Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

17 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» до Франківського районного суду м. Львова надійшла указана позовна заява, у якій представник позивача, адвокат Андрущенко М.В. просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 21 840,00 грн та вирішити питання про розподіл судових витрат. Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30.01.2026 у справі 465/10411/25 (провадження 2/465/1764/25) позов про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-ФІНАНС» 13 840,00 грн заборгованості за Договором № 8448720625 від 05.06.2025. У задоволені решти вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат та стягнуто з відповідача на користь позивача 1 535,07 грн судового збору. Повний текст рішення складено 02.02.2026. 4 лютого 2026 року від представника позивача, адвоката Андрущенка М.В., на адресу суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення та стягнення з відповідача на користь позивача 3 150,00 грн витрат на професійну правничу допомогу (вх.№3831/26 від 05.02.2026). До заяви представник позивача долучив копії: - Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Серії ДН №6216, - Ордера серії АН №1685757 від 08.05.2025; - Договору про надання правничої допомоги № 06-05/2025 від 06.05.2025; - Заявки №3642603750 від 27.06.2025 по Договору про надання правничої допомоги від 06.05.2025, складеної на виконання п.1.1. Договору, за яким замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надати послуги: складання правової документації процесуального характеру: позовної заяви та клопотання про витребування доказів; за необхідності: заяв, відповіді на відзив, клопотань, заперечень, тощо; супровід процесу розгляду справ в суді з питань, пов`язаних із правами та інтересами Замовника в будь-якому форматі судочинства, в тому числі, але не виключно із використанням ресурсу «Електронний суд»; - Акта №3642603750 прийому-передачі наданих послуг до Договору №06-05/2025 про надання правничої допомоги від 06.05.2025, згідно із п.1 якого сторони погодили, що виконавцем було надано за заявкою №3642603750 від 27.06.2025, а замовником отримано такі послуги: складання правової документації процесуального характеру: позовної заяви та клопотання про витребування доказів; супровід процесу розгляду справ в суді з питань, пов`язаних із правами та інтересами Замовника в будь-якому форматі судочинства, в тому числі, але не виключно із використанням ресурсу «Електронний суд» на суму 3150,00 грн. У п. 2 Акта сторони погодили, що загальна вартість послуг за п. 1 Акта, пропорційно до розміру до розміру задоволених судом позовних вимог (63%) становить 3150,00 грн; - Платіжної інструкції №10 від 03.02.2026 про оплату 3150,00 грн, згідно із заявкою №3642603750 від 27.06.2025 про надання послуг відповідно до Договору про надання правничої допомоги № 06-05/2025. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частинами 3 та 4 ст. 270 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Тлумачення положень ст. 270 ЦПК України дає змогу дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення засіб усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги. У процедурі розгляду заяви сторони про розподіл судових витрат суду належить забезпечити кожній стороні у справі можливість бути повідомленою про розгляд заяви та надати свої заперечення щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони. Ключовими в цьому аспекті є приписи ч. 2 ст. 246 ЦПК України, які в імперативному порядку встановлюють, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання. Отже, положення ч. 4 ст. 270 ЦПК України про те, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання, не виключають обов`язку суду повідомити сторони про призначення судового засідання з розгляду заяви про розподіл судових витрат відповідно до ч. 2 ст. 246 ЦПК України чи повідомити їх про прийняття заяви до розгляду (якщо провадження у справі є письмовим). Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 09.02.2026 заяву представника позивача, адвоката Андрущенка Михайла Валерійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №465/10411/25 призначено до розгляду в судовому засіданні на 08 год. 15 хв. 16.02.2026. Ухвалою акцентовано увагу на тому, що з наданих представником позивача доказів вбачається, що він не був позбавлений можливості надати до прийняття рішення копії Договору про надання правничої допомоги № 06-05/2025 від 06.05.2025 та Заявки №3642603750 від 27.06.2025. Акт №3642603750 прийому-передачі наданих послуг до Договору №06-05/2025 про надання правничої допомоги від 06.05.2025 та Платіжна інструкція №10 від 03.02.2026 про оплату 3150,00 грн датується після ухвалення рішення, отже суд вважав за можливе здійснити перевірку указаних доказів і надати їм відповідну оцінку. Учасники справи в судове засідання, призначене на 16.02.2026, не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та заяву представника позивача, дослідивши докази, якими він обґрунтовує заяву про ухвалення додаткового рішення, дійшов таких висновків. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пункт 12 ч.3 ст. 2 ЦПК України визначає однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація принципу відшкодування судових витрат в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення стороною суми судових витрат на професійну правничу допомогу разом із першою заявою по суті спору, шляхом подання до суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (ст. 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 141 ЦПК України). Згідно із частинами 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Частиною 3 ст.137 ЦПК України унормовано, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до змісту додаткової постанови від 30.01.2025 у справі № 923/69/22 Верховний Суд наголосив на тому, що вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги. Такі докази, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України (ч. 1 ст. 86 ГПК України), суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України (ст. 74 ГПК України) сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам ст. 76-80 ЦПК України. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано суду копії: - Акта від 04.02.2026 №3642603750 прийому-передачі наданих послуг до Договору №06-05/2025 про надання правничої допомоги від 06.05.2025, згідно із п.1 якого сторони погодили, що виконавцем було надано за заявкою №3642603750 від 27.06.2025, а замовником отримано такі послуги: складання правової документації процесуального характеру: позовної заяви та клопотання про витребування доказів; супровід процесу розгляду справ в суді з питань, пов`язаних із правами та інтересами Замовника в будь-якому форматі судочинства, в тому числі, але не виключно із використанням ресурсу «Електронний суд» на суму 3150,00 грн. У Акті виключено складання: заяв, відповіді на відзив, клопотань, заперечень, тощо, та вказано, що загальна вартість послуг за п. 1 Акта, пропорційно до розміру до розміру задоволених судом позовних вимог (63%) становить 3 150,00 грн; - Платіжної інструкції №10 від 03.02.2026 про оплату 3150,00 грн, згідно із заявкою №3642603750 від 27.06.2025 про надання послуг відповідно до Договору про надання правничої допомоги № 06-05/2025. Суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні заяви в повному обсязі, оскільки матеріали справи підтверджують фактичне вчинення представником дій, вказаних в Акті прийому-передачі наданих послуг від 04.02.2026. Судом враховується, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), принципу «pactasuntservanda» та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому уст. 43 Конституції України (відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.10.2020 року у справі № 910/15191/19). У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, основні засади (принципи) цивільного судочинства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Суд враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 30.01.2023 року № 910/7032/17). Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях: від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», заява № 72277/01 (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», заяви №№ 30675/06, 30785/06, 32818/06, 34468/06 та 49001/06 (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04 (пункт 268), від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», заява № 71660/11 (пункт 95), від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004, заява N 66561/01 (аункт 88), зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18). До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial