Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Представник позивача Алієв Нурай звернувся з вказаним позовом до суду та просить стягнути із [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі ТОВ «ФК «ЄАПБ») суму заборгованості за кредитним договором № 73668662 у розмірі 25680 грн 00 коп., з яких: 8000 грн 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 480 грн 00 коп. - сума заборгованості за відсотками, 16000,00 грн сума заборгованості за пенею, 1200,00 грн комісія за надання кредиту. Позов обґрунтовано тим, що 16 грудня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 73668662. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до п.2.1 п.2 Кредитного договору, кошти кредиту надаються ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані Відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Згідно з п.2.2.1-2.2.4 сума кредиту 8000,00 гривень, строк кредитування/строк договору 30 днів; процентна ставка/день 0,200 % (фіксована); комісія за надання кредиту 15.00 % від суми наданого Кредиту (що грошову еквіваленті складає 1200,00 грн). Підписанням Кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами правил надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», які розміщені на сайті mycredit.ua. Приймаючи умови кредитного договору. Відповідач підтверджує, що він повністю розуміє, погоджується та зобов`язується неухильно дотримуватись цих правил. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні статтей 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. 27.03.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №27/03/25. У відповідності до умов вказаного договору факторингу ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників № 4 від 23.04.2025 до договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 25680 грн 00 коп. Ухвалою від 24 жовтня 2025 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 19.11.2025 року представник відповідача надала до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги визнала частково, а саме на суму тіла кредиту та суму комісії. Зазначила, що відповідач є військовослужбовцем Збройних Сил України, тому на підставі п.15 статті 13 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має бути звільнений від сплати відсотків за користування кредитом, отже у стягненні відсотків має бути відмовлено. Додано копію військового квитка. Також вказала, що не підлягає до стягнення сума заборгованості за пенею. Крім того, просила стягнути з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 гривень та розгляд справи просила проводити без її участі. 20.11.2025 року представник позивача в підсистемі електронний суд подав відповідь на відзив, в якій просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу та розгляд справи проводити без його участі. Судом встановлено наступне. На підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві представник позивач надав суду паперову копію електронного договору про надання споживчого кредиту № 73668662 укладеного 16 грудня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] на суму 8000 грн 00 коп.), строк кредиту 30 днів, процентна ставка/день 0,200 % (фіксована), комісія за надання кредиту 15.00 % від суми наданого Кредиту (що грошову еквіваленті складає 1200,00 грн (а.с. 6-15). Договір містить факсиміле підпису представника банку та електронний підпис відповідача - одноразовий ідентифікатор 83762 (а.с. 6-12). Також представником позивача надано додаток №1 до договору про надання споживчого кредиту №73668662 укладеного 16.12.2024 - таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є невід`ємною частиною договору, в якій зазначено дату видачі кредиту 16.12.2024, сума кредиту 8000 грн 00 коп. Додаток містить факсиміле підпису представника банку та електронний підпис відповідача - одноразовий ідентифікатор 83762 (а.с. 13). Паперова копія електронного паспорта споживчого кредиту містить інформацію та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача; сума кредиту 8000,00 гривень інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та іншу додаткову інформацію, містить факсиміле підпису представника банку та електронний підпис відповідача - одноразовий ідентифікатор 01175 (а.с. 16-17). Суд звертає увагу, що сума наданого кредиту [PERSON] сторонами не оспорюється. Відповідно до розрахунку заборгованості інформації за укладеним договором №73668662 від 16.12.2024 року, позичальник [PERSON] , наданої ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» заборгованість відповідача перед товариством становить розмірі 25680 грн 00 коп., з яких: 8000 грн 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 480 грн 00 коп. - сума заборгованості за відсотками, 16000,00 грн сума заборгованості за пенею, 1200,00 грн комісія за надання кредиту (а.с. 24). 27 березня 2025 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено договір факторингу №27/03/25 (а.с. 18-20). Відповідно до копії акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором Факторингу №27/03/25 від 27 березня 2025 року, датованому 23 квітня 2025 року клієнт передав а фактор прийняв реєстр боржників №4 від 23 квітня 2025 року кількістю 5193, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників фактор стає кредитором по відношенню до боржників щодо заборгованостей. Також акт містить інформацію щодо загальної суми заборгованості за реєстром боржників після переходу права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 21). У наданому представником позивача витягу з реєстру боржників №4 від 23 квітня 2025 року зазначені: ПІБ боржника [PERSON] , РНОКПП боржника [NUMBER] , номер кредитного договору 73668662, дата договору з боржником 16.12.2024; сума заборгованості разом 25680,00 грн (а.с. 23) . Відповідно до платіжної інструкції № 6 від 29.04.2025 ТОВ «ФК «ЄАПБ» перерахувало кошти у розмірі 3586471 грн 84 коп. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» плати за відступлення права вимоги згідно договору факторингу №27/03/25 від 27 березня 2025 року (а.с. 22) . Надаючи оцінку зібраним по справі доказам, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до часини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання, серед іншого, електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статтею 610 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У постанові від 28 березня 2018 року у справі 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право Кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Представник відповідача посилався на відсутність обов`язку щодо сплати процентів за користування кредитом на підставі пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців». Відповідно до пункту 15 статті 14 вказаного Закону (в редакції від 23.12.2022, що діяла у спірний період нарахування відсотків у вказаній справі) передбачено що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Відповідно до абзацу 5 статі 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду у розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.08.2020 у справі № 813/402/17 дійшла висновку, що навіть за не введення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. На підставі Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» з 18.03.2014 в Україні розпочався особливий період. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022, який неодноразово продовжувався і діє на даний час. Тобто, введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України було визначено в законодавчому порядку і є особливим періодом. У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. При цьому, пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у постановах: від 26.12.2018 у справі № 522/12270/15, від 14.05.2021 у справі № 502/1438/18, від 24.02.2022 у справі № 591/4698/20, від 12.05.2022 у справі № 336/512/18, від 18.01.2023 у справі № 642/548/21. Застосування приписів пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу. Положення пункту 15 статті 14 вказаного Закону не обмежують своє застосування виключно щодо позичальників за кредитними зобов`язаннями, поширюють свою дію на усі випадки нарахування санкцій та процентів за невиконання будь-яких зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, в тому числі банками. Спірний період нарахування відсотків за користування кредитом у даній справі становить: з 16.12.2024 по 14.01.2025 року. Відповідно до військового квитка [PERSON] 03.06.2024 року на підставі Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію» був призваний у Збройні Сили України (а.с. 60-64). Отже, [PERSON] станом на час укладення кредитного договору та час розгляду справи має статус військовослужбовця Збройних Сил України, а тому на нього поширюються пільги, передбачені пунктом 15 стаття 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто, у нього відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування вказаним кредитом. Отже, суд дійшов висновку, що на відповідача поширюється дія положення пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що передбачає звільнення від сплати процентів за користування кредитом, пені, штрафу. А тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме на суму тіла кредиту 8000,00 грн,та комісію за надання кредиту в сумі 1200,00 грн, тобто на загальну суму 9200,00 гривень. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною відповідача надані: договір про надання правничої допомоги від 17.11.2025 з адвокатом Кіріловою Ю.В. (а.с. 59); свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер (а.с. 64-65). Оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката, суд виходить з наступного. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, надані стороною відповідача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи характер спірних правовідносин, необхідний і фактично наданий обсяг правової допомоги, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, суд дійшов висновку, що заявлений стороною відповідача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 4000,00 грн є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим наявні підстави для застосування положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 2000,00 грн, які підлягають стягненню з позивача. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн. 00 коп. Таким чином, оскільки, позовні вимоги позивача задоволено частково на суму 9200 грн. 00 коп. (35,83 % позовних вимог) то з [PERSON] на користь ТОВ "ЄАПБ" підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1084 грн. 93 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial