Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Описова частина рішення: 01.01.2026 через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява від представника позивача ТОВ «Споживчий центр» - Сарани А.О. до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.01.2026 вищезазначену справу передано до розгляду судді Патинок О.П. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача В обгрунтування позовних вимог сторона позивача покликається на те, що 24.04.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір №24.04.2025-100001895, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит, а відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісії та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав надавши відповідачу кредит у розмірі 3 000,00 гривень, строком на 217 днів. 25.04.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено додатковий договір за яким сторони домовились за взаємною згодою та ініціативою позичальника збільшити суму, в зв`язку з чим внести зміни до договору. Сума кредиту з дати укладення даного додаткового договору становить 4 500,00 гривень. Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконало належним чином та в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову, утворилась заборгованість у розмірі 14 925,00 гривень, що складається з: тіла кредиту 4 500,00 гривень, процентів -6 960,00 гривень, комісії (пов`язаної з наданням кредиту) - 405,00 гривень, додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) 810,00 гривень, неустойки 2 250,00 гривень. Просить суд стягнути із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за Кредитним договором №24.04.2025-100001895 від 24.04.2025 у розмірі 14 925,00 гривень та суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2 422,40 гривень. Відповідач відзиву на позовну заяву не надавав. Заяви (клопотання) учасників справи В позовній заяві представник позивача просить суд розгляд справи проводити без участі представника позивача, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечують (а.с.14). Процесуальні дії у справі 02.01.2026 з Єдиного державного демографічного реєстру надійшла відповідь №2202950 від 02.01.2026 щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. Суддя своєю ухвалою від 02.01.2026 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судом здійснено виклик відповідача до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України (а.с.47). Суд своєю ухвалою від 22.01.2026 відклав судове засідання у зв`язку із неявкою відповідача. Попередив відповідача про наслідки неявки в наступне судове засідання. Судом здійснено виклик відповідача до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України (а.с.55). 10.02.2026 судове засідання не відбулося, згідно Довідки від 10.02.2026 через відсутність електроенергії. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково. Зокрема, він не заперечив проти стягнення з нього заборгованості за основним боргом у розмірі 4 500,00 гривень, проте в частині стягнення інших нарахувань заперечив. Водночас відповідач пояснив, що не пам`ятає обставин укладення з ТОВ «Споживчий центр» кредитного договору №24.04.2025-100001895 від 24.04.2025 та додаткового договору від 25.04.2025 та факту отримання кредитних коштів. Мотивувальна частина рішення: Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Судом встановлено, що 24.04.2025 між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] укладено кредитний договір №24.04.2025-100001895, шляхом подання відповідачем Заявки та Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) від 24.04.2025, відповіді позичальника про прийняття Пропозиції, які підписані позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний позичальником при його ідентифікації на сайті. Згідно заявки, строк дії договору становить 217 календарних днів з дати отримання, дата повернення (виплати) кредиту 26.11.2025 (а.с.21-28). 25.04.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено додатковий договір до кредитного договору. Згідно п. 1.1. сума кредиту з дати укладення даного додаткового договору становить 4 500,00 гривень, яка складається з усіх траншів (частин суми кредиту), зазначених у договору (1-й Транш) та в укладених сторонами додаткових договорах (чергові транші) (звор. арк. а.с.27-29). На виконання умов договору 24.04.2025 відповідачу [PERSON] було надано кредитні кошти в розмірі 3 000 гривень шляхом перерахунку на його банківський рахунок за допомогою системи i.Pay.ua, що підтверджується довідкою Вих.№1-2412 від 24.12.2025 генерального директора ТОВ «Універсальні платіжні рішення» Є.Веліканова (а.с.30). Крім того, на виконання умов додаткового договору 25.04.2025 відповідачу [PERSON] було надано кредитні кошти в розмірі 1 500 гривень шляхом перерахунку на його банківський рахунок за допомогою системи i.Pay.ua, що підтверджується довідкою Вих.№1-2412 від 24.12.2025 генерального директора ТОВ «Універсальні платіжні рішення» Є.Веліканова (а.с.31). Згідно інформації отриманої з центрального вузла системи BankID НБУ на електронний запит на ідентифікацію з даними користувача, надано дані щодо позивальника [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] (звор. арк.а.с.41). ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає позивачу послуги з переказу коштів без відкриття рахунків за договором про надання послуг з переказу коштів №ФК-П-2024/01-2 від 04.01.2024 (а.с.36-40). Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №24.04.2025-100 001895 від 24.04.2025 за відповідачем [PERSON] наявна заборгованість в сумі 14 925,00 гривень, що складається з: тіла кредиту 4 500,00 гривень, процентів -6 960,00 гривень, комісії (пов`язаної з наданням кредиту) - 405,00 гривень, додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) 810,00 гривень, неустойки 2 250,00 гривень (а.с.32). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Висновки за результатами розгляду справи Вивчивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення відповідача, суд приходить переконання про розгляд справи за наявними доказами та про часткове задоволення позову з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 652 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. ч. 3 - 6, 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомуст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 12 ст. 11 вказаного Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно із ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19. Таким чином, суд приходить до висновку про укладення 24.04.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] кредитного договору №24.04.2025-100001895 та 25.04.2025 додаткового договору у формі електронного документу, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» . Крім того, суд вважає доведеним отримання [PERSON] грошових коштів від кредитора, з огляду на таке. Позивачем на підтвердження перерахунку коштів надано копію довідки Вих.№1-2412 від 24.12.2025 генерального директора ТОВ «Універсальні платіжні рішення» Є.Веліканова про перерахування грошових коштів у сумі 3 000,00 гривень на банківську картку № [NUMBER] та копію довідки Вих.№1-2412 від 24.12.2025 генерального директора ТОВ «Універсальні платіжні рішення» Є.Веліканова, згідно якої 25.04.2025 відбулася видача грошових коштів на суму 1 500,00 гривень, згідно кредитного договору №24.04.2025-100001895. Таким чином, як встановлено матеріалами справи, банк виконав свої зобов`язання за договором укладеним між сторонами, видавши відповідачу кредитні кошти у сумі 4 500 грн. Крім того, суд зауважує, що [PERSON] не надано доказів на спростування факту отримання ним банківської картки та подальшого використання кредитних коштів. Відповідач [PERSON] , в порушення умов договору, своєчасно, в порядку та на умовах визначених договором, кредитні кошти не повернув, внаслідок чого за ним рахується заборгованість. Згідно із довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором №24.04.2025-100001895 від 24.04.2025 за відповідачем [PERSON] наявна заборгованість в сумі 14 925,00 гривень, що складається з: тіла кредиту 4 500,00 гривень, процентів -6 960,00 гривень, комісії (пов`язаної з наданням кредиту) - 405,00 гривень, додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) 810,00 гривень, неустойки 2 250,00 гривень. У довідці-розрахунку також вказано, що проценти по кредиту нараховані за період з 24.04.2025 по 26.11.2025. У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зазначений розрахунок не спростований відповідачем, матеріали справи не містять жодних доказів виконання умов кредитного договору в частині сплати основного боргу та відсотків, а тому заявлений до стягнення розмір в частині основного боргу та відсотків підлягає задоволенню. Щодо стягнення комісії в розмірі 405,00 гривень, то суд звертає увагу, що у п. 8 відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту) кредитного договору №24.04.2025-100001895 від 24.04.2025, сторонами погоджена комісія, пов`язана з наданням кредиту - 9% від суми кредиту та дорівнює 270 грн. 00 коп. та у п. 1.3. відповіді кредитодавця про прийняття пропозиції (акцепт) про укладення додаткового договору до кредитного договору (кредитної лінії), сторонами погоджена комісія, пов`язана з наданням 2-го траншу 9% від суми 2-го траншу (частини суми кредиту), що дорівнює 135 грн. 00 коп., яка відповідає умовам договору і визначення її у договорі не суперечить Закону, зокрема статті 1 та 8 Закону України «Про споживче кредитування». Тобто, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитора встановлювати у кредитному договорі комісію. В частині вимоги про стягнення комісії за обслуговування у розмірі 810,00 гривень, то така підлягає задоволенню, оскільки в п. 1.4. відповіді кредитодавця про прийняття пропозиції (акцепт) про укладення додаткового договору до кредитного договору (кредитної лінії), сторонами погоджена комісія за обслуговування з дати укладення даного додаткового договору, яка встановлюється у розмірі 405 грн. 00 коп., починаючи з чергового періоду, наступного за першим черговим періодом. Кількість і порядкові номери чергових періодів, у яких сплачується комісія за обслуговування, не змінюються даним додатковим договором, комісія за обслуговування сплачується у чергові періоди NN 2-3. Грошова сума у розмірі різниці між комісією за обслуговування у черговому періоді (у черговому періоді №1) , у якому надається транш, встановленою до та з дати укладення даного додаткового договору, становить 135 грн. 00 коп., нараховується та обліковується в день укладення даного додаткового договору та сплачується у складі відповідного чергового платежу згідно графіку платежів, встановленого даним додатковим договором. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 4 500,00 гривень, процентів -6 960,00 гривень, комісії (пов`язаної з наданням кредиту) - 405,00 гривень, додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) 810,00 гривень, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, позовна вимога в частині стягнення заборгованості за кредитним договором по неустойці в розмірі 2 250,00 грн задоволенню не підлягає з огляду на таке. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України). Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Споживчий центр» просив стягнути із відповідача за кредитним договором, зокрема і неустойку, в розмірі 2 250,00 грн. Разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22 суд виснував щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України. Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1)в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2)в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3)у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №183/7850/22. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на даний час. На підставі вищезазначеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про стягнення з [PERSON] неустойки в розмірі 2 250,00 грн. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, зокрема, що з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 12 675,00 грн. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2057,10 грн. Вирішуючи питання судових витрат на професійну правову допомогу, суд зазначає, що представником позивача у позовній заяві вказано про стягнення з відповідача [PERSON] витрат на професійну правову допомогу та представником відповідача у відзиві на позовну заяву вказано про стягнення з позивача витрат на професійну правову допомогу, проте проведення остаточних розрахунків відбудеться за результатами розгляду справи протягом 5 (п`яти) днів після ухвалення рішення суду. Резолютивна частина рішення:

Outcome: partial