Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

09.12.2025 представник [PERSON] - адвокат Писко С.І. звернулася до Старосамбірського районного суду Львівської області із зазначеною заявою, в якій просить суд встановити факти, що мають юридичне значення, а саме: встановити факт, що має юридичне значення - належності свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 20.02.1989р. [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та встановити факт, що має юридичне значення - родинних відносин, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що [INFO] помер батько заявника, [PERSON] . На день смерті [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на цей будинок. Зазначає, що при житті 27 лютого 2007 року [PERSON] склав заповіт, за яким на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було та з чого воно б не складалося, взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті і на що за законом він матиме право, в тому числі, і житловий будинок з усіма надвірними будівлями, що знаходиться в селі Гуманець Старосамбірського району Львівської області, заповів своєму сину - [PERSON] . Вказує, що 13 листопада 2007 року [PERSON] як спадкоємець за заповітом звернувся в Старосамбірську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було відкрито спадкову справу за №43434408 у спадковому реєстрі. Проте, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, зазначивши у листі №1059/02-14 від 21.10.2025р., що Старосамбірська державна нотаріальна контора Львівської області не вправі видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказане майно, у зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ на житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований на ім`я [PERSON] , а у свідоцтві про смерть зазначено _ [PERSON] , що не співпадає. Також не доведено факт родинних відносин між [PERSON] та заявником, як батьком та сином. За захистом свого права, як спадкоємця [PERSON] , який помер [INFO] . рекомендовано звернутись до суду. Зазначає, що згідно експертного висновку № 056/1741-п від 04.12.2025 року Українського бюро лінгвістичних експертиз офіційно-документальним українським варіантом аналізованого особового імені є Остап, похідна чоловіча форма імені по батькові [PERSON] . Варіант цього імені [PERSON] , похідна чоловіча форма імені по батькові [PERSON] , ономастичні джерела фіксують як розмовний. [PERSON] розподібнення записів імені та похідної чоловічої форми імені по батькові в різних документах однієї родини ілюструє регулярні динамічні явища в межах відповідної онімної парадигми та типові девіації в практиці документування у діалектному ареалі, де зроблено ці записи. З урахуванням зазначеного записи імені по батькові [PERSON] / [PERSON] (свідоцтво про народження, записи [PERSON] , батько [PERSON] ; довідка про місце реєстрації та проживання, записи [PERSON] , [PERSON] ; заповіт, запис [PERSON] ; свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок, запис [PERSON] ; витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно, запис [PERSON] ) і [PERSON] (свідоцтво про смерть, запис [PERSON] ; заповіт, запис [PERSON] ; інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), запис інформація про спадкодавця [PERSON] ) у документах, наданих для експертизи, є ідентичними. Вважає, що зазначення в правовстановлюючому документі на житловий будинок імені власника « [PERSON] » є помилковим, однак внаслідок цього заявник як спадкоємець за заповітом після смерті свого батька не може реалізувати свої спадкові права на вказане спадкове майно, оскільки не доведено факт належності останньому правовстановлюючого документу. Факти, про вставлення яких просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки надає правові підстави для реалізації спадкових прав після смерті спадкодавця. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2025 року справу визначена для розгляду судді Кушніру А.В. Ухвалою судді від 22.12.2025 відкрито провадження у даній справі та розгляд справи постановлено проводити в порядку окремого провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Заявник [PERSON] та його представник - адвокат Писко С.І. в судове засідання не з`явилися, проте представник заявника подала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, зазначає, що заявлені вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Хирівської міської ради Самбірського району Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги заявника, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.06.1956 року (а.с.21). Згідно довідки №238 від 16.10.2025р. виданої старостинським округом №1 Хирівської міської ради Самбірського району Львівської області (а.с.23), [PERSON] , який помер [INFO] до дня смерті був зареєстрований в [ADDRESS] . На день смерті з ним проживали та були зареєстровані: дружина - [PERSON] , [INFO] ; син - [PERSON] , [INFO] ; невістка [PERSON] , [INFO] ; внук - [PERSON] , [INFO] ; внук - [PERSON] , [INFO] ; внук - [PERSON] , [INFO] . [INFO] помер [PERSON] , у віці 86 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане Чаплівською сільською радою Старосамбірського району Львівської області 18 червня 2007 року, про що складено відповідний актовий запис за №15 (а.с.22), внаслідок чого відкрилась спадщина на майно. Як вбачається із свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 20.02.1989 року (а.с.29), жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належить колгоспному двору головою якого є [PERSON] . Згідно довідки №239 від 16.10.2025 виданої старостинським округом №1 Хирівської міської ради Самбірського району Львівської області (а.с.24), вбачається, що [PERSON] останній і єдиний член колгоспного двору в [ADDRESS] . Як вбачається з Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, номер витягу 17215948 від 26.12.2007 року (а.с.30), будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] загальною площею 79,9 кв.м., житловою площею 35,4 кв.м., кімнат - 2, кухонь - 1, власником вищевказаного будинку є [PERSON] . За життя [PERSON] склав заповіт від 27.02.2007 року (а.с.25), яким все своє майно, в тому числі, і житловий будинок з усіма надвірними будівлями, що знаходиться в селі Гуманець Старосамбірського району Львівської області, заповів своєму синові [PERSON] . Як вбачається із копії матеріалів спадкової справи №270/2007, заведеної 13.11.2007 Добромильською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , заявник [PERSON] подав нотаріусу заяву від 13.11.2007 року №418 та від 21.10.2025 року №874 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.48, 65). Як слідує з листа №1059/02-14 від 21.10.2025 Старосамбірської державної нотаріальної контори Львівської області (а.с.73), [PERSON] , звернувся до нотаріуса для того, щоб подати заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті свого батька [PERSON] , проте правовстановлюючий документ на житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований на ім`я [PERSON] , а у свідоцтві про смерть зазначено - [PERSON] , що не співпадає. Також не доведено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , як батьком та сином, оскільки у свідоцтві про смерть батька зазначено - [PERSON] », а у свідоцтві про народження [PERSON] батько зазначений - « [PERSON] », що не співпадає. Як вбачається з експертного висновку №056/1741-n від 04.12.2025 року Українського бюро лінгвістичних експертиз (а.с.11), офіційно-документальним українським варіантом аналізованого особового імені є [PERSON] , похідна чоловіча форма імені по батькові [PERSON] . Варіант цього імені [PERSON] , похідна чоловіча форма імені по батькові [PERSON] , ономастичні джерела фіксують як розмовний. [PERSON] розподібнення записів імені та похідної чоловічої форми імені по батькові в різних документах однієї родини ілюструє регулярні динамічні явища в межах відповідної онімної парадигми та типові девіації в практиці документування у діалектному ареалі, де зроблено ці записи. З урахуванням зазначеного записи імені по батькові [PERSON] / [PERSON] (свідоцтво про народження, записи [PERSON] , батько [PERSON] ; довідка про місце реєстрації та проживання, записи [PERSON] , [PERSON] ; заповіт, запис [PERSON] ; свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок, запис [PERSON] ; витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно, запис [PERSON] ) і [PERSON] (свідоцтво про смерть, запис [PERSON] ; заповіт, запис [PERSON] ; інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), запис інформація про спадкодавця [PERSON] ) у документах, наданих для експертизи, є ідентичними. Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані наступними нормами права. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. В силу п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд може встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а відповідно до ч.2 ст. 315 цього Кодексу у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.1998 року №15, суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Правовстановлюючий документ - документ, який підтверджує права особи, зокрема, права власності на майно (державний акт на право власності на земельну ділянку, договір дарування, договір купівлі-продажу, свідоцтво на право власності тощо). Суд може встановлювати також факти належності особі інших правовстановлюючих документів, наприклад: архівної довідки про трудову діяльність на підприємстві та розмір оплати праці, довідки про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, трудової книжки, заповіту, страхового свідоцтва, ощадної книжки тощо. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по - батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 р. "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до положень ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч.2 ст.80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищенаведене, оскільки встановлення юридичних фактів, про які просить заявник, мають значення для належного оформлення його спадкових прав, та з огляду на те, що заявником надані суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження даних фактів, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved