Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

Представник заявника [PERSON] адвокат Бондаренко Тетяна Олександрівна звернулася до Основ`янського районного суду міста Харкова з заявою про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки над недієздатною особою та призначення опікуна для [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заяви посилається на те, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом другої групи з дитинства внаслідок психічного розладу, непрацездатним, перебуває на обліку у ПНД 3, стан лікування, що вбачається з довідки від 18.08.2022 року до акту огляду медико-соціальною експертною комісією та висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи II груп внаслідок психічного розладу. 15 травня 2024 року лікарською комісією медичного закладу Комунального некомерційного підприємства Харківської міської ради «Міський психоневрологічний диспансер № 3» наданий висновок щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розладу № 865, яким встановлено: хворий [PERSON] , рік народження 2002, інвалід II групи з дитинства внаслідок психічного розладу, встановленої з 1.08.2022 р. до 1.08.2024 р., проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За рівнем життєдіяльності: обмеження самообслуговування; обмеження здатності до орієнтації; обмеження здатності до спілкування; обмеження здатності контролювати свою поведінку. Хворий [PERSON] потребує постійного стороннього догляду. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 червня 2019 року визнано недієздатним [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Визначено строк дії рішення 2 (два) роки. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 травня 2020 року над [PERSON] встановлено опіку та призначено його опікуном [PERSON] . Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2021 року продовжено строк дії рішення про визнання [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , недієздатним тривалістю в два роки з дня набрання рішенням суду законної сили ( з 03.02.2022 року). Строк визнання недієздатним тривалістю у два роки відповідно до рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2021 року сплив 19 січня 2024 року. В задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку подання клопотання про продовження строку дії рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 червня 2019 року по цивільній справі № 646/4482/18, яким визнано недієздатним [PERSON] , [INFO] , ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2024 року [PERSON] відмовлено та запропоновано звернутися до суду з заявою про визнання фізичної особи недієздатною. У зв`язку з чим [PERSON] звернулась до суду із вказаною заявою. 07.10.2024 року ухвалою суду справу прийнято до провадження та призначено провести розгляд у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження. Ухвалою суду від 16.01.2025 по справі призначено судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експерту (експертам) Харківської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України». На час проведення експертизи провадження у справі зупинено. У зв`язку з виконанням ухвали суду від 16.01.2025 експертами Харківської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» проведено експертизу [PERSON] (висновок судово-психіатричного експерта № 461 від 16.07.2025) ухвалою суду від 11.02.2026 поновлено провадження у цивільній справі № 646/10350/24 за заявою [PERSON] , заінтересована особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради, про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки над недієздатною особою та призначення опікуна та призначено розгляд справи на 20.02.2026 о 12 годині 00 хвилин . У судовому засіданні представник заявника [PERSON] адвокат Бондаренко Т.О. просила заяву задовольнити та визнати [PERSON] недієздатним, встановити над ним опіку та призначити опікуном [PERSON] . Представник особи, щодо якої подана заява [PERSON] , адвокат Супрун В.В. проти задоволення заяви не заперечувала. Представник заінтересованої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради Кондратенко Є.П., не заперечував проти задоволення вимог заявника. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Зі змісту ст. 39 ЦК України вбачається, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.07.2002 виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Червонозаводського районного управління юстиції м. Харкова. Згідно довідки до акта огляду медико соціальною експертною комісією серії 12ААВ № 683090 від 18.08.2022 року [PERSON] є інвалідом з дитинства ІІ групи, непрацездатним. Відповідно до висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом ІІ групи внаслідок психічного розладу № 865 від 15.05.2024 року [PERSON] має обмеження у самообслуговуванні, у здатності до орієнтації, до спілкування та у здатності контролювати свою поведінку. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 червня 2019 року визнано недієздатним [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Визначено строк дії рішення 2 (два) роки. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 травня 2020 року над [PERSON] , встановлено опіку та призначено його опікуном [PERSON] . Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2021 року продовжено строк дії рішення про визнання [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , недієздатним тривалістю в два роки з дня набрання рішенням суду законної сили ( з 03.02.2022 року). Строк визнання недієздатним тривалістю у два роки відповідно до рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2021 року сплив 19 січня 2024 року. Згідно з вимогами ч.ч. 6, 7 ст. 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. При вирішенні вимоги заявника, щодо призначення її опікуном недієздатного сина, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При ухваленні рішення про визнання особи недієздатною слід вирішити питання про встановлення над нею опіки та призначення їй опікуна. Відповідно до ст. 41 ЦК України, правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема відсутність у неї права вчиняти самостійно будь-якого правочину. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун. Згідно з ч. 1 ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Відповідно до ч. 2 ст. 242 ЦК України опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною. Отже, призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства - захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. Призначення опікуна недієздатній особі переслідує перш за все найважливішу ціль - не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві. У постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22 (провадження № 61-8758св23) зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка. Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Також у пункті 1.3 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 року №34/166/131/88, органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Згідно із нормами чинного законодавства та спеціальних нормативно-правових актів опіка і піклування у всіх випадках встановлюється органами опіки та піклування (п.3.1 Правил опіки та піклування). Положення, відповідно до якого суд встановлює опіку у разі визнання особи недієздатною, пов`язані із розглядом справ окремого провадження та передбачені розділом ІV гл.2ЦПК України, і при призначенні опікуна суд повинен враховувати висновок органів опіки та піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника (ч. 2-4 ст. 63ЦК України). Опікуном або піклувальником не може бути фізична особа, яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування (ст. 64 ЦК України). Права, обов`язки та відповідальність опікунів та піклувальників, заборони та обмеження щодо вчинення ними правочинів визначено статтями 67-73 ЦК України, а також іншими нормативно-правовими актами, якими регулюються відносини у сфері піклування над повнолітніми особами. На підставі ч. 4 ст. 63 ЦК України опікуни призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Як вбачається з подання №1-о/р від 21 березня 2025 опікунської ради Адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради про можливість призначення [PERSON] опікуном над сином [PERSON] , [INFO] , у разі визнання його недієздатним, [PERSON] не має протипоказань для призначення її опікуном. [PERSON] працює кухонним робітником в КНП "Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17" ХМР, має середньомісячну заробітну плату понад 11,0 тис. грн, за місцем роботи характеризується позитивно. Також [PERSON] отримує щомісячну грошову допомогу особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю 1 чи 2 групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею (сином) в розмірі 2920,00 грн. [PERSON] зареєстрований та проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] в трикімнатній квартирі з усіма зручностями, умови проживання обстежені. [PERSON] мешкає в окремій кімнаті, є всі необхідні меблі. Житло знаходиться в доброму стані. [PERSON] піклується про стан здоров`я свого сина, купує йому необхідні ліки, одяг, продукти харчування, допомагає у вирішенні всіх побутових питань. Батько [PERSON] . [PERSON] надав згоду на призначення [PERSON] опікуном над сином. Шлюб між батьками розірвано в 2016 році. Інші особи із заявами про призначення їх опікунами над [PERSON] до опікунської ради Адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради не звертались. У зв`язку з чим, опікунська рада прийняла рішення про можливість призначення [PERSON] опікуном над сином [PERSON] та просить суд винести рішення про призначення гр. [PERSON] , [INFO] , опікуном над [PERSON] , [INFO] , у разі визнання його недієздатним. Відповідно до ч. 3 ст. 296 ЦПК України, заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. Згідно із ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Як випливає із змісту абзацу другого ч. 1 ст. 30 ЦК України до змісту цивільної дієздатності входять наступні елементи: а) здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав; б) здатність самостійно здійснювати набуті цивільні права; в) здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки; г) здатність самостійно виконувати цивільні обов`язки; д) здатність нести відповідальність у разі невиконання цивільних обов`язків. Цивільна дієздатність передбачає свідому і правильну оцінку людиною дій, що нею здійснюються і мають юридичне значення. Ця ознака суб`єкта цивільного права залежить від психічної зрілості суб`єкта, тобто від ступеня усвідомлення ним значення своїх дій і можливості керувати ними. В свою чергу зрілість психіки залежить від віку і душевного здоров`я людини. Тому, на відміну від цивільної правоздатності, яка є рівною (ч. 1 ст. 26 ЦК України), єдиного для всіх фізичних осіб обсягу цивільної дієздатності не існує. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Законодавство України встановлює презумпцію психічного здоров`я людини, якщо інше не буде встановлено в законному порядку. Відповідно до ст. 3 Закону «Про психіатричну допомогу», кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах і в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Стаття 1 зазначеного Закону визначає психічний розлад як розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати навколишню дійсність, свій психічний стан і поведінку. Згідно із ч. 1 ст. 298 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Згідно висновку судово-психіатричного експерта №461 від 16 липня 2025 року, [PERSON] , [INFO] , на теперішній час виявляє хронічний, стійкий психічний розлад у формі помірної розумової відсталості, відповідно до свого психічного стану, нездатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] , [INFO] , недієздатним. Крім того, враховуючи вищевикладене, а також те, що заявник [PERSON] бажає та має можливість бути опікуном над [PERSON] , є його матір`ю, не обмежена у своїй цивільній дієздатності, фактично доглядає за [PERSON] , інших родичів, які б виявили бажання бути опікунами, не встановлено, суд вважає вимоги заявника законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв`язку з чим заява про визнання особи недієздатним та призначення опікуна підлягає задоволенню. Щодо процесуальних витрат по справі суд зазначає, що ч. 2 ст. 299 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною, відносяться на рахунок держави. За повідомленням начальника Харківської філії судових експертиз ДУ «ІСП МОЗ України» Авраменко О. від 22.07.2025 року за проведення судово-психіатричної експертизи № 461 державною установою були понесені витрати в розмірі 10382,94 грн, тому суд повинен вирішити питання відшкодування вказаних витрат установі, яка їх понесла. В силу положень ч. 2 ст. 15 Закону України «Про судову експертизу», проведення судових експертиз державними спеціалізованими установами за рахунок цільового бюджетного фінансування стосується виключно судових експертиз у кримінальних провадженнях та у справах про адміністративні правопорушення. Водночас ч. 5 ст. 15 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що витрати на проведення судових експертиз у цивільних справах відшкодовується в порядку , передбаченому чинним законодавством. Таким чином, законодавство не передбачає цільового виділення бюджетних коштів на проведення судових експертиз у цивільному процесі, однак, встановлює можливість відшкодування судових витрат за рахунок держави у справах окремого провадження (ст.ст. 139, 299 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: approved