Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

У липні 2025 року позивачка [PERSON] звернулась до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачки [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про встановлення факту батьківства. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовувала тим, що вона у 2020 році познайомилась з сином відповідачки [PERSON] [PERSON] . Після знайомства вони почали проживати однією сім`єю, проте шлюб не зареєстрували. 04 березня 2023 року [PERSON] був призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини [NUMBER] . [INFO] позивачка [PERSON] народила сина [PERSON] , проте, у зв`язку з тим, що вона не перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, відомості про батька дитини були записані зі слів позивачки відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. [INFO] [PERSON] , виконуючи обов`язки військової служби, загинув поблизу села Богданівка Бахмутського району Донецької області. З огляду на викладене [PERSON] просила суд встановити факт батьківства [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] . Також позивачка просила суд зобов`язати орган державної реєстрації актів цивільного стану змінити прізвище дитини з " [PERSON] " на " [PERSON] ", внести зміни в актовий запис про народження від 04 липня 2023 року № 83, складений Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), вказавши в графі "батько": прізвище, ім`я, по батькові - " [PERSON] ", громадянство - "України" та видати нове свідоцтво про народження. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 24 липня 2025 року прийнято до провадження позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про встановлення факту батьківства та відкрито загальне позовне провадження у справі. Зазначена ухвала була надіслана відповідачці за адресою, за якою зареєстроване її місце проживання. Поштове відправлення з ухвалою судді Оболонського районного суду міста Києва від 24 липня 2025 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі повернуто відправнику з проставленням 31 липня 2025 року у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи у місці проживання. Отже, за положеннями п. 4 ч. 6 ст. 272 ЦПК України ухвала судді Оболонського районного суду міста Києва від 24 липня 2025 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі вважається врученою відповідачці 31 липня 2025 року (зазначене узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2024 року у справі № 752/5040/19, від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18). Відповідачка [PERSON] не подала до суду відзив на позовну заяву у строк, визначений ухвалою про відкриття провадження. 14 жовтня 2025 року відповідачка подала до суду заяву про визнання позову [PERSON] . Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 25 вересня 2025 року задоволено клопотання представниці позивачки про витребування доказів, зобов`язано Одинадцяту київську державну нотаріальну контору надати суду належним чином засвідчену копію спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] 09 жовтня 2025 року на виконання ухвали суду надано копію спадкової справи № 217/2024, яка судом долучена до матеріалів справи. Після з`ясування кола спадкоємців після померлого [PERSON] ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2025 року задоволено клопотання представниці позивачки та залучено до участі у справі в якості співвідповідачки малолітню доньку [PERSON] . [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє її законна представниця [PERSON] . Законна представниця малолітньої відповідачки [PERSON] відзив на позовну заяву [PERSON] не подала. Третя особа Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) подав до суду пояснення щодо позову, в яких просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні її позову в частині зобов`язання Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вчинити дії. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року задоволено клопотання представниці позивачки про допит в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивачка та її представниця адвокат Прудникова Н.Г. підтримали позовну заяву з мотивів, наведених у позові, просили суд її задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її син [PERSON] мав стосунки з позивачкою, [INFO] у них народився син [PERSON] . З цих підстав [PERSON] не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] . Законна представниця малолітньої відповідачки [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подала. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, третя особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомила, заяву про розгляд справи за відсутності її представника до суду не подала. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 09 лютого 2026 року відповідно до положень абз. 2 ч. 1 ст. 244 ЦПК України відкладено ухвалення та проголошення судового рішення та оголошено дату і час його проголошення на 16 год 30 хв 17 лютого 2026 року. Суд, заслухавши вступні слова учасників справи, показання свідків [PERSON] [PERSON] , повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. Ст. 51 Конституції України, ч. ч. 2, 3 ст. 5 СК України передбачено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Ст. 7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, дитині гарантовано право знати своїх батьків і право на їх піклування. Ст. 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст. ст. 122 та 125 цього Кодексу. Згідно зі ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. За приписами ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану За відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду (ч. 1 ст. 128 СК України). Нормою ч. 1 ст. 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у ч. 3 ст. 128 СК України (ч. ч. 2, 3 ст. 130 СК України). Отже, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері. [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 04 липня 2023 року Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (а. с. 19). Згідно з ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Запис про батька малолітнього [PERSON] зроблено зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України від 26 лютого 2025 року № 00049705407 (а. с. 20). Стверджуючи, що батьком її сина [PERSON] є [PERSON] , який загинув [INFO] поблизу села Богданівка Бахмутського району Донецької області, виконуючи обов`язки військової служби, позивачка [PERSON] на підставі ст. 130 СК України звернулася до суду про встановлення факту батьківства. Рішення щодо встановлення факту батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану (постанови Верховного Суду від 13 вересня 2023 року в справі № 552/4291/22, від 31 січня 2024 року в справі № 752/13549/22). Верховний Суд у постановах від 11 липня 2023 року в справі № 449/433/22, від 17 лютого 2021 року в справі № 373/2257/18, від 21 березня 2018 року в справі № 543/738/16-ц виснував, що доказами визнання батьківства можуть бути: листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Отже, факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Тлумачення ст. 130 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (постанова Верховного Суду від 16 квітня 2025 року у справі № 576/2871/23). Висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи може бути підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку. Разом з тим, підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України, які мають оцінюватися в їх сукупності (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18). У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 квітня 2019 року у справі "Міфсуд проти Мальти" (заява № 62257/15), зазначено, що наразі ДНК-тест - це науковий метод для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства. Отже, висновок експертизи з питання походження дитини є одним з ключових доказів та підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку. Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права у спірних подібних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду: від 16 травня 2018 року в справі № 399/1029/15-ц, від 25 серпня 2020 року в справі № 478/690/18, від 15 квітня 2021 року в справі № 645/1098/18 та ряді інших. Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. За замовленням позивачки [PERSON] ТОВ "МАМА ПАПА", було проведено молекулярно-генетичне експертне дослідження, на вирішення якого поставлено питання: "Чи є [PERSON] біологічною бабусею, а саме матір`ю біологічного батька дитини [PERSON] , народженого [PERSON] .?". За результатами проведеного дослідження складено висновок від 30 вересня 2025 року № 50018, відповідно до якого [PERSON] є біологічною бабусею, тобто матір`ю біологічного батька дитини [PERSON] , народженого [PERSON] , з ймовірністю 99,70 % (а. с. 116-135). Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні надали показання, що вони неодноразово бачили [PERSON] та [PERSON] , які разом проводили час з малолітнім [PERSON] , бували у них вдома. Свідки зазначили, що [PERSON] називав [PERSON] своїм сином, а тому у них ніколи не виникало сумнівів з приводу того, що [PERSON] є батьком [PERSON] . У заяві про визнання позову та у своєму вступному слові матір [PERSON] . [PERSON] підтвердила той факт, що її син мав стосунки з [PERSON] , від яких вона народила сина [PERSON] . Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). З огляду на викладене, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] . Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з пп. 2.13.1 п. 2.3.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Таким чином, суд вважає за необхідне внести зміни до актового запису про народження [PERSON] , записавши батьком дитини [PERSON] ; змінити прізвище малолітнього [PERSON] з " [PERSON] " на " [PERSON] ", видати нове свідоцтво про народження дитини.

Outcome: approved