Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

У грудні 2025 року [PERSON] через свого представника - адвоката Сторчака М.А. звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Снігурівської міської ради Миколаївської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, яку мотивує таким. [INFO] у м.Снігурівка померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, у тому числі на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташований у [ADDRESS] . Позивач та [PERSON] , [PERSON] , відповідачі по справі, є спадкоємцями першої черги за законом. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] спадщину не прийняли. За звернення до нотаріальної контори, позивачу було відмовлено в оформленні спадкових прав за пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини. Вважає, що вона з поважних причин пропустила строк для прийняття спадщини після смерті матері через широкомасштабне вторгнення Російської Федерації на територію України 24 лютого 2022 року; тимчасову окупацію території України, зокрема м.Снігурівка, де проживала мати позивача і знаходились правовстановлюючі документи на майно та родинні зв`язки; перебування позивачки в лавах ЗСУ та виконання військового обов`язку по захисту країни, казармений режим несення служби, відсутність законної можливості тимчасово залишити військову частину; визначення Миколаївської області як району ведення бойових дій, в межах якої проходила службу позивач; суперечливі положення закону щодо перебігу строку для прийняття спадщини, які протягом відведеного для прийняття спадщини періоду часу змінювалися таким чином, що були непердбачуваними для спадкоємиці та в кінцевому етапі у сукупності з іншими обставинами мали наслідком пропущення строку для подачі позивачем заяви про прийняття спадщини. Просить суд визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , тривалістю в два місяці. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Сторчак М.А. позовні вимоги підтримав. Представник відповідача Снігурівської міської ради Миколаївської області Самойленко І.І. подав заяву про розгляд справи у відсутність представника, позовні вимоги визнають /вх.№ЕП-415/26 від 09.02.2026/. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] за належного повідомлення в судове засіданя не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Суд ухвалив про розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши докази по справі, суд дійшов до наступного висновку. [INFO] в м.Снігурівка Баштанського району Миколаївської області померла [PERSON] , що підтверджується даними копії свідоцтва про її смерть серії [NUMBER] , виданого за актовим записом № 179, що складений 28 грудня 2022 року, місце реєстрації смерті: Снігурівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) /а.с. 29/. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями, розташованого у [ADDRESS] , який належав померлій на підставі договору дарування від 28 серпня 1990 року, укладеного між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровувана), та посвідченого державним нотаріусом Снігурівської державної нотаріальної контори Середою Н.І., зареєстрованого в реєстрі за №2-895 /а.с.9-11/. Згідно рішення Снігурівської міської ради Миколаївської області №10 від 24 листопада 2015 року, у м.Снігурівка перейменовано вулицю Дзержинського на вулицю Горіхова /а.с.28/. Позивач [PERSON] є донькою та спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Факт родинних відносин підтверджується копіями свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER] , виданим 03 лютого 1980 року Краснознам`янською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області із зазначенням даних про батьків: батько [PERSON] , мати [PERSON] /а.с.12/; свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 01 червня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області на підтвердження шлюбного прізвища [PERSON] /а.с.12/. Згідно відповіді державного нотаріуса Снігурівської державної нотаріальної контори Миколаївської області Коваль Ю.В. від 27 січня 2026 року №41/01-16, спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилася /а.с.54/. Згідно довідки №1246 від 02 червня 2025 року, виданої ЦНАП Снігурівської міської ради Миколаївської області, [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , знята з реєстрації місця проживання як померла [INFO] . Разом з нею на день смерті зареєстрованих осіб не було /а.с.13/. За даними копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Снігурівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), [PERSON] помер [INFO] , про що складено відповідний актовий запис за №486 від 13 жовтня 2021 року /а.с.30/. За твердженням позивачки відповідачі [PERSON] та [PERSON] є дітьми [PERSON] та спадкоємцями першої черги. Спадщину вони не прийняли. За зверненням позивача 02 червня 2023 року за оформленням спадкових прав, приватний нотаріус Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Шульга Т.В. роз`яснила про неможливість вчинення нотаріальних дій за пропуску встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини /а.с.31/. Між сторонами мають місце правовідносини, що виникають зі спадкових прав. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом або за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За нормою ч. ч. 1, 2 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України). Частинами 1 та 3 ст. 1272 ЦК України визначено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. За змістом цієї статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно з ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок доведення поважності пропущеного строку покладається на спадкоємця. Строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 01 жовтня 2022 року, а із відповідною заявою про прийняття спадщини позивач звернулася у червні 2023 року. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжувався і триває дотепер. Відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" територія Снігурівської міської територіальної громади у період з 19 березня 2022 року по 11 листопада 2022 року перебувала під окупацією, та з 11 листопада 2022 року по теперішній час є територією можливих бойових дій. З цих підстав громадяни України були позбавлені можливості в повній мірі реалізовувати свої права, передбачені законом. Кабінет Міністрів України 28 лютого 2022 року прийняв постанову №164 "Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану" (в редакції від 28.04.2022 року), у якій у п.3 установив, що що на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини, з наступними змінами у редакції від 24.06.2022 року, згідно якої було визначено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. 09 травня 2023 року постановою Кабінету Міністрів України №469 зазначену вище норму виключено, тобто, повернуто шестимісячний строк для прийняття спадщини. Верховним судом в постанові по справі № 580/1300/22 від 18.01.2023 року було роз`яснено, що "69. Крім того, у Рішенні Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 вказано, що юридичну визначеність слід розуміти через такі її складові елементи: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права; право особи у своїх діях розраховувати на розумну та передбачувану стабільність існуючого законодавства та можливість передбачати наслідки застосування норм права (легітимні очікування). 70. У Рішенні Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 також зазначено, що кожна особа залежно від обставин повинна мати можливість орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних юридичних наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права. 75. Також колегія суддів зазначає, що поняття "легітимні очікування", головним чином походять від англійського терміну "legitimate expectations" як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. У юридичній практиці зазначений термін також має такі альтернативні назви як правомірні, законні, розумні або виправдані сподівання. 76. Принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті 22, 57, 58, 94 та 152 Конституції України). Реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими. 79. Правовим підґрунтям для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норми права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі приписів щодо певного права, яке однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, який визначає механізм реалізації такого права, не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права. Згідно витягу з послужного списку Позивач [PERSON] є військовослужбовцем Військової частини [NUMBER] з 26 травня 2025 року по теперішній час. На військову службу призвана 28 серпня 2020 року [INFO] . Військову службу проходить за контрактом з 28 серпня 2020 року по теперішній час /а.с.17/. Вказане також підтверджується копіями витягу із наказу №57-РС від 28 серпня 2020 року, витягу із наказу №261 від 18 грудня 2020 року, витягу із наказу №163 від 05 червня 2025 року /а.с.18-20/. Відповідно до Довідки Військової частини [NUMBER] №154/54/23/1/65/1614 від 30 вересня 2025 року [PERSON] в період з 07.06.2025 року по 12.09.2025 року брала участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України /а.с.16/. Згідно посвідчення серії [NUMBER] , виданого 26 вересня 2025 року, [PERSON] має статус учасника бойових дій /а.с.15/. Верховий Суд у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18 зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема, такі: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, повномаштабне вторгнення та активні бойові дії зі сторони держави агресора, нечітке законодавство з питань спадкування в умовах дії воєнного стану, факт проходження позивачкою військової служби в умовах воєнного часу та прийняття нею участі у захисті Батьківщини, а також беручи до уваги існуючі обмеження та перешкоди, які встановлені під час дії воєнного стану щодо вільного пересування військовослужбовця поза межами розташування військової частини (підрозділу) - є поважними причинами пропуску строку для подання нею заяви про прийняття спадщини. Враховуючи вищенаведені причини пропуску позивачем строку на прийняття спадщини, які суд вважає поважними, визнання позову представником відповідача Снігурівської міської ради Миколаївської області, суд вважає наявними підстави для задоволення позовних вимог до відповідача Снігурівської міської ради Миколаївської області й поновлення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері, що відповідатиме принципам верховенства права та справедливості. Разом з тим, у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] спадщину в установлений строк не прийняли, а тому є неналежними відповідачами у даному спорі. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що "пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження". Отже, позов [PERSON] підлягає задоволенню в частині вимог до Снігурівської міської ради Миколаївської області.

Outcome: partial