Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

19 вересня 2025 року представник позивачки [PERSON] [PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до АТ «Сенс Банк» про визнання зобов`язання за кредитним договором припиненим, визнання іпотечного договору припиненим з припиненням обтяжень нерухомого майна забороною та іпотекою. Свої вимоги представник позивачки обґрунтував тим, що 22 червня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого на сьогодні є ПАТ «Сенс Банк», до зміни найменування - АТ «Альфа Банк») та [PERSON] було укладено договір кредиту № 885-07/5-632-3 від 22.06.2007 року (далі - Кредитний договір, Договір), відповідно до умов якого позичальниця отримала кредит в сумі 10 000,00 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним Кредитним договором, між тим ж сторонами було укладено Іпотечний договір, що посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Папкою Т.В. 22.06.2007 року за реєстровим номером 3327 (далі - Договір іпотеки). Відповідно до умов Договору іпотеки [PERSON] передала в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» належну її на праві власності квартиру за адресою: [ADDRESS] (далі - Предмет іпотеки). Відповідно до п. 6.2. Договору іпотеки, цей Договір діє до припинення основного зобов`язання, забезпеченого цією іпотекою, а також з інших підстав передбачених чинним законодавством України, зокрема Законом України «Про іпотеку». В червні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором в сумі 67 992 грн. 13 коп. На обґрунтування своїх позивних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» вказував, що позичальниця [PERSON] не виконує взяті на себе зобов`язання Кредитним договором № 885-07/5-632-3 від 22.06.2007 року по поверненню грошових коштів, внаслідок чого станом на 21 січня 2015 року за кредитним договором утворилась заборгованість в розмірі 67 992 грн. 13 коп., з яких: 66 334 грн. 64 коп. - заборгованості за кредитом; 1 170 грн. 18 коп. - сума заборгованості за відсотками 433 грн. 34 коп. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 53 грн. 97 коп. пеня за несвоєчасне повернення відсотків. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.07.2018 року по справі № 686/11141/15-ц позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» було задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по кредитному договору від 22 червня 2007 року в сумі 67 992 грн. 13 коп. та 679 грн. 93 коп. судового збору. Виконавчий лист від 21.09.2018 року, що видавався на виконання вищевказаного рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області по № 686/11141/15-ц знаходився на примусовому виконані в приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Терлеєва І.М. (ВП № 59906113). 29.04.2025 року виконавче провадження № 59906113 з примусового виконання виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.07.2018 року по справі № 686/11141/15-ц було закінчено на підставі п. 9. ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із повним погашенням заборговані виконавчим документом. Таким чином станом на 29.04.2025 року заборгованість по кредитному договору № 885-07/5-632-3 від 22 червня 2007 року, яка була встановлена до стягнення рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.07.2018 року по справі № 686/1141/15-ц, була повністю погашена позичальницею [PERSON] на користь АТ «Сенс Банк» (попереднє найменування АТ «Альфа-Банк», який є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк»). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 31.07.2025 року встановлюється, що належна на праві власності [PERSON] квартира за адресою: [ADDRESS] знаходиться під обтяженням іпотекою та забороною на користь кредитора іпотекодержателя) АТ «Альфа-Банк» (після перейменування АТ «Сенс Банк») Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень: іпотека квартири за адресою [ADDRESS] зареєстрована в Реєстрі за номером запису про іпотеку № 34798168 від 22.06.2007 року (реєстраційний номер запису про іпотеку в Державному реєстрі іпотек 5191099 від 32.06.2007 року): заборона на квартиру за адресою [ADDRESS] зареєстрована в Реєстрі за номером запису про обтяження № 34798198 від 22.06.2007 року (реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 5191020 від 22.06.2007 року). 07 серпня 2025 року позивачка [PERSON] звернулась до відповідача АТ «Сенс Банк» із заявою про надання довідки про відсутність заборгованості за кредитним договором № 885-07/5-632-3 від 22 червня 2007 року та припинення обтяження іпотекою та забороною на предмет іпотеки квартиру за адресою: [ADDRESS] . Однак АТ «Сенс Банк» не надав жодної відповіді на вищевказане звернення. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд визнати зобов`язання за кредитним договором № 885-07/5-632-3 від 22.06.2007 року, що укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», до зміни найменування - АТ «Альфа Банк») та [PERSON] припиненими; визнати іпотечний договір, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», до зміни найменування - АТ «Альфа Банк») та [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Папкою Т.В. 22.06.2007 року за реєстровим номером 3327 припиненим, та як наслідок припинити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень обтяження забороною та іпотеку на квартиру за адресою: [ADDRESS] , належну на праві власності [PERSON] , а саме: припинити обтяження забороною на нерухоме майно на квартиру за адресою [ADDRESS] , що зареєстрована в Реєстрі за номером запису про обтяження № 34798198 від 22.06.2007 (реєстраційний номер обтяження в архівному Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 5191020 від 22.06.2007 року), припинити іпотеку квартири за адресою: [ADDRESS] , що зареєстрована в Реєстрі за номером запису про іпотеку № 34798168 від 22.06.2007 року (реєстраційний номер запису про іпотеку в архівному Державному реєстрі іпотек 5191099 від 22.06.2007 року); стягнути із АТ «Сенс Банк» на користь [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 2 422 грн. 40 коп. Ухвалою судді від 23 вересня 2025 року по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 04 листопада 2025 року представник відповідача АТ «Сенс Банк» Панченко Д.В. подав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що у даній справі умовами кредитного договору було передбачено його виконання саме у валюті кредиту - доларах США, тому згідно закону саме у цій валюті повинні бути виконанні всі зобов`язання за цим договором. Позивачем на виконання умов кредитного договору було отримано кредитні кошти в розмірі 10 000 доларів США. Рішенням суду від 18.07.2018 року було стягнуто заборгованість за кредитним договором станом на 21.01.2015 рік в сумі 67 992,13 грн. Згідно публічних даних, курс встановлений Національним банком України станом на 21.01.2015 р. складав 15.7848 грн. за 1 долар США. Таким чином, 67992,13:15,7848=4307,44 доларів США була заборгованість згідно валюти кредиту. В свою чергу, позивачем погашено заборгованість 29 квітня 2025 року в сумі 67 992,13 грн., з розрахунку 41,7441 грн. за 1 долар США, тобто 67 992,13:41,7441=1628,78 доларів США. Звертає увагу суду, що таким чином зобов`язання, які передбачені кредитним договором у валюті долар США не виконані, та залишок невиконаного зобов`язання складає 4307,44 1628,78=2678,66 доларів США. Ні судом, ні банком в односторонньому порядку, що заборонено законом істотні умови договору не змінювались, банком було лише розраховано заборгованість на дату її розрахунку. В свою чергу, з огляду на розрахунок заборгованості станом на 03.11.2025 року з 2020-2025 роки позивачем погашено 1837,69 доларів США. З огляду на викладене, представник відповідача зазначає, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами повне виконання зобов`язання за кредитним договором, тому, відповідно, відсутні підстави для визнання його припиненим, а також відповідно і договору іпотеки, тому просив суд відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 11 листопада 2025 року підготовче провадження у справі було закрите, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 11 грудня 2025 року у справі було витребувано докази. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] [PERSON] підтримав вимоги позову в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача АТ «Сенс Банк» Панченко Д.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив у повному обсязі з мотивів, викладених у відзиві на позов. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наданні докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частина перша статті 2 ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами першою та другою статті 10 ЦПК України встановлено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судом встановлено, що 22 червня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» (правонаступником якого на сьогодні є ПАТ «Сенс Банк» до зміни найменування АТ «Альфа Банк») та [PERSON] було укладено договір кредиту № 885-07/5-632-3 від 22.06.2007 року, відповідно до якого позивачка отримала кредитні кошти в сумі 10 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,5 % річних із кінцевим строком погашення заборгованості до 12 червня 2019 року. Також 22 червня 2007 року АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю на забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту від 22 червня 2007 року № 885-07/5-632-3, укладеним між іпотекодавцем та іпотекодержателем, таке нерухоме майно: квартиру за адресою: [ADDRESS] , що належить позивачці [PERSON] на праві приватної власності. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.07.2018 року по справі № 686/11141/15-ц позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» було задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по кредитному договору від 22 червня 2007 року в сумі 67 992 грн. 13 коп. та 679 грн. 93 коп. судового збору. На виконання вказаного судового рішення 21.09.2018 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області видав виконавчий лист № 686/11141/15-ц, який перебував на примусовому виконані в приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Терлеєва І.М., де було відкрито виконавче провадження №59906113. 29.04.2025 року виконавче провадження №59906113 з примусового виконання виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21.09.2018 року по справі №686/11141/15-ц закінчено на підставі п.9. ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із повним погашенням заборговані за виконавчим документом. У частині першій статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої, абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. За змістом указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог. З урахуванням викладеного для вирішення спору, який виник на підставі звернення до суду позивача, який вважає порушеними, невизнаними або оспореними свої, зокрема майнові права, суду необхідно встановити наявність у позивача такого права, факт його порушення і у зв`язку із зазначеним з`ясувати, чи правильний спосіб захисту свого права обрано позивачем при зверненні до суду. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Верховний Суд зазначає, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані у пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20). Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Як передбачено частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Отже, у випадку настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором, у тому числі і випадку, передбаченому частиною другою статті 1050 ЦК України, позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна. У статті 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). Оскільки у статті 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики, ці зобов`язання вважаються припиненими. Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання. При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних із припиненням іпотеки, оскільки за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості іпотека припиняється за фактом виконання основного зобов`язання. Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про стягнення заборгованості та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання - іпотека припиняється. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) зробила висновок про те, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення. Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на час укладення іпотечного договору). Відповідно до частини третьої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до статті 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 січня 2022 року у справі № 127/26402/20 (провадження № 61-12159св21) та від 25 червня 2024 року у справі № 646/5878/20 (провадження № 61-1152св23). Так, встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.07.2018 року по справі № 686/11141/15-ц позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» було задоволено повністю та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по кредитному договору №885-07/5-632-3 від 22 червня 2007 року в сумі 67 992 грн. 13 коп. та 679 грн. 93 коп. судового збору. За змістом зазначеного судового рішення Банк у справі № 686/11141/15-цв 2015 році просив суд стягнути з боржниці [PERSON] заборгованість за кредитним договором №885-07/5-632-3 від 22 червня 2007 року у розмірі 67 992 грн. 13 коп. Тобто первісний кредитор АКБСР «Укрсоцбанк» (в подальшому змінив найменування на ПАТ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є відповідач, самостійно визначив суму кредитної заборгованості в національній валюті та просив суд її стягнути з боржниці без зазначення еквівалентів у доларах США. Доказів оскарження банком рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.07.2018 року по справі № 686/11141/15-ц матеріали справи не містять. Вказане рішення суду у справі № 686/11141/15-цпро стягнення на користь банку 67 992 грн. 13 коп. перебувало на примусовому виконанні у в приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Терлеєва І.М., ВП №59906113. 29.04.2025 року виконавче провадження № 59906113 з примусового виконання виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.07.2018 року по справі № 686/11141/15-ц закінчено на підставі п. 9. ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із повним погашенням заборговані виконавчим документом. Доказів оскарження постанови приватного виконавця Терлеєва І.М. від 29.04.2025 року про закінчення виконавчого провадження внаслідок повного виконання судового рішення відповідачем не надано і матеріали справи не містять. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. У постанові Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 629/4356/20 (провадження № 61-5667св21) вказано, що, визнаючи іпотеку припиненою та скасовуючи обтяження іпотечного майна, суди попередніх інстанцій правильно керувалися тим, що обсяг основного зобов`язання позичальника за кредитним договором визначений рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 березня 2015 року у справі № 629/5679/14-ц. Державний виконавець 01 липня 2015 року прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа за вказаним судовим рішенням у зв`язку із його повним виконанням. ПАТ «УкрСиббанк» постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження з 2015 року не оскаржувало, фактично погодившись із повним виконанням божником основного зобов`язання за кредитним договором, що є наслідком припинення акцесорного зобов`язання. У постанові Верховного Суду від 12 липня 2021 року у справі № 264/1419/18 (провадження № 61-7277св20) зазначено, що факт припинення зобов`язань за кредитним договором підтверджено постановою державного виконавця від 18 січня 2018 року про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням виконавчого документа у повному обсязі. Доказів оскарження постанови державного виконавця до суду не надано. Тому з огляду на те, що належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про задоволення вимоги позивача про визнання припиненим й іпотечного договору. Верховний Суд у постанові від 27 квітня 2022 року у справі № 477/33/20 (провадження № 61-2817св21) зробив висновок, що з урахуванням того, що рішенням суду першої інстанції з особи на користь банку стягнуто в повному обсязі заборгованість за тілом кредиту, вказане судове рішення виконано повністю, що підтверджується постановою від 07 листопада 2019 року про закінчення виконавчого провадження № 25251543, відомості про скасування постанови державного виконавця від 07 листопада 2019 року про закінчення виконавчого провадження № 25251543 у матеріалах справи відсутні, тому наявні підстави вважати зобов`язання за кредитним договором виконаним. За таких обставин суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок, що з моменту виконання у повному обсязі зобов`язань, визначених рішенням місцевого суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, припинилися зобов`язання позивача як за договором кредиту, так і за договором іпотеки. Наведене узгоджується із висновком, що міститься у пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16 (провадження № 14-88цс19). Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 569/16813/19 (провадження № 61-11988св21) за подібних фактичних обставин зробив висновок, що у постанові державного виконавця вказано про фактичне виконання в повному обсязі рішення суду, відомості про оскарження цієї постанови та її скасування відсутні. Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зобов`язання боржника перед кредитором виконано в повному обсязі, а тому позовні вимоги в частині визнання іпотеки припиненою підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими та доведеними належними доказами. У даній справі судом враховується, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, позов банку до боржниці [PERSON] задоволено у повному обсязі, з боржниці стягнуто суму кредитної заборгованості, визначену самим Банком у сумі 67 992 грн. 13 коп., а боржниця (іпотекодавець) виконала свої зобов`язання за Кредитним договором шляхом повного виконання судового рішення про стягнення з неї усієї суми заборгованості за цим договором, що підтверджується постановою приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». За таких обставин виконання в повному обсязі в межах виконавчого провадження судового рішення про стягнення кредитної заборгованості у цій справі припинило відповідне кредитне зобов`язання, що узгоджується з положеннями статті 599 ЦК України. З огляду на зазначене у даній справі є підстави для застосування положень статті 17 Закону України «Про іпотеку», згідно з якими іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання. Наведене узгоджується із висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2024 року у справі № 686/9633/22 (провадження № 61-5849св23). Отже, суд, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони покликалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, висновує про повне задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання зобов`язання за Кредитним договором № 885-07/5-632-3 від 22.06.2007 року, що укладений між АКБСР «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», до зміни найменування - АТ «Альфа Банк») та [PERSON] припиненими; визнання іпотечного договору, укладеного між АКБСР «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», до зміни найменування - АТ «Альфа Банк») та [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Папкою Т.В. 22.06.2007 року за реєстровим номером 3327 припиненим; припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень обтяження забороною та іпотеку на квартиру за адресою: [ADDRESS] , належну на праві власності [PERSON] , а саме: припинення обтяження забороною на нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] , що зареєстрована в Реєстрі за номером запису про обтяження № 34798198 від 22.06.2007 (реєстраційний номер обтяження в архівному Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 5191020 від 22.06.2007 року); припинення іпотеку квартири за адресою: [ADDRESS] , що зареєстрована в Реєстрі за номером запису про іпотеку № 34798168 від 22.06.2007 року (реєстраційний номер запису про іпотеку в архівному Державному реєстрі іпотек 5191099 від 22.06.2007 року). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що позивачкою за подання позову сплачено 2 422 грн. 40 коп. судового збору. Дана сума судового збору з урахуванням повного задоволення позовних вимог стягується з відповідача АТ «Сенс Банк» на користь [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved