Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. В Рівненський міський суд Рівненської області з позовною заявою до Відділу ДВС у місті Рівному Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції звернувся [PERSON] , в якій просить суд припинити стягнення аліментів із нього на користь [PERSON] , на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі судового наказу Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 569/21771/24 від 25.11.2024, з дня смерті [PERSON] , [INFO] ; виконавчий лист, виданий на підставі судового наказу Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 569/21771/24 від 25.11.2024 р. про стягнення аліментів із [PERSON] на користь [PERSON] - відкликати без подальшого виконання. Позовну заяву мотивує тим, що після смерті стягувача аліментів, матері дитини [PERSON] [INFO] , неповнолітня донька [PERSON] проживає разом із ним та перебуває на його повному матеріальному утриманні, у зв`язку з чим обов`язок сплачувати аліменти на користь померлої особи фактично втратив правові підстави, а подальше їх стягнення призводить до безпідставного акумулювання коштів на рахунку органу державної виконавчої служби та поєднання в одній особі боржника і законного представника дитини як одержувача коштів, що є підставою для припинення відповідного зобов`язання. Представник відповідача у своєму відзиві на позовну заяву заперечує проти позову, зазначаючи, що смерть стягувача аліментів не є безумовною підставою для припинення обов`язку зі сплати аліментів, оскільки такі кошти є власністю дитини та підлягають сплаті до досягнення нею повноліття, а питання зміни сторони виконавчого провадження або визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, вирішується у порядку, передбаченому законодавством. Крім того, державному виконавцю не надано належних доказів щодо визначення позивача законним представником дитини в частині одержання аліментів, а відділ державної виконавчої служби не є належним відповідачем у даній справі та не наділений повноваженнями припиняти стягнення аліментів поза межами та способом, встановленими законом. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 січня 2026 року справу передано судді Балацькій О.Р. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 21 січня 2026 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 13-14) Представник відповідача у своєму відзиві заперечує проти задоволення позову. (а.с. 16-20) Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. (а.с. 24) Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, заперечує проти позовних вимог в повному обсязі. Інших заяв та клопотань до суду від учасників справи не надходило. За таких обставин у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в порядку визначеному ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд здійснює розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З`ясувавши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов частково підлягає задоволенню з огляду на таке. ІІІ. Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин і докази. Суд встановив, що 03 червня 2007 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1537. Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) (а.с. 8). Судовим наказом Рівненського міського суду Рівненської області від 25 листопада 2024 року у справі № 569/21771/24 з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 07 листопада 2024 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 9). На підставі вказаного судового наказу видано виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби у місті Рівному Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у межах виконавчого провадження № 76824774. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , досяг повноліття [INFO] , у зв`язку з чим обов`язок щодо сплати аліментів на його утримання припинився у зв`язку з досягненням ним повноліття. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . (а.с.10) Після смерті матері неповнолітня [PERSON] фактично проживає разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади. (а.с. 25-26) Доказів визначення іншої особи опікуном чи піклувальником дитини матеріали справи не містять. Станом на час розгляду справи виконавче провадження щодо стягнення аліментів на користь [PERSON] не завершене, виконавчий документ не відкликаний та не визнаний таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим державним виконавцем продовжуються виконавчі дії відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Отже, між сторонами виник спір щодо наявності чи відсутності правових підстав для подальшого примусового стягнення аліментів з позивача після смерті стягувача аліментів, а також щодо належного способу захисту порушеного, на думку позивача, права та належності відповідача у даних правовідносинах. ІV. Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд при прийнятті рішення. Положеннями ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. У численних постановах (зокрема, від 2 серпня 2019 року у справі №0240/3532/18-а, 30 квітня 2020 року у справі №826/10631/17, 14 травня 2020 року у справі №805/1479/16-а) Верховний Суд сформував правову позицію, відповідно до якої обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Стаття 51 Конституції України визначає, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Похідний характер означає відсутність пріоритету інтересів батьків над інтересами дитини та переважність права захисту прав дитини, а тому у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин кожної конкретної справи, а вже тільки потім - права батьків. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інший законний представник, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається ними виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно з ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Суд зазначає, що аліментне зобов`язання має особистий та цільовий характер, однак безпосереднім носієм права на утримання є дитина, тоді як той із батьків, на користь якого присуджені аліменти, виступає її законним представником та отримувачем коштів. З матеріалів справи встановлено, що після смерті [PERSON] неповнолітня [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] , який здійснює її повне матеріальне забезпечення. Доказів визначення іншої особи опікуном чи піклувальником дитини суду не надано. За таких обставин суд приходить до висновку, що після смерті стягувача аліментів відпала можливість подальшого виконання судового наказу в частині стягнення аліментів на користь померлої особи, оскільки відсутній суб`єкт, на користь якого визначено спосіб виконання рішення. Разом з тим обов`язок батьків щодо утримання дитини не припинився, а покладається на того з батьків, з ким дитина проживає. Щодо вимоги про відкликання виконавчого листа суд зазначає, що відповідно до ст. 432 ЦПК України питання про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, вирішується судом, який його видав, за заявою стягувача або боржника у порядку, передбаченому розділом VI ЦПК України. Вказана вимога підлягає розгляду в межах відповідної процесуальної процедури, а тому у цій частині обраний позивачем спосіб захисту не відповідає встановленому законом порядку. Оцінюючи доводи відповідача про неналежність його як відповідача у справі, суд виходить з того, що спір фактично виник щодо подальшого примусового виконання судового наказу у межах виконавчого провадження, яке здійснюється відповідачем, а тому саме дії (бездіяльність) органу державної виконавчої служби є предметом оскарження у цій справі. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про припинення стягнення аліментів з дня смерті [PERSON] підлягають задоволенню, тоді як у частині вимоги про відкликання виконавчого листа без подальшого виконання задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial