Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

У квітні 2025 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить: стягнути з [PERSON] на користь ТДВ «Експрес Страхування» 170 363,32 грн на відшкодування шкоди; стягнути із [PERSON] на користь ТДВ «Експрес Страхування» 167 163,32 грн на відшкодування шкоди; стягнути з ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ТДВ «Експрес Страхування» 156 800,00 грн на відшкодування шкоди; стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ТДВ «Експрес Страхування» 160 000,00 грн на відшкодування шкоди. На обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що 16.10.2023 року о 21:35 год на вул. Велика Васильківська, 134, в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода: водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Skoda Super B, д.н.з. [NUMBER] , не виконав вимогу дорожнього знаку «Дати дорогу» при зміні напрямку руху, не переконався у безпеці та скоїв зіткнення з транспортним засобом Mitsubishi Lancer, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався в попутному, який у свою чергу здійснив зіткнення з автомобілем Toyota RAV-4, д.н.з. [NUMBER] , який рухався у сусідній смузі в попутному напрямку, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Позивач зазначає, що вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON] та [PERSON] що підтверджується: постановою Кегичівського районного суду Харківської області в справі № 752/22370/23 від 29.08.2024 року та висновком судової автотехнічної експертизи від 13.08.2024 року. Автомобіль Toyota RAV-4, д.н.з. [NUMBER] , був застрахований ТДВ «Експрес Страхування» за договором добровільного страхування транспортного засобу КАСКО № СRHGAKS-238540K від 05.09.2023 року. 17.10.2023 року до ТДВ «Експрес Страхування» звернувся страхувальник із заявою про виплату страхового відшкодування на рахунок СТО - ТОВ «Автосаміт ЛТД» для відновлюваного ремонту автомобіля. Відповідно до рахунків-фактур СТО - ТОВ «Автосаміт ЛТД» № 2023019687 від 24.10.2023 року, № 2023021418 від 14.11.2023 року, NHLWS DejRuXA від 03.11.2023 року вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota RAV-4, д.н.з. [NUMBER] , становить 661 375,4080 грн. Відповідно до страхових актів № 3.23.04399-1, № 3.23.04399-2, та № 3.23.04399-3 розмір страхового відшкодування складає 654 326,4064 грн. ТДВ «Експрес Страхування» за наслідком отриманих документів прийнято рішення про визнання вказаної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено автомобіль автомобіля Toyota RAV-4, д.н.з. [NUMBER] , страховим випадком та виплату страхового відшкодування в сумі 654 326,4064 грн. Факт виплати страхового відшкодування в сумі 654 326,4064 грн підтверджується платіжними дорученнями № 68813915 від 30.10.2023 року, № 68814750 від 04.12.2023 року, № 68814984 від 13.12.2023 року, а також актами виконаних робіт № 2023022014 від 30.11.2023 року, № 2023020190 від 04.12.2023 року. Крім того, позивач зауважує, що відповідно до висновку експерта № 4457 від 13.08.2024 року, в даній дорожньо-транспортній пригодів обох водіїв, а саме [PERSON] та [PERSON] встановлені невідповідності вимог ПДР України, які знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Skoda Super B, д.н.з. [NUMBER] , забезпечена ПАТ «УСК« «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP/215705103 з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майна: 160 000,00 грн, франшиза -3 200,00 грн. 16.12.2023 року ТДВ «Експрес Страхування» звернулося до ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування. Станом на день звернення до суду відповіді на заяву не надходило, страхове відшкодування не виплачене. Отже, ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» не виконало зобов`язання згідно із страховим полісом ЕР/215705103 в розмірі 156 800,00 грн = 160000,00 - 3 200,00 грн. Крім того, позивач зазначає, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Mitsubishi Lancer, д.н.з. [NUMBER] , забезпечена ПАТ «НАСК «Оранта», згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/211975627, з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну-160 000,00 грн, франшиза - 0,00 грн. ТДВ «Експрес Страхування» зауважує, що огляду на наявність у двох водіїв вини у вчиненні вказаної дорожньо-транспортній пригоді, а саме [PERSON] та [PERSON] , обов`язок відшкодування майнової шкоди покладається на цих обох водіїв в рівних частках. З огляду на те, що станом на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність обох водіїв була забезпечена діючими страховими полісами, обсяг невідшкодованої шкоди щодо кожного водія складає: 654326,4064 грн (загальний розмір шкоди ) =327 163,32 грн (50 % водій Skoda Super B, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] ) +327163,32 грн (50 % водій Mitsubishi Lancer, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] ), при цьому з водія [PERSON] також підлягає стягненню сума відшкодування 170 363,32 грн =327163,32 грн - 156800,00 грн (враховуючи вирахування суми франшизи в розмірі 3 200,00 грн), а з водія [PERSON] 167 163,32 грн = 327 163,32 грн - 160 000,00 (враховуючи франшизу 0,00 грн). Таким чином, 156 800,00 грн становить невиконане зобов`язання ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за полісом ЕР/215705103 та 160 000,00 грн становить невиконане зобов`язання ПАТ «НАСК «Оранта» за полісом № EP/ 211975627. На підставі викладеного, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 02.05.2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (т. 1, а.с. 101-102). 19.05.2025 року до суду від ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» надійшов відзив на вказану позовну заяву в якому [PERSON] просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що водій [PERSON] не був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення вказаної дорожньо-транспортної пригоди, хоча обов`язковою умовою для виплати страхового відшкодування є наявність вини страхувальника (т. 1, а.с. 121-127). 05.06.2025 року до суду від представника ПАТ «НАСК «Оранта» надійшов відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] просить відмовити у задоволенні позовних вимог до ПАТ «НАСК «Оранта», зазначаючи про те, що ПАТ «НАСК «Оранта» не отримувало в 2023-2024 роках від позивача претензії чи заяви про страхову виплату згідно із страховим випадком, що мав місце 16.10.2023 року, що відповідно до п. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування; постанова суду про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за наслідками вказаної події відсутня, тобто немає належних і допустимих доказів на підтвердження наявності вини останнього, а тому правові підстави для стягнення заявлених вимог з ПАТ «НАСК «Оранта» відсутні (т. 1, а.с. 139-141, 141 зворот). Ухвалою суду від 21.08.2025 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (т. 1, а.с. 200-201). 07.11.2025 року до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення на вказану позовну заяву, в яких [PERSON] вказує, що 23.02.2025 року ТДВ «Експрес Страхування» направлено ПАТ «НАСК «Оранта» заяву про виплату страхового відшкодування після того як в лютому 2025 року отримано від Кегичівського районного суду Харківської області копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 752/22370/23 з яких стало відомо, що дії водія [PERSON] знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою, що свідчить про поважність причин пропуску річного строку (т. 1, а.с. 227-232). 10.11.2025 року до суду від представника відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» надійшли додаткові пояснення, в яких [PERSON] зазначає, що постанова Кегичівського районного суду Харківської області по справі № 752/22370/23 прийнята ще 29.08.2024 року, тому належних та допустимих доказів пропуску річного строку через незалежні від потерпілої особи причини позивачем не надано та не зазначено; висновок експерта № 4457 від 13.08.2024 року базується на суб`єктивних поясненнях водія [PERSON] , відносно якого складено протокол про адміністративне правопорушення і щодо якого розглядалася адміністративна справа в суді; позивачем не надано доказів притягнення до адміністративної відповідальності страхувальника ПАТ «НАСК «Оранта» [PERSON] (т. 1, а.с. 1-2). В судове засідання представник позивача не з`явився, будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи в установленому цивільним процесуальним законодавством поряду. Подав суду заяву, з якої вбачається, що просить справу розглянути без його участі. В судове засідання представник відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» не з`явилася, будучи повідомленою про день, час і місце розгляду справи в установленому цивільним процесуальним законодавством поряду. Подала суду заяву, з якої вбачається, що просить справу розглянути без її участі, врахувавши поданий відзив на позовну заяву. Представник відповідача ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи в установленому цивільним процесуальним законодавством. У поданому відзиві просив проводити розгляд справи без його участі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день, час і місце розгляду справи в установленому цивільним процесуальним законодавством. Причин неявки суду не повідомили. Відзивів на позовну заяву відповідачі [PERSON] , [PERSON] до суду не подали. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 16.10.2023 року о 21 год 35 хв в м. Києві на вул. Велика Василівська, буд. 134, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Skoda Super В, д.н.з. [NUMBER] , не виконав вимогу дорожнього знаку ч. 1 «Дати дорогу» при зміні напрямку руху, не переконався у безпеці та скоїв зіткнення з транспортним засобом Mitsubishi Lancer, д.н.з. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку, та який, в свою чергу, здійснив зіткнення з транспортним засобом Toyota RAV 4, д.н.з. [NUMBER] , який рухався в сусідній смузі в попутному напрямку, внаслідок чого транспортні засобі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Таким чином, своїми діями порушив п. 10 «а» ПДР України. Постановою Кегичівського районного суду Харківської області в справі № 752/22370/23 від 29.08.2024 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] за ст. 124 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Із вказаної постанови також вбачається, що в момент вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілем Mitsubishi Lancer, д.н.з. [NUMBER] , керував [PERSON] . При цьому, суд, приймаючи вказану постанову, взято до уваги висновок експерта № 4457 від 13.08.2024 року, згідно з яким в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Skoda Superb [PERSON] повинен був діяти у відповідності до вимог дорожнього знаку 2.1 та вимогп. 16.11 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів для водія автомобіля Skoda Superb [PERSON] визначалась шляхом виконання ним вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Skoda Superb [PERSON] не відповідали вимогам дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України та знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Mitsubishi Lancer [PERSON] повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 12.3, 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Mitsubishi Lancer [PERSON] мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем Skoda Superb шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування, тобто шляхом вимог п.12.3 Правил дорожнього рухуУкраїни, для чого в нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Mitsubishi Lancer [PERSON] не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Невідповідність дій водія автомобіля Mitsubishi Lancer [PERSON] вимогам п.п. 12.4 та 12.9 «б» Правил дорожнього руху України не знаходиться, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, з причин, які вказані в дослідницькій частині висновку. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Toyota RAV4 Іжао Фуцян не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем Mitsubishi Lancer та в його діях не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, Кегичівським районним судом Харківської області зазначено, що виходячи з висновку судового експерта у обох водіїв, а саме [PERSON] та [PERSON] встановлені невідповідності до вимог ПДР України, які знаходяться у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, при цьому працівники поліції не складали протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] . Крім того матеріали справи не містять доказів, щодо порушення [PERSON] вимогип. 10.1. ПДР України. За таких обставин, місцевий суд, вважав, що надано недостатньо доказів для встановлення вини саме [PERSON] у скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Автомобіль Toyota RAV 4, д.н.з. [NUMBER] , на момент вказаної дорожньо-транспортної пригоди було застрахований в ТДВ «Експрес Страхування» за договором добровільного страхування транспортного засобу КАСКО № СRHGAKS-238540K від 05.09.2023 року. Страхова сума 1 409 832,00 грн, розмір франшизи 0,5 % від страхової суми. 17.10.2023 року ТДВ «Експрес Страхування» повідомлено про подію та страхувальник звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування за договором № СRHGAKS-238540K від 05.09.2023 року на рахунок СТО - ТОВ «Автосаміт ЛТД» для відновлюваного ремонту автомобіля. Також 11.10.2023 року складено акт огляду № 0000024300 транспортного засобу Toyota RAV 4, д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до рахунків-фактур ТОВ «Автосаміт ЛТД» № 2023019687 від 24.10.2023 року, № 2023021418 від 14.11.2023 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota RAV 4, д.н.з. [NUMBER] , становить 656 875,80 грн. Згідно з актами виконаних робіт № 2023022014 від 30.11.2023 року та № 2023020190 від 04.12.2023 року, вартість запасних частин і виконаних ремонтних робіт автомобіля Toyota RAV 4, д.н.з. [NUMBER] , становить 663 317,10 грн. Відповідно до страхових актів №3.23.04399-1 від 30.10.2023 року, № 3.23.04399-2 від 01.12.2023 року, та № 3.23.04399-3 від 11.12.2023 року, розмір страхового відшкодування складає 654 326,64 грн. ТДВ «Експрес Страхування» за наслідком отриманих документів прийняло рішення про визнання дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 16.10.2023 року о 21:35 год. по вул. Велика Васильківська, 134 м. Київ, та внаслідок якої було пошкоджено автомобіль автомобіля Toyota RAV 4, д.н.з. [NUMBER] , страховим випадком та виплатило страхове відшкодування в сумі 654 326,64 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 68813915 від 30.10.2023 року, №68814750 від 04.12.2023 року, та № 68814984 від 13.12.2023 року. Крім того, судом з`ясовано, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Skoda Super B, д.н.з. [NUMBER] , на момент вказаної дорожньо-транспортної пригоди була забезпечена ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP/215705103. Ліміт відповідальності за шкоду майну 160 000,00 грн, франшиза 3 200,00 грн. 16.12.2023 року ТДВ «Експрес Страхування» звернулося до ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про виплату страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності. Також встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Mitsubishi Lancer д.н.з. [NUMBER] , забезпечена ПАТ «НАСК «Оранта», згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/211975627. Ліміт відповідальності за шкоду майну 160 000,00 грн, франшиза 0,00 грн. 23.02.2025 року ТДВ «Експрес Страхування» звернулося до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про виплату страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності. За змістом ч. ч. 1,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною 1 ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Преюдиціальні факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені в порядку, передбаченому процесуальним законодавством, у процесуальній формі, а тому немає необхідності встановлювати їх знову. Такі правила спрямовані на додержання процесуальної економії в новому процесі. У випадку встановлення певних обставин особам, які беруть участь у справі, не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їх повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії (постанова Верховного Суду від 28.03.2018 року в справі № 199/4320/17). Як вбачається з матеріалів справи, під час закриття провадження по адміністративній справі № 752/22370/23 відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, в мотивувальній частині постанови місцевий суд не встановив існування факту події адміністративного правопорушення, при цьому вказав, що надано недостатньо доказів для встановлення вини саме [PERSON] у скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, тобто відносно особи щодо якої складений протокол про адміністративні правопорушення внаслідок порушення ним вимог п. 10 «а» ПДР України. Зазначена постанова жодним з інших учасників дорожньо-транспортної пригоди оскаржена не була та набрала законної сили 09.09.2024 року. Поряд із цим, суд враховує, що для покладення на особу цивільно-правової відповідальності у виді зобов`язання відшкодувати заподіяну шкоду необхідна наявність повного складу цивільного правопорушення (протиправна поведінка (дій чи бездіяльності) особи; шкідливий результат такої поведінки (шкоди); причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду), в зв`язку із чим, вважає, що вина водіїв [PERSON] та [PERSON] , не дивлячись на те, що відповідні судові рішення, прийняті відповідно до норм КУпАП щодо них відсутні, у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди доводиться доданим стороною позивача висновком експерта № 4457 від 13.08.2024 року за результатами проведення судової автотехнічної експертизи за матеріалами справи про адміністративне правопорушення № 752/22370/23. Частиною 3 ст. 102 ЦПК України визначено, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Відповідно до ч. 2 ст. 103 ЦПК України у разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу. Зокрема, експертом встановлено та із висновку судової автотехнічної експертизи № 4457 від 13.08.2024 року вбачається, що в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Skoda Super В [PERSON] не відповідали вимогам дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України та знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, а також, що в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Mitsubishi Lancer [PERSON] не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, при цьому в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Toyota RAV4 Іжао Фуцян не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем Mitsubishi Lancer та в його діях не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Під час розгляду вказаної справи відповідачами не було заявлено клопотань про виклик до суду експерта і про призначення додаткової чи комплексної транспортно-трасологічної експертизи та автотехнічної експертизи. Таким чином, суд вважає, що наявні підтвердження протиправної поведінки [PERSON] та [PERSON] і причинно-наслідкового зв`язку між такою їх поведінкою та шкодою, тому євсі правові підстави для покладення на останніх відповідальності у виді відшкодування шкоди, як наслідок, існування також і вїх страховиківцивільно-правової відповідальності та зобов`язання відшкодувати позивачу, як страховику потерпілої особи,шкоду, заподіяну майну [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до положень п. 22.1. ст. 22 цього ж Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з приписами ст. 29 згаданого Закону №1961-IVу зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (ст. 993 ЦК України). У разі наявності юридичних фактів, передбачених ст. 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року в справі № 755/18006/15-ц вказано, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених устатті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зістаттями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 року в справі № 760/15471/15-ц зроблено висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону № 1961-IV). У постанові Верховного Суду від 02.06.2021 року в справі № 755/518/19 зроблено висновок про те, що відповідно до частини першої статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Отже, розрахунок суми страхового відшкодування здійснюється згідно із умовами договорів та вимогами спеціального законодавства. Таким чином, оскільки винними є дві особи, тому, на переконання суду, виплачена відповідачем сума страхового відшкодування в розмірі 654 326,64 грн, повинна бути відшкодована ними порівну, тобто по 327 163,32 грн кожним. Беручи до уваги вказані норми Закону № 1961-IV, а також з огляду на встановлені ліміти страхового відшкодування у сумах по 160 000,00 грн, суд приходить до висновку, що розмір відшкодування шкоди відповідачем ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ТДВ «Експрес Страхування» становить 156 800,00 грн (страхова сума за вирахуванням встановленої умовами договору франшизи 3 200,00 грн), а з винної особи [PERSON] на користь ТДВ «Експрес Страхування» розмір відшкодування завданої шкоди становить 170 363,32 грн = 327 163,32 грн (1/2 вартості ремонту автомобіля Toyota RAV 4, д.н.з. [NUMBER] ) - 156 800,00 грн (майнова шкода, що підлягає відшкодуванню страховиком ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в межах ліміту відповідальності, визначеної полісом № EP/215705103). Також з винної особи [PERSON] на користь ТДВ «Експрес Страхування» підлягає стягненню розмір відшкодування майнової шкоди в сумі 167 163,32 грн, яка розраховується як різниця між половиною вартості ремонту автомобіля Toyota RAV 4, д.н.з. [NUMBER] , в сумі 327 163,32 грн і страховою сумою, встановленою полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/211975627 (ліміт відповідальності за шкоду майну 160 000,00 грн, франшиза 0,00 грн). Поряд із цим, що стосується відшкодування шкоди з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ТДВ «Експрес Страхування» в розмірі 160 000,00 грн, то суд зазначає наступне Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» передбачено, що за договором страхування страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до положень ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - це грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. При страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування. Статтею 25 Закону України «Про страхування» визначено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що визначається страховиком. Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ч. 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Як встановлено судом вище, цивільно-правова відповідальність винної особи, яка керувала автомобілем Mitsubishi Lancer д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта», згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/211975627. Отже, останнє є особою, відповідальною за спричинену в дорожньо-транспортній пригоді шкоду та згідно з положеннями Закону № 1961-IV, яке відповідає за вимогами позивача (ТДВ «Експрес Страхування») як страховика, що виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів потерпілій особі в межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності. Матеріали справи свідчать, що позивач 23.02.2025 року звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта», як страховика винної особи - [PERSON] із заявою про виплату страхового відшкодування вих. № ________/3.23.04399. Вказаний факт позивачем не заперечується, та відповідачем ПАТ «НАСК «Оранта» стверджено, що впродовж 2023-2024 років ТДВ «Експрес Страхування» до нього з відповідною заявою не зверталося, тобто правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб відсутні, оскільки останнє пропустило річний строк для звернення за здійсненням регламентної виплати. Відповідно до пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком взятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що в свою чергу, законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної дорожньо-транспортної пригоди (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17). Тобто, за змістом вказаної норми потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Закон пов`язує вказані активні дії потерпілого, зокрема, з поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку, зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків. У іншій постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок про те, що зазначений у пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 наведеного Закону річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року в справі № 465/4287/15). Водночас наслідком пропуску потерпілою особою річного строку на подання заяви до страховика про страхове відшкодування пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону визначає право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. При цьому, суд звертає увагу позивача, що Закон № 1961-IV передбачає подання саме заяви про страхове відшкодування, а не будь-яких інших документів, для отримання відшкодування завданої особі шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань. І строк подання такої заяви законодавець обмежує річним терміном з моменту скоєння відповідної ДТП. Як вже зазначено судом вище, дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у позивача автомобіля сталася 16.10.2023 року, тоді як із заявою про виплату страхового відшкодування він звернувся до відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» 23.02.2025 року, тобто із спливом річного строку. Протягом визначеного законом річного строку позивач не вчинив будь-яких активних (юридично значимих) дій для захисту свого права. Доводи позивача про поважність причин пропуску вищевказаного строку через те, що лише в лютому 2025 року ТДВ «Експрес Страхування» отримало від Кегичівського районного суду Харківської області копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 752/22370/23 з яких стало відомо, що дії водія [PERSON] знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою, суд відхиляє з огляду на наступне. Відповідно до ст. 35 Закону № 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; підпис заявника та дата подання заяви. До заяви додаються: паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Таким чином, для реалізації права на подачу заяви про страхове відшкодування Закон № 1961-IV не передбачав обов`язкового подання разом з такою заявою судового рішення чи інших доказів, якими встановлено винуватість особи у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, до того ж до постанови Кегичівського районного суду Харківської області від 29.08.2024 року в справі № 752/22370/23 забезпечено надання загального доступу ще 04.09.2024 року в Єдиному реєстрі судових рішень, тобто до закінчення строку, визначеного в пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 цього ж Закону, отже в позивача об`єктивно існувала можливість пошуку, перегляду та отримання відповідного судового рішення і матеріалів справи № 752/22370/23 до спливу вказаного терміну, проте із адвокатським запитом до суду з проханням надати копію постанови від 29.08.2024 року представник позивача звернувся лише 22.12.2024 року, а з проханням надати електронну копію матеріалів справи про адміністративне правопорушення - 05.01.2025 року. Отже, виходячи з того, що доказів звернення позивача до відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди та доказів неправомірної відмови відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» у здійсненні такої виплати матеріали справи не містять, суд вважає, що у відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування на підставі пп. 37.1.4. п. 37.1.ст. 37 Закону № 1961-IV. За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог позивача в частині стягнення з відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» 160 000,00 грн на відшкодування майнової шкоди. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума судового збору пропорційно до частини задоволених позовних вимог до кожного з них. На підставі викладеного,

Outcome: partial