Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 23.11.2023 року між сторонами укладено кредитний договір №2717-1867-1, відповідно до умов якого [PERSON] надано кредит в розмірі 5 000 грн., строком на 365 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «УніверсалБанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування. Відповідач [PERSON] належним чином умов кредитного договору не виконує, в зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 68 875 грн., яка складається з 5 000 грн. заборгованості за тілом кредиту та 63 875 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом. А тому позивач просить стягнути з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором та понесені судові витрати по справі. Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 24.10.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає частково в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 5000 грн. та 10 000 грн. нарахованих процентів за користування кредитом, в решті позовних вимог просив відмовити. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, які в судове засідання не з`явилися. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 23.11.2023 року між ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» та [PERSON] укладено кредитний договір №2717-1867-1, відповідно до умов якого [PERSON] надано кредит в розмірі 5000 грн., строком на 365 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «УніверсалБанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування. З матеріалів справи вбачається, що відповідач уклав кредитний договір № 2717-1867-1 від 23.11.2023, що підтверджується електронним підписом відповідача одноразовим ідентифікатором. Наведене вказує на те, що сторони досягли згоди щодо істотних умов договору, як того вимагають положення статті 638 ЦК України. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. У відповідності до ст.525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно до ст.628 ЦК України Договір, що укладається між Банком та клієнтом є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів, в тому числі але не виключно: договору банківського рахунка; договору про споживчий кредит. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Тому суд дійшов до висновку, що вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості заявлені обґрунтовано. З відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 5 000 грн. Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості за процентами, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Укладаючи кредитний договір, його сторони передбачили сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування (1277,50% річних). 22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 вказаного Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. В поданій до суду позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача відсотки за договором за період з 23.11.2023 по 22.11.2024 року всього за 365 днів. Враховуючи встановлений законом максимальний розмір процентної ставки, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за кредитним договором в межах заявлених позовних вимог за період з 23.11.2023 по 22.11.2024 в розмірі 30250 грн з таких розрахунків (за перші 120 днів відсотки складають 15 000 грн (ставка 2,5%), за наступні 120 днів відсотки складають 9 000 грн (ставка 1,5%), решта 125 днів 6 250 грн (ставка 1%)). Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 2717-1867-1 від 23.11.2023 у розмірі 35 250 грн, з яких: 5000 грн заборгованість за кредитом, 30250 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами у за період з 23.11.2023 по 22.11.2024 року. Тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. У ЦПК України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України). Частиною 8 ст.141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. позивачем надано договір про надання юридичних послуг №03/06/2024 від 03.06.2024 року, Акт приймання передачі наданих послуг до Договору про надання юридичних послуг №03/06/2024 від 03.06.2024 року, витяг з реєстру № 1 до Акту приймання передачі наданих послуг № 73 до Договору про надання юридичних послуг №03/06/2024 від 03.06.2024 року, рахунок на оплату наданих послуг. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При вирішенні питань про відшкодування витрат на професійну правову допомогу та покладення на сторони судових витрат має враховуватися принцип пропорційності задоволених вимог, що вказано у додатковій постанові Велика палата ВС у справі № 206/4841/20. Суд, враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, а також критерії розумності їх розміру, пропорційність задоволених вимог , приймає до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, дійшов до висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у розмірі 5 100 грн. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги, що позовні вимоги задоволено на 51 %, тому судові витрати підлягають відшкодуванню позивачу пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1235 грн. 42 коп. Згідно ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial