Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 січня 2021 року син позивачки [PERSON] уклав шлюб з відповідачкою [PERSON] . Від цього шлюбу в них народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Крім того, відповідачка [PERSON] має дитину від попередніх відносин, а саме сина [PERSON] , [INFO] , який приходиться пасинком сину позивача. Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області N299/3552/25 від 23 вересня 2025 року шлюб між сином позивачки [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано. При цьому, спору щодо визначення місця проживання дітей між колишнім подружжям [PERSON] та [PERSON] наразі не має. Єдине бажання позивача, як бабусі, безперешкодно бачити своїх онуків та мати можливість вільно спілкуватись із ними. З моменту укладення шлюбу до недавнього часу позивачка [PERSON] разом зі своїм цивільним чоловіком, сином [PERSON] та відповідачкою [PERSON] , онуками [PERSON] та [PERSON] , проживали однією сім`єю в належному позивачці будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За час спільного проживання позивачка дуже полюбила своїх онуків [PERSON] та [PERSON] , постійно проводила з ними час вдома, на спільних прогулянках, дитячих майданчиках, коли відповідачка [PERSON] була на роботі. Сина відповідачки [PERSON] прийняла за рідного онука та дуже полюбила його, оскільки з малолітнього віку приймала участь в його вихованні, спілкувалась з ним, спостерігала як він росте. Дитина мала дуже тісні зв`язки з бабусею, і навіть зараз, коли відповідачка переїхала жити окремо, із задоволенням разом з молодшою сестричкою [PERSON] відвідує бабусю, коли відповідачка дозволяє. Наразі відповідачка разом із дітьми проживає у свого нового співмешканця [PERSON] , [INFO] в [ADDRESS] . До недавнього часу, після постійних умовлянь, відповідачка іноді дозволяла бачитися з дітьми, один раз привезла їх самостійно до будинку позивачки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в другий раз позивачка приходила забирати їх самостійно, проте з кожним наступним разом побачити онуків стає все складніше, оскільки відповідачка постійно знаходить будь-яку причину неможливості цих зустрічей. На дзвінки не відповідає, на смс не реагує. На думку позивачки, наявність конфлікту та неприязні відносини між відповідачкою та сином позивачки не є підставою для обмеження прав баби на спілкування з онукою, також зазначає, що тривалість часу, проведеного дитиною з бабою може бути важливим фактором у забезпеченні найкращих інтересів дітей, сприятиме повноцінному вихованню та їх розвитку. З вказаних підстав просить визначити спосіб участі позивачки у вихованні та спілкуванні з онуками. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Бобик В.К.направила до суду клопотанання, в якому вимоги позову підтримали з підстав наведених у ньому, та просили провести розгляд справи у їх відсутності Відповідачка [PERSON] , в черговий раз направила до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Представник орану опіки та піклування виконавчого комітету Виноградівської міської ради в судове засідання не з`явився. До суду подав висновок, щодо можливого розв`язання спору. Щодо поданого відповідачкою клопотання про чергове відкладення судового засідання, то суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.183 ЦПК України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: 1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); 2) найменування суду, до якого вона подається; 3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі; 4) зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; 5) підстави заяви (клопотання, заперечення); 6) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви (клопотання, заперечення); 7) інші відомості, що вимагаються цим Кодексом. Таким чином, зазначене клопотання відповідача подане без дотримання вимог ст.183 ЦПК України, не містить всіх необхідних фактичних даних перелічених ч.1 ст.183 ЦПК України, до якого не було додано доказів його направлення іншим учасникам по справі, що є підставою для застосування ч. 4 ст.183 ЦПК України, а тому, враховуючи вище зазначене, клопотання відповідача підлягає залишенню без розгляду. Так, за змістом ч.2 ст.43 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами. У справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними (ч. 1 ст. 372 ЦПК України). Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України). Перевіряючи поважність причин неявки в судове засідання сторін, суд встановив, що сторонам надсилались судові повістки про виклик в судове засідання на адреси, засоби зв`язку, які зазначено в позовній заяві, однак сторони жодного разу не з`явились і не повідомляли суд про поважність причин неявки в судові засідання. Така поведінка сторін суперечить приписам статей 43, 44 ЦПК України, а тим більше що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З метою запобігання безладному руху справи з врахуванням особливостей судового процесу, та зважуючи на те що сторони нових доказів ніж ті що подано до суду не зможуть подати і такі слід вважати достатніми для вирішення заявлених позовних вимог, то зазначене на думку суду щодо розгляду справи за відсутності сторін не вплине на своєчасний розгляд справи та не призведе до порушення процесуальних прав сторін у спірних правовідносинах. Оскільки явка сторін не була визнана судом обов`язковою, а обставини справи з урахуванням позовних вимог та поданих сторонами доказів судом можливо встановити у повному обсязі, то на підставі приписів ЦПК неявка відповідача, не перешкоджає розгляду справи в даному судовому засіданні. Отже, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає позов підставним та обґрунтованим, який підлягає до часткового задоволення із-за таких міркувань. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959р.), Конвенції ООН про права дитини (1989р.), міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у даній сфері. Як вбачається з матеріалів справи, 26 січня 2021 року син позивача [PERSON] уклав шлюб з відповідачкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] Від спільного подружнього життя народилася одна дитина: донька [PERSON] , [INFO] Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23.09.2025 року шлюб розірвано. Крім того, Відповідач [PERSON] має дитину від попередніх відносин, а саме сина [PERSON] , [INFO] , який приходиться пасинком сину Позивача. З моменту укладення шлюбу до недавнього часу позивачка [PERSON] разом зі своїм цивільним чоловіком, сином [PERSON] та відповідачем [PERSON] , онуками [PERSON] та [PERSON] , проживали однією сім`єю в належному Позивачці будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За час спільного проживання позивачка дуже полюбила своїх онуків [PERSON] та [PERSON] , постійно проводила з ними час вдома, на спільних прогулянках, дитячих майданчиках, коли відповідачка [PERSON] була на роботі. Сина Відповідачки [PERSON] прийняла за рідного онука та дуже полюбила його, оскільки з малолітнього віку (дитині було 4 роки, коли відповідачка прийшла жити до Позивачки) приймала участь в його вихованні, спілкувалась з ним, спостерігала як він росте. Дитина мала дуже тісні зв`язки з бабусею, і навіть зараз, коли відповідачка переїхала жити окремо, із задоволенням разом з молодшою сестричкою [PERSON] відвідує бабусю, коли відповідачка дозволяє. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Тлумачення частини другої та третьої статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби, діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України. Відповідно до статті 159 СК України, суд визначає способи участі у вихованні дитини ( періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Суд зауважує, що одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідусями, бабусями та онуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль . Декларацією прав дитини, прийнятою генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст. 2, 8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право полягає, перш за все, у наданні дитині можливості жити і виховуватися в сім`ї. Звичайно, мова йде про проживання дітей у сім`ї своїх батьків. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються, зокрема, і на відносини між бабою, дідом та внуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення Європейського суду з прав людини ( далі ЄСПЛ у справі «Крускіч проти Хорватії» від 25 листопада 2014 року). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і внуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність (рішення ЄСПЛ «Богоносови проти Росії» від 05 березня 2019 року). Тривалість часу, проведеного дитиною з бабою чи дідом може бути важливим фактором у забезпеченні найкращих інтересів дитини ( справа «Гокканнен проти Фінляндії», ЄСПЛ від 23 вересня 1994 року, справа «Мамчур проти України» ЄСПЛ від 16 липня 2015 року, справа «Крапівін проти Росії», ЄСПЛ від 12 липня 2016 року). Відповідно до ч. 3 ст. 291 ЦК України, фізична особа має право на підтримання зв`язків з членами своєї сім`ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Такого права, оскільки воно має немайновий характер, фізична особа не може бути позбавлена. Оскільки дід, баба, як з боку матері, так і з боку батька є її родичами по прямій висхідній лінії, батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, своїх прав щодо виховання онуків. Разом з тим, саме батьки несуть першочергове право та відповідальність за виховання своєї дитини, що означає лінію батьківського виховання головною. З огляду на це, дід, баба, інші особи мають враховувати, що їхня виховна спрямованість повинна узгоджуватись або хоча би не суперечити тому вихованню, яке дитині дають батьки. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Окрім цього, за ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Відсутність бажання дитини спілкуватись із членами родини та примушування до цього навіть у випадку задоволення позову може призвести до фактичної неможливості виконання рішення суду у такій категорії спорів, що фактично у примусовому порядку виконано бути не може. Суд наголошує, що неприязні відносини між відповідачем та позивачем не є підставою для обмеження прав баби на спілкування з її онуками. Позивачка бажає приймати участь у вихованні онуків та спілкуватися з ними. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дітей, їх розвитку, оскільки спілкування дітей з бабою служитиме задоволенню життєво важливих психологічних потреб останньої. Позивачка має право на спілкування з онуками та приймати участь у її вихованні і при цьому відповідачка не має права перешкоджати цьому в інтересах дитини. Позбавлення баби права на спілкування з онуками може позбавити останню родинних зв`язків, турботи та любові з її боку. Щодо врахування думки дитини в судовому засіданні, то судом не визнавалась явка дитини обов`язковою для участі і розгляду справи, з огляду на вік дитини 4 роки. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України). Баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні (частина перша статті 257 СК України). Спори щодо участі баби, діда, прабаби, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу (стаття 263 СК України). Суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга статті 159 СК України). Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частини п`ята та шоста статті 19 СК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року в справі № 607/13092/16-ц (провадження № 61-1713св17) зазначено, що "будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України. За змістом статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. При вирішенні спору у цій справі, суд враховує наявний в матеріалах справи висновки органу опіки та піклування виконавчого комітету Виноградівської міської ради від 21.11.2025 року № 02.1-85/3964, який з врахуванням висновків комісії, характеристик сторін, рекомендував: вважати за доцільне проведення зустрічей баби з онуками згідно графіком, визначеним у позовній заяві. Загалом судом не встановлено обставин, які б унеможливлювали спілкування позивачки з малолітніми онуками чи обставин, які б свідчили, що таке спілкування не відповідає інтересам дітей. Відповідачкою також не надано доказів цього. Також відсутні об`єктивні дані вважати, що позивачка буде негативно впливати на фізичний та психоемоційний стан дітей та їх розвиток. Наявні відносини між сторонами по справі, жодним чином не можуть впливати на спілкування дитини із бабусею по лінії свого батька. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2023 року у справі № 208/4682/20 (провадження № 61-11294св22) вказано, що "визначаючи способи участі баби та діда у спілкуванні та вихованні онука, потрібно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення рішення, зокрема, суд передусім повинен враховувати інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, а також вік, стан здоров`я, психоемоційний стан дитини". Враховуючи вказану позицію, враховуючи вік дітей, суд приходить до переконання, що вимога позивачки про тривалість зустрічей у визначені дні із 10 год. до 20 год задоволенню не підлягає. Ухвалюючи зазначене рішення, суд насамперед керується інтересами дитини. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Ухвалюючи саме таке рішення по справі, суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Тому, суд вважає, що відповідача слід зобов`язати не чинити перешкод у спілкуванні баби з онуками Також суд зазначає, що захищаючи та поважаючи право дитини на сімейне виховання, мати дитини не повинна зловживати своїм правом на спілкування дитини з бабусею лише в її присутності та за її місцем мешкання і давати можливість бачитися онуці з бабою за місцем проживання, перебування останньої або в іншому місці з можливістю відвідування протягом цього часу культурно-масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів, що призначені для повноцінного відпочинку дитини та відповідають віку та стану здоров`я дитини. Таким чином суд, врахувавши вищенаведені законодавчі норми, позицію сторін, висновок органу опіки та піклування, дійшов переконання про доцільність часткового задоволення позовних вимог, та визначення способу спілкування позивачки та її участі у вихованні онуків. Ухвалюючи вказане рішення, суд роз`яснює, що сторони не позбавлені права в майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дітей, з урахуванням вікових змін, розвитку та потреб дитини, що буде відповідати її інтересам, або за домовленістю сторін, або за рішенням суду, якщо цього будуть вимагати інтереси дитини. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам у справі, що встановлений судом графік спілкування баби з онуками не позбавляє її права бачитись з нею в інші дні, у тому числі, на свята, канікули, дні народження тощо з дозволу матері дітей, якщо це не буде перешкоджати звичайному розпорядку дня дітей, з урахуванням їх стану здоров`я та бажання. Суд, також, вважає необхідним роз`яснити сторонам, що побудова сімейних відносин має здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Сторони не повинні поглиблювати конфліктну ситуацію, захищаючи свої власні інтереси, а намагатись проявити справжню турботу, реалізувати свої права шляхом домовленості і забезпечити належні умови для розвитку дитини. Отже враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що саме такий визначений порядок та спосіб спілкування з онуками є достатнім і відповідає принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу дітей, підтримки зв`язків між родичами. На думку суду такий порядок побачень буде достатнім для реалізації права позивача на спілкування з онуками. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed