Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначає, що на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 31.05.2009, було видано 15.06.2009 виконавчий лист № 2-568 про стягнення з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] , яка діяла як опікун, аліментів на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Розмір аліментів було встановлено як 1/8 частину всіх видів заробітку (доходу) Позивача щомісячно, починаючи з 20.05.200 і до досягнення дитиною повноліття. Протягом тривалого часу позивач не мала об`єктивної можливості у повному обсязі та регулярно сплачувати аліменти, що призвело до поступового накопичення значної суми боргу у розмірі 137 166,15 грн. [INFO] син позивача - [PERSON] досяг повноліття, набувши повної цивільної дієздатності. У межах виконавчого провадження до позивача було застосовано низку обмежувальних та примусових заходів. Зокрема, внаслідок постанови про арешт коштів, на банківських рахунках позивача було заблоковано суму у розмірі 206118,22 грн, що значно перевищує офіційно розраховану суму боргу. Ці заходи вкрай ускладнили фінансове становище позивача, позбавивши її доступу до будь-яких коштів та можливості забезпечувати свої базові життєві потреби, що є особливо критичним з огляду на її стан здоров`я. 26.12.2025 відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати за правилами спрощеного провадження. Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися, представник позивача надала заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, заявлені вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Оскільки належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав, представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 31.05.2009 року було стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] , яка діяла як опікун, аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 20.05.2009 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі виконавчого листа від 15.06.2009 № 2-568, виданого за вказаним рішенням суду від 19.06.2009 було відкрито виконавче провадження № 13409896, що підтверджується Інформацією про виконавче провадження від 08.07.2025. В межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем було винесено постанови про: тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, тимчасове обмеження у праві полювання, користування зброєю та керування транспортними засобами, накладення штрафу за наявність заборгованості, арешт коштів на рахунках боржника, арешт майна боржника. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 27.10.2023 у позивача наявна заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина у розмірі 137082,27 грн. Згідно Виписки з медичної карти амбулаторного хворого № 181857 від 20.05.2025, виданою КНП «Київська міська клінічна лікарня №5», [PERSON] має комбінований діагноз, що включає декілька хронічних та виснажливих захворювань. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки, щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Водночас, відповідно до ст. 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами; за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Оцінюючи надані докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що тяжкий стан здоров`я позивача, підтверджений належними та допустимими доказами, є обставиною, що має істотне значення у розумінні статті 197 СК України та об`єктивно вплинула на можливість своєчасного виконання нею обов`язку зі сплати аліментів. Водночас суд враховує, що спір стосується заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла у період неповноліття дитини, коли аліменти присуджувалися з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Тому, незважаючи на досягнення сином повноліття, при вирішенні даного спору суд бере до уваги його майнові інтереси як особи, на користь якої виникло право вимоги щодо сплати заборгованості. Таким чином, звільнення від сплати заборгованості в частині, якій просить позивач, призвело б до порушення майнових прав повнолітнього сина, право якого на отримання належних сум виникло у період його неповноліття. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial