Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

позивач з допомогою підсистеми «електронний суд» звернувся в до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором № 4179503 від 29.11.2023 в сумі 112405,09 грн та судові витрати по справі. Стислий виклад позицій сторін позиція позивача Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29.11.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір № 4179503 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронній формі через ІТС товариства. На умовах, встановлених Договором, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: відповідно до п. 1.2. тип кредиту кредит, сума кредиту складає 20500,00 грн, строк кредитування 361 день - з 29.11.2023 по 24.11.2024. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 19 днів. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало йому кредит в сумі 20500,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] . 29.11.2023 на підставі п. 1.2.1 Договору було укладено додатковий договір до Договору № 4179503 за яким було надано 4000,00 грн, які ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» виконало, зарахувавши кредитні кошти на платіжну картку № [NUMBER] . Враховуючи невиконання Відповідачем своїх боргових зобов`язань перед Первісним кредитором, 25.10.2024 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 25/10/2024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло право грошової вимоги до Відповідача. Загальна сума заборгованості склала 101491,99 грн, з якої заборгованість з тіла кредиту 18188,66 грн, заборгованість за процентами 833033,33 грн. Оскільки позичальник не виконав свої зобов`язання добровільно, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Відповідач [PERSON] у запропоновані судом строк та порядку відзив на позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» не подав. Інших передбачених ЦПК України заяв по суті справи від її учасників до суду не надходило. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі Ухвалою судді від 22.12.2025 відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою від 19.01.2026 відкладено розгляд справи на 19.02.2026. Розгляд справи по суті проведено 19.02.2026 за відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів. Представник позивача у позовній заяві зазначив про розгляд справи без його участі, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення, в судове засідання не з`явився. Відповідач у судові засідання 19.01.2026 та 19.02.2026 не з`явилась, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи не подав. Суд вважав за можливим провести розгляд справи за відсутності сторін, оскільки позивач скористався своїм правом, згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України зазначивши в позовній заяві, про розгляд справи за його відсутності, а відповідач, який вважається належним чином повідомленим про розгляд справи в суді, відповідно до положення п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, повторно в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, будь яких заяв на адресу суду не подав. Відповідно суд не вбачає перешкод в проведенні розгляду справи за відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України. При цьому суд бере до уваги, оскільки рекомендоване поштове відправлення повернуте до суду з відміткою «Адресат відсутній за місцем проживання», то це є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним (правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17). Оскільки відповідач відзиву на позовну заяву не подав, в судове засідання повторно не з`явився, позивач, згідно поданої заяви, не заперечує проти винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст. 280-282ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з такого. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За правилом частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч. 1ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів Судом встановлено, що 29.11.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір № 4179503 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с. 94-104), відповідно до умов якого ТОВ надало [PERSON] кредит у гривні в розмірі 20500,00 грн, а він зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Строк кредитування 361 день. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 19 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до Договору. Тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: (п. 1.4.1.) Стандартна процентна ставка становить 2,00 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. (1.4.2.) Знижена процентна ставка 1,40 % в день та застосовується відповідно до наступних умов: якщо клієнт до 17.12.2023 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківський рахунок клієнта [NUMBER] . Також сторони домовились, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання Споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, клієнт зобов`язаний сплатити Товариству штраф у розмірі 15,00 % від суми кредиту, що становить 3075,00 грн, на 4-й день такого невиконання або неналежного виконання, та 1,10 % від суми кредиту, що становить 225,50 грн, починаючи з 5-го дня за кожен факт такого порушення, тобто за кожен день невиконання та/або неналежного виконання (п. 6.4, 6.4.1, 6.4.2). Додатком №1 до договору про надання споживчого кредиту № 4179503 від 29.11.2023, є таблиця обчислення загальної вартості кредиту (а.с. 104 зворот), в якій визначено графік платежів за договором 19 платежів через кожних 19 днів, перший 17.12.2023, останній 23.11.2024, по 7790,00 грн (перший платіж 5453,00 грн). В матеріалах справи наявний Паспорт споживчого кредиту, де вказана інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а.с. 73-75), який суд вважає підтвердженням виконання первинним кредитором переддоговірного зобов`язання, що встановлене Законом України «Про споживче кредитування». Крім того, того ж дня, 29.11.2023, між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Додатковий договір № 4179503 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с. 105-106). За додатковим договором сторони домовились, що сума кредиту за таким 4000,00 грн (п. 1.2), та таким внесено зміни до п. 1.2 основного договору щодо суми кредиту та така становить 24500,00 грн (п. 1.3), періодичність платежів 19 днів. У зв`язку зі зміною суми кредиту здійснюється коригування зобов`язань клієнта за договором, про що складається новий графік платежів (додаток № 1), що є невід`ємним додатком до даного додаткового договору. Оновлений графік відображає актуальний стан розрахунків/платежів/заборгованості за договором на дату укладення даного додаткового договору (п. 1.11). Додатком №1 до договору про надання споживчого кредиту № 4179503 від 29.11.2023 в редакції додаткової угоди №4179503-Т1 від 29.11.2023 (а.с. 110), є таблиця обчислення загальної вартості кредиту, в якій визначено графік платежів за договором 19 платежів через кожних 19 днів, перший 17.12.2023, останній 23.11.2024, по 9310,00 грн (перший платіж 6517,00 грн). В матеріалах справи наявний Паспорт споживчого кредиту, де вказана інформація, яка надається споживачу до укладення додаткового договору про споживчий кредит (а.с. 70-72), який суд вважає підтвердженням виконання первинним кредитором переддоговірного зобов`язання, що встановлене Законом України «Про споживче кредитування». Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором,визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Вищезазначені кредитний договір, додатковий кредитний договір, паспорти споживчого кредиту та додатки №1 до договору і додаткового договору підписано відповідачем [PERSON] електронними підписами з використанням одноразових ідентифікаторів «54241», «97907», «54241». Враховуючи, що в договорі, додатковому договорі зазначені анкетні, паспортні дані [PERSON] , адреса проживання, адреса електронної пошти, номер карткового рахунку, у суду відсутні сумніви, що такі договори укладено саме відповідачем. При цьому суд не бере до уваги Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «Лінеура Україна» (а.с. 26-33), оскільки відсутні докази підписання їх відповідачем [PERSON] , а отже неможливо стверджувати, що саме їх розумів та з ними був ознайомлений відповідач при укладенні кредитного договору. Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 01.11.2024 № 157-0111, таким підтверджено успішність операції з перерахування коштів в сумі 20500,00 грн на картку [NUMBER] 29.11.2023 о 18:55 (а.с. 90). Згідно листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 01.11.2024 № 158-0111, таким підтверджено успішність операції з перерахування коштів в сумі 5000,00 грн на картку [NUMBER] 29.11.2023 о 19:27 (а.с. 89). Ці факти також підтверджуються відповіддю АТ КБ «Приватбанк» від 12.01.2026, згідно якої на ім`я [PERSON] було емітовано картку № [NUMBER] , на яку 29.11.2023 було зараховано кошти в сумі 20500,00 грн та 4000,00 грн. 25.10.2024 ТОВ «Лінеура Україна» на підставі Договору факторингу № 25/10/2024 (а.с. 44-48), з реєстром боржників від 25.10.2024 (а.с. 87-88), за плату відступило, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (яке змінило назву з ТОВ ФК Фінтраст Україна, що підтверджено витягом з ЄДРПОУ від 02.12.2025, рішенням № 251124/1 від 25.11.2024 (а.с. 49)) набуло право грошової вимоги до Відповідача [PERSON] за договором № 4179503 на суму 101491,99 грн. Слід вказати, що відповідно до п. 1.2 Договору факторингу № 25/10/2024 сторони узгодили, що перехід прав вимоги від клієнта до фактора відбувається після підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників. З акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 25/10/2024 від 25.10.2024 (а.с. 68) вбачається, що такий підписано 25.10.2024 сторонами - ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна». З платіжної інструкції № 3475 від 01.11.2024 вбачається, що ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» сплатило ТОВ «Лінеура Україна» 2857292,90 грн за договором факторингу № 25/10/2024 (а.с 25). З наведених досліджених судом доказів, які суд вважає належними та допустимими, суд вважає доведеним факт укладення кредитного договору та додатку до нього, яким збільшено суму кредиту, перерахування коштів відповідачу на виконання його умов, неповне виконання відповідачем умов щодо повернення кредиту та сплати процентів, перехід до позивача права вимоги за даним кредитним договором. Слід вказати, що статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. З позовом про визнання недійсним вказаного договору відповідач не звертався. Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с. 78-84), що підготований ТОВ «Лінеура Україна» за період з 29.11.2023 по 21.10.2024, борг [PERSON] за кредитним договором № 4179503 від 29.11.2023 станом на 25.10.2024 становить 101491,99 грн, з яких: сума кредиту 18188,66 грн, сума процентів за користування кредитом 83303,33 грн. Вбачається, що відповідачем внесено кошти на погашення заборгованості в сумі 48568,36 грн, з яких 6311,34 грн зараховано в сплату тіла кредиту та 42257,02 грн на погашення процентів. З розрахунку заборгованості [PERSON] за період з 29.11.2024 по 24.11.2024 за договором № 4387057 від 29.11.2023 (а.с. 85) вбачається, що за ставкою 2 % в день додатково нараховано заборгованість за процентами 10913,10 грн. Суд погоджується з наданим розрахунком частково. Так встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (тіло кредиту) в повному обсязі не повернув, а тому позов у частині стягнення 18188,66 грн заборгованості за тілом кредиту за договором надання споживчого кредиту № 4179503 від 29.11.2023 обґрунтований та підлягає задоволенню. Щодо стягнення заборгованості за відсотками суд зазначає таке. 24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, яким статтю восьму Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, яка визначає, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Разом з цим, частиною 4 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом слід привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону. Договір надання грошових коштів у позику № 1502732, був укладений 09.03.2024 після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Зазначене указує на те, що строк встановлений в п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлювався для договорів укладених до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», якщо строк дії таких договорів продовжувався після набрання чинності цим Законом. Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи з 24.12.2023 денна процентна ставка має бути не більше 2,5%, з 22.04.2024 - денна ставка не більше 1,5%, з 20.08.2024 - денна ставка не більше 1%. Також суд звертає увагу, що у зв`язку з частковим погашенням заборгованості за тілом кредиту, з 22.01.2024 така зменшилась до 22489,94 грн, а з 17.02.2024 - до 18188,67 грн. Відповідно проценти слід відраховувати з саме з відповідної суми тіла кредиту, я це зроблено позивачем в розрахунку. Як вбачається з договору та розрахунків, заборгованість по процентах за період з 29.11.2023 по 24.11.2024 розрахована за денною процентною ставкою 2 %. Таким чином нарахування процентів за процентною ставкою 2,00 % є правильним за період з 29.11.2023 по 21.04.2024. З 22.04.2024 по 19.08.2024, в силу вимог п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» слід обраховувати проценти за процентною ставкою 1,5 %, а з 20.08.2024 по 24.11.2024 - 1,0 %. Отже розрахунок процентів, з урахуванням часткового погашення тіла кредиту, має бути таким: з 29.11.2023 по 21.01.2024 - 54 дні х 2 % х 24500 грн = 26460,00 грн, з 22.01.2024 по 16.02.2024 - 26 днів х 2 % х 22489,94 грн = 11694,77 грн, з 17.02.2024 по 21.04.2024 - 64 дні х 2 % х 18188,66 грн = 23281,48 грн, з 22.04.2024 по 19.08.2024 - 120 днів х 1,5 % х 18188,66 грн = 32739,59 грн, з 20.08.2024 по 24.11.2024 - 97 днів х 1 % х 18188,66 грн =17643,00 грн, що в сумі, за 361 день, становить 111818,84 грн. Як вбачається з розрахунку відповідач сплатив 42257,02 грн процентів, а отже до стягнення з нього підлягає 69561,82 грн процентів (111818,84-42257,02). Також слід вказати, що суд позбавлений можливості надати оцінку аргументам відповідача, який відзиву, контррозрахунку заборгованості не подавав. Таким чином позов підлягає частковому задоволенню. Розподіл судових витрат Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За змістом ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн, які відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 1891,08 грн (2422,40х 87750,48/112405,09). Позивачем також заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 гривень. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. Заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 10000,00 гривень підтверджується договором про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024 (а.с. 22-23), заявкою на виконання доручення до даного договору від 05.11.2025 на суму 10000,00 грн (а.с. 92-93), актом № 12898 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 04.12.2025 (а.с. 86), рахунком на оплату від 04.12.2025 адвоката Столітнього М. М. на суму 10000,00 грн (а.с. 77), ордером АІ № 2062284 (а.с. 69). Відповідач клопотань щодо зменшення витрат на правничу допомогу не подавав. Суд виходить з того, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Так в акті прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг) сторони узгодили такі види наданих послуг та їх вартість зустріч адвоката та клієнта, надання усної первинної консультації та роз`яснень з правових питань; дослідження наданих клієнтом документів та аналіз фактичних обставин справи; аналіз чинного законодавства, судової практики; підготовка декількох позицій та узгодження обраної позиції з клієнтом; письмова юридична консультація, складання письмового консультаційного висновку; проведення заходів спрямованих на самостійне отримання необхідних доказів, складання адвокатських запитів; складання позовної заяви; складання та оформлення інших документів (додатків до позовної заяви); складання та оформлення процесуальних документів (заяви, клопотання, тощо); представництво інтересів клієнта під час здійснення цивільного судочинства. Водночас Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає види адвокатської діяльності, зокрема це є інші види правничої допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. За умовами договору про надання правничої допомоги (п. 4.8) клієнт здійснює оплату гонорару адвоката протягом 30 календарних днів з моменту набуття рішення суду першої інстанції по справі законної сили. Суд враховує, що компенсації підлягають не тільки вже понесені стороною витрати, а і витрати, які вона має здійснити у майбутньому в силу досягнутих домовленостей з адвокатом. Таким чином суд вважає доведеним розмір витрат на правничу допомогу, а враховуючи, що позов задоволено частково, то витрати на правничу допомогу слід стягнути з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - 7806,63 грн (10000х87750,48/112405,09).

Outcome: partial