Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Процесуальні дії по справі. [PERSON] звернувся до суду в інтересах позивача [PERSON] із позовом до Черняхівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, за змістом якого просить: - визнати за [PERSON] , ( [INFO] , адреса зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) в порядку спадкування право власності на (одну другу) частку у праві власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1825655100:03:007:0016, площею 0,0911 (нуль цілих дев`ятсот одинадцять десятитисячних)га., цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Ухвалою від 18.02.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання суд призначив на 18.03.2025. Пунктом 8 ухвали від 18.02.2025 суд, в порядку ст. 84 ЦПК України, витребував у приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Драч Н.В. копію спадкової справи №164/2020, що заведена до майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] . 05.03.2025 від приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Драч Н.В. надійшла копія спадкової справи № 164/2020, що заведена до майна померлої [INFO] [PERSON] , та інформаційні довідки із спадкових реєстрів відносно [PERSON] . У судовому засіданні від 18.03.2025 суд постановив ухвалу, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання про відкладення підготовчого провадження на 08.04.2025. У судовому засіданні від 08.04.2025 суд постановив ухвалу, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України, занесена до протоколу судового засідання про відкладення підготовчого провадження справи на 15.05.2025. У судовому засіданні від 15.05.2025 суд постановив ухвалу, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України, занесена до протоколу судового про відкладення підготовчого провадження справи на 19.05.2025. У судовому засіданні від 19.05.2025 суд постановив ухвалу, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового про відкладення розгляду справи на 11.06.2025. Одночасно постановив витребувати у приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Драч Н.В. належним чином завірену копію спадкової справи, що заведена до майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] . 06.06.2025 від приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Драч Н.В. надійшла копія спадкової справи № 174/2020, що заведена до майна померлого [INFO] [PERSON] , та інформаційні довідки із спадкових реєстрів відносно [PERSON] . Чергове підготовче засіданння призначено на 19.11.2025. Ухвалою від 19.11.2025 суд постановив замінити первісного відповідача Черняхівську селищну раду Житомирського району Житомирської області на належного відповідача [PERSON] . Розгляд справи відклав на 23.12.2025. Ухвалою від 23.12.2025, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України, занесена до протоколу судового засідання від 23.12.2025, суд відклаврозгляд справи на 21.01.2026. 21.01.2026 розгляд справи не відбувся через перебування головуючої судді Лось Л.В. у відпустці. Наступне судове засідання з розгляду справи по суті суд призначив на 18.02.2026. Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання. В обґрунтування позову позивач зазначає, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після ї смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема, на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1825655100:03:007:0016, площею 0,0911 (нуль цілих дев`ятсот одинадцять десятитисячних) га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Позивач зазначає, що спадкоємцями після смерті матері є вона та її брат [PERSON] , який помер [INFO] . Пояснює, що спадкоємцями після смерті [PERSON] є вона та син померлого - [PERSON] (відповідач). Відтак доводить, що вона має право на спадщину після смерті матері в частці. Однак, скористатись своїм правом на спадкове майно не має можливості, оскільки за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані, окрім спадкової земельної ділянки, дві інші земельні ділянки, належні власникам відмінних від спадкодавця. За цих підстав постановою приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Драч Н.В. від 11.08.2022 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у праві власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1825655100:03:007:0016, площею 0,0911 (нуль цілих дев`ятсот одинадцять десятитисячних) га. Позивач за захистом свого права звернулась з позовом до суду за місцем знаходження спадкового майна. Сторони в судове засідання не з`явились. Про дату час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. 18.02.2026 від представника позивача надійшло клопотання, за змістом якого просить про розгляд справи у його відсутності та позивача та одночасно зазначає, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити (а.с. 104). Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його вдсутності до суду не надійшло. Відповідач у порядку ст. 178 ЦПК України у визначений строк відзиву на позовну заяву не подав. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки явка сторін, зокрема, відповідача судом не визнавалась обов`язковою, участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, а також враховуючи, що відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 8 ст. 178 ЦПК України. В ході розгляду справи, суд відповідно до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України, створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України. У судовому засіданні від 18.02.2026 відповідно до ч.6 ст. 259, ст. 268 ЦПК України, суд підписав скорочене (вступну та резолютивну частину) рішення суду. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [INFO] в селищі міського типу Черняхів Черняхівського району Житомирської області померла [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 31.07.2020, виданого Черняхівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис №96 (а.с.68). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема, на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1825655100:03:007:0016, площею 0,0911 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. Відповідно до копії матеріалів спадкової справи №164/2020 (а.с.55-) до складу спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , є дочка померлої - [PERSON] та син [PERSON] . Інших спадкоємців, які прийняли спадщину не має. [PERSON] помер [INFO] в селищі міського типу Черняхів Черняхівського району Житомирської області, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.08.2020, виданого Черняхівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис №100 (а.с.73). Спадкоємцем після смерті [PERSON] є син [PERSON] (відповідач) та [PERSON] (позивач), що підтверджується копією матеріалів спадкової справи №174/2020 від 09.09.2020 (а.с.135-151). Родинні відносини позивача [PERSON] та померлої [PERSON] підтверджуються копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] (а.с.69/зворотна сторона/), де в графі "мати" зазначена [PERSON] , копією експертного висновку від 20.04.2021 згідно із яким написання по батькові " [PERSON] " та " [PERSON] " є ідентичними (а.с.72/зворотна сторона/), копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актвого запису про шлюб (а.с.70,71-72), з яких убачається, що [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на шлюбне " [PERSON] " (позивач). Відповідно до змісту копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.08.2022, зареєстрованого в реєстрі №750, виданого на ім`я [PERSON] до спадкового майна [PERSON] , [PERSON] є спадкоємцем до майна померлої [PERSON] , а саме 1/2 частки у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] відповідно до ст. 1261 ЦК України (а.с.11). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та надані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за параметрами запиту відносно спадодавця [PERSON] , померлої [INFO] , наявний запис за номером у спадковому реєстрі 66359778 стосовно спадкової справи №64/2020/статус чинний та запис за номером у спадковому реєстрі 69566040 стосовно свідоцтва про право на спадщину за датою видачі 11.08.2022/статус чинний (а.с.53). Позивач доводить, що вона як спадкоємиця за законом після смерті матері [PERSON] набула права на спадщину, а саме на на земельну ділянку площею 0,0911 га, кадастровий номер 1825655100:03:007:0016, за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , на якій розташований спадковий житловий будинок [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Драч Н.В. від 11.08.2022 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у праві власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1825655100:03:007:0016, площею 0,0911 (нуль цілих дев`ятсот одинадцять десятитисячних) га через наявну інформацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна, що за адресою [ADDRESS] , окрім спадкової земельної ділянки, зареєстровані також інші земельні ділянки з відмінними кадастровими номерами та власниками. На підтвердження набуття [PERSON] за життя права власності на земельну ділянку площею 0,0911 га, кадастровий номер 1825655100:03:007:0016, за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , позивач додає: копію державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №161834, згідно із яким [PERSON] на підставі рішення 12 сесії 5 скликання Черняхівської селищної ради від 25.12.2007 є власником земельної ділянки площею 0,0911 га, розташованої за адресою [ADDRESS] , за цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер земельної ділянки згідно із планом меж земельної ділянки - 1825655100:03:007:0016 (а.с.15-17); копію витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, за даними якого державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0911 га, кадастровий номер 1825655100:03:007:0016, вид використання: будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, місце розташування: [ADDRESS] , проведено 15.07.2008, власник: [PERSON] (а.с.18). Позивач вказує на те, що вона як спадкоємиця за законом не може в позасудовому порядку реалізувати свої спадкові права на 1/2 частку спадкової земельної ділянки, через наявну інформацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно... про реєстрацію за адресою розташування спадкової земельної ділянки, інших земельних ділянок з відмінними кадастровими номерами та власниками. Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 15, 16 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Предметом даного спору є визнання за позивачем права власності на частку у праві власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ч.2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За приписами частини першої та частини другої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як убачається з матеріалів справи позивач після смерті матері [PERSON] прийняла спадщину як спадкоємиця за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивач доводить, що до складу спадщини [PERSON] увійшла земельна ділянка площею 0,0911 га, кадастровий номер 1825655100:03:007:0016, розташованої за адресою [ADDRESS] , за цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, що належали на праві приватної власності [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №161834 від 15.07.2008 та державної реєстрації такого права від 15.07.2008. Натомість, скористатись своїм правом на спадщину не має можливості, оскільки за адресою розташування спадкової земельної ділянки має місце реєстрація інших земельних ділянок з відмінними кадастровими номерами та власниками. Згідно із ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. В абзаці другому підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004 зазначено, що "відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Усі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України". Отож, право позивача, яке перейшло в порядку спадкування від спадкодавця, не може бути звужено чи обмежено. Громадяни та юридичні особи, відповідно до частини 1 статті 116 ЗК України, набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Згідно з частиною 1 статті 126 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла до 01 січня 2013 року, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт на право власності. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації такого права. Підставою для державної реєстрації права власності, відповідно до статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", є державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею, видані до 1 січня 2013 року. Як встановлено судом, спадкодавець [PERSON] за життя набула право вланості на земельну ділянку площею 0,0911 га, кадастровий номер 1825655100:03:007:0016, розташованої за адресою [ADDRESS] , за цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та здійснила державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, а відтак така земельна ділянка увійшла до складу її спадщини. Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Відповідно до п. "г" ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] та відповідно набула право власності на частку земельної ділянки в порядку спадкування. Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, оскільки до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшло право власності на земельну ділянку площею площею 0,0911 га, кадастровий номер 1825655100:03:007:0016, розташованої за адресою [ADDRESS] , за цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , іншого позасудового порядку реалізувати свої спадкові права позивач не має можливості, відтак вимога позивача про визнання за нею права власності на 1/2 частку у праві власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом є законною та в повній мірі обґрунтованою. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Враховуючи викладені вище обставини суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача. Розподіл судових витрат. Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Оскільки спір виник не з протиправних дій відповідача, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: approved