Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна, у якій позивач просить зняти арешт з нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , що перебуває у власності за [PERSON] та [PERSON] , який було накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АВ № 972959, 19.10.2009, реєстраційний номер обтяження: 9160984 від 19.10.2009 14:36:57 за № 9160984. Позовна заява обґрунтована тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03.10.2024 у справі № 522/22067/23 визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квратири 60, розташованої за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позовної заяви передані на розгляд судді Чорнусі Ю.В. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.04.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачу наданий десятиденний строк з дня отримання копії ухвали про залишення позову без руху для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2025 відкрите провадження, призначений розгляд справи у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження на 01.07.2025. У підготовче засідання 01.07.2025 з`явилася позивачка [PERSON] . Відповідач у підготовче засіданні не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Підготовче засідання відкладене на 17.09.2025. У підготовчі засідання 17.09.2025 сторони не з`явилися, про дату ,час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Розгляд справи відкладено на 25.11.2025 у зв`язку з неявкою учасників справи. У підготовчі засідання 25.11.2025 сторони не з`явилися, про дату ,час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у найкоротший строк. Суд розцінює таку заяву як заяву про підтримання позивачем позовних вимог. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2025 закрите підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна. Справа призначена до розгляду по суті на 05.02.2026. У судове засідання 05.02.2026 сторони не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, заяви та клопотання не подавали, про дату ,час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19) зазначив про те, що у разі, коли наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Оскільки судом вжито всіх заходів для забезпечення належного сповіщення відповідачів про судове засідання, однак відповідачі до суду не з`являлись, про причини неявки до суду не повідомляли, не подали відзив, враховуючи, що розгляд справи відкладався неодноразово, враховуючи наявність у справі заяви позивача про розгляд справи у найкоротший строк, що свідчить про підтримання позивачем позовних вимог попри його неявку у судове засідання, суд дійшов висновку про необхідність розглядати справу по суті за відсутності позивача та відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у підготовче засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 05.02.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та на підставі ст.244 ЦПК України відклав ухвалення судового рішення до 19.02.2026. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, вислухавши доводи учасників справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст. 43 Конституції України Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. У відповідності до вимог ч. 1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3-4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 78 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абз. 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд встановив, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03.10.2024 задоволено позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності на спадкове майно. Визнано за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , наявний запис про обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 9160984, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АВ № 972959, 19.10.2009, Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, [PERSON] ; власник: [PERSON] ; обтяжувач: Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. Листом вих. № 1712 від 17.12.2024 Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області повідомило [PERSON] , що згідно автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у Першому Приморському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження № 6786384 з примусового виконання постанови № 3-17826, виданої 09.07.2007 Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу у розмірі 17,00 гривень. Зазначене виконавче провадження обліковується у системі «Спецрозділ» як «завершено». Виконавчі провадження підлягають знищенню після закінчення трирічного строку зберігання. У зв`язку з чим встановити підставі накладення вищевказаного арешту, суму боргу та надати копії документів виконавчого провадження, в межах яких внесено запис про обтяження №9160984, унеможливлено. Із сукупності наданих позивачем доказів вбачається, що виконавче провадження, в межах якого 19.10.2009 було зареєстроване обтяження № 9160984, завершене; матеріали відповідного виконавчого провадження знищені, стягувача у зазначеному виконавчому провадженні встановити не можливо. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-яке втручання органів державної влади у володіння майном відбувалося згідно із законом: відповідно до другого речення першого абзацу цієї статті будь-яке позбавлення власності має здійснюватися «на умовах, передбачених законом»; другий абзац надає державам право здійснювати контроль за користуванням, вводячи в дію «закони». До того ж, верховенство права, як один із основоположних принципів демократичного суспільства, є невід`ємною частиною всіх статей Конвенції. У рішенні у справа «Свіргунець проти України» (Заява № 38262/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що оскільки другий абзац статті 1 Першого протоколу до Конвенції повинен тлумачитися у контексті загального принципу, закріпленого в першому реченні цієї статті, має існувати розумна пропорційність між застосованими засобами та переслідуваною метою: Суд повинен визначити, чи був забезпечений справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу щодо цього та інтересами відповідної окремої компанії (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Г.І.Е.М.С.Р.Л. та інші проти Італії» [ВП] (G.I.E.M.S.R.L. and Others v. Italy) [GC], заява № 1828/06 та 2 інші заяви, пункт 293, від 28 червня 2018 року). Верховний Суд у постанові від 13.07.2022 у справі № 2/0301/806/11 дійшов висновку, що враховуючи добровільне погашення боржником боргу за погодженням з кредитором, відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, висновок суду апеляційної інстанції про визнання бездіяльності виконавчої служби щодо зняття арешту з майна заявника, що є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, є законним та обґрунтованим. Викладене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01.11.2021 у справі № 21/170-08, від 03.11.2021 у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22.12.2021 у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19). Враховуючи, що виконавче провадження № 6786384, в межах якого 19.10.2009 було зареєстроване обтяження на нерухоме майно, завершене, матеріали виконавчого провадження знищені, встановити особу стягувача не вбачається за можливе, відповідач не подав відзив на позовну заяву та не заперечував проти задоволення позову, не повідомив суду про наявність невиконаного боржником зобов`язання зі сплати виконавчого збору в межах виконавчого провадження № 6786384, суд вважає, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння майном. Отже позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved