Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

У квітні 2025 року [PERSON] , яка діє в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , звернулась до суду із позовом до [PERSON] , як законного представника неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , як законного представника неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , про стягнення на її користь по 100000 грн з кожного відповідача у рахунок відшкодування завданої неповнолітньому [PERSON] моральної шкоди. Позов обгрунтований тим, що вироком Ніжинського міськрайонного суду від 07 березня 2025 року, який набрав законної сили,встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] застосували до потерпілого [PERSON] фізичне та психологічне насильство, що вчинено у громадському місці-на території навчального закладу і в денний час, і в присутності молоді, при цьому [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] діяли зухвало, демонстрували свою перевагу над потерпілим з приниженням, супроводжували свої дії нецензурною лайкою, в подальшому відео по даній події, яке знімалось за ініціативою [PERSON] , було розповсюджене у загальному доступі в мережі Інтернет, що очевидно не відповідало інтересам потерпілого і спричинило йому моральну шкоду. Під час розгляду кримінального провадження, а саме ухвалами суду від 07 березня 2025 року до [PERSON] та [PERSON] застосовано примусові заходи виховного характеру, а цивільні позови потерпілого [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] залишені без розгляду. Неповнолітньому [PERSON] було завдано моральних страждань через хвилювання, відчутті постійної небезпеки, пригніченості, зниженні самооцінки і апатії, приниження, порушені нормальних життєвих зв`язків, та непоправимого відбитку на його психо-емоційному стані, яку позивач [PERSON] просить стягнути із відповідачів, які добровільно відшкодувати моральну шкоду відмовляються. Просить позов задовольнити та стягнути із відповідачів 15000 грн витрат на правничу допомогу. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження із підготовчим засіданням. Ухвалою суду від 15 липня 2025 року за результатами підготовчого провадження, під час якого відзив чи заперечення відповідачами суду не подані, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 04 лютого 2026 року представник позивача адвокат Середа Д.А. позов підтримав за обставин, викладених у позовній заяві, вказав, що станом на час судового розгляду відповідачами моральна шкода не відшкодована. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання 04 лютого 2026 року не з`явились без повідомлення причин, клопотання про відкладення судового розгляду відсутні. Станом на час розгляду справи зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , в [ADDRESS] , на вказану адресу судом надіслані неодноразові рекомендовані повідомлення про судовий розгляд, зокрема із матеріалами позову, відповідачем не подано відзиву, заперечення, повідомлення іншої адреси свого проживання. Також судом враховується правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Також інформація про розгляд справи розміщена на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України. Інші заяви, клопотання сторін станом на час розгляду справи відсутні, у зв`язку з чим суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача [PERSON] , якою неодноразово подавались клопотання про відкладення судового розгляду, у зв`язку з чим судові засідання відкладались, та відповідача [PERSON] , останнім надана достатня можливість представити свою позицію по справі в умовах, які не ставлять їх в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з іншою стороною, що відповідає розумному балансу інтересів сторін. Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права. Вироком Ніжинського міськрайонного суду від 07 березня 2025 року, який набрав законної сили, [PERSON] визнано винуватим за ч.2 ст.296 КК України із призначенням покарання у виді 02 років позбавлення волі, із звільненням від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку в 01 рік 06 місяців, покладенням обов"язків, передбачених ст.76 КК України; [PERSON] визнано винуватим за ч.2 ст.296 КК України із призначенням покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 02 роки, із застосуванням відповідно до ст.ст.101, 59-1 КК України наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства та покладенням обов`язків. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду від 07 березня 2025 року, яка набрала законної сили, застосовано до [PERSON] , [INFO] , примусові заходи виховного характеру у виді застереження та передачі під нагляд матері [PERSON] до досягнення ним повноліття, а саме до [INFO] . Цивільний позов потерпілого [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної шкоди залишено без розгляду із роз`ясненням права його пред`явлення в порядку цивільного судочинства. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду від 07 березня 2025 року, яка набрала законної сили, застосовано до [PERSON] , [INFO] , примусові заходи виховного характеру у виді застереження та передачі під нагляд матері [PERSON] до досягнення ним повноліття, а саме до [INFO] . Цивільний позов потерпілого [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної шкоди залишено без розгляду із роз`ясненням права його пред`явлення в порядку цивільного судочинства. Вказаними вироком та ухвалами встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , 10 жовтня 2024 року близько 18 год 30 год, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, разом із неповнолітніми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та малолітнім [PERSON] , [INFO] , який не досяг віку кримінальної відповідальності, перебуваючи на території спортивного майданчика Ніжинської гімназії №3 Ніжинської міської ради, розташованого в м.Ніжині Чернігівської області, вул.Станіслава Прощенка, 6А, діючи узгоджено, групою осіб, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось в ігноруванні та зневажливому ставленні до існуючих правил поведінки та співжиття у суспільстві, порушенні громадського спокою, зухвало-зневажливому та презирливому відношенні до норм суспільної моралі, благопристойності та моральності, демонструванні своєї зневаги до існуючих у суспільстві правил та норм поведінки, протиставленні своєї поведінки вказаним правилам та нормам, бажанні самоствердитись у підлітковому середовищі, усвідомлюючи, що їх дії є очевидними для малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , а також факт здійснення [PERSON] на прохання [PERSON] відеозйомки події на його мобільний телефон Xiaomi Redmi 13, використовуючи надуманий привід покарання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , користуючись чисельною перевагою та відсутністю опору останнього, вчинили грубе порушення громадського порядку, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, яке виразилось у демонстративному заподіянню побоїв, приниженні честі та гідності [PERSON] , пропагування злочинних цінностей за наступних обставин. [PERSON] примусив [PERSON] стати на коліна, після чого [PERSON] наніс [PERSON] удар стопою правої ноги в ділянку спини, спричинивши йому фізичний біль, від якого останній впав на землю. Після цього [PERSON] наніс неповнолітньому [PERSON] близько 13 ударів кулаками обох рук та ногами в ділянки тулуба, голови та плечей, спричинивши йому фізичний біль, та [PERSON] наніс [PERSON] до 5 ударів правою ногою по ділянкам тулубу, спричинивши йому фізичний біль, [PERSON] наніс [PERSON] близько 5 ударів правою ногою в ділянку тулуба, спричинивши йому фізичний біль, [PERSON] наніс [PERSON] 1 удар правою ногою по ділянці тулубу, спричинивши йому фізичний біль. Надалі [PERSON] за мовчазної згоди [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з використанням ненормативної, образливої лексики демонстративно повідомив [PERSON] , який після заподіяних побоїв лежав на землі, про виключення його з угрупування («відшивання»), недопустимість співпраці з правоохоронними органами, а також наказав усім присутнім повідомити іншим особам про заборону спілкуватись з [PERSON] , після чого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] демонстративно підійшли до потерпілого [PERSON] та плюнули в нього, після чого [PERSON] за командою [PERSON] припинила відеозйомку та повернула останньому його мобільний телефон. У подальшому [PERSON] за допомогою мережі Інтернет розповсюджено відеозапис побиття та приниження [PERSON] невстановленому колу осіб. Частиною 6 ст.82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З даних підстав зокрема [PERSON] та [PERSON] застосували до потерпілого [PERSON] фізичне та психологічне насильство, що вчинено у громадському місці-на території навчального закладу і в денний час, і в присутності молоді, при цьому [PERSON] , [PERSON] діяли зухвало, демонстрували свою перевагу над потерпілим з приниженням, супроводжували свої дії нецензурною лайкою. [PERSON] та [PERSON] стосовно потерпілого [PERSON] 10 жовтня 2024 року вчинили дії щодо грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчиненому групою осіб, тобто вчинили суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, у 13-річному віці до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність за ч.2 ст.296 КК України. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України). Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до ч.2 цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із незаконними діями щодо неї. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України). Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (правова позиція Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц). Відповідно до ч.1 ст.1181 ЦК України шкода, завдана спільними діями кількох малолітніх осіб, відшкодовується їхніми батьками (усиновлювачами), опікунами в частці, яка визначається за домовленістю між ними або за рішенням суду. Станом на час розгляду справи [PERSON] досяг 16-річного віку, його мати [PERSON] є його законним представником і позивачем по справі; [PERSON] (станом на 10 жовтня 2024 року мав 13-річний вік) досяг 15-річного віку, його мати [PERSON] є його законним представником і відповідачем по справі; [PERSON] (станом на 10 жовтня 2024 року мав 13-річний вік) досяг 14-річного віку, його мати [PERSON] є його законним представником і відповідачем по справі. Згідно з ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років, неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до ст.150 СК України на батьків покладається обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Малолітня особа не несе відповідальності за завдану нею шкоду (ч.2 ст.31 ЦК України). Згідно з ст.1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. За загальним правилом цієї правової норми відповідальність за шкоду, завдану малолітніми особами, несуть батьки (усиновлювачі), опікуни малолітньої особи або інша фізична особа, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи. Оскільки обов`язок здійснювати виховання дитини покладається в рівній мірі на обох батьків, обидва батьки в рівній мірі несуть відповідальність за шкоду, завдану малолітньою особою. При цьому відповідальність покладається на них незалежно від того, чи проживають вони разом з дитиною, чи ні. Також з даної норми вбачається, що вина заподіювача шкоди презюмується, аж доки він не доведе свою невинуватість. Разом з тим, деліктну відповідальність за завдану шкоду можуть нести тільки особи, які здатні розуміти значення своїх дій та оцінювати їх можливі наслідки, тобто при наявності вини. Проте шкода, завдана малолітньою особою також підлягає відшкодуванню її батьками, а умовою відповідальності батьків є їх власна винна поведінка, яка виявляється у несумлінному здійсненні або ухиленні ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою дитиною. Для того, щоб довести відсутність своє вини вони повинні обґрунтувати неможливість здійснення належного виховання. У цивільному процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Під час судового розгляду відповідачі не навели своїх доводів, за яких суд мав би дійти висновку, що вони сумлінно ставились до своїх батьківських обов`язків по вихованню своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , а заподіяна останніми шкода не є наслідком несумлінного здійснення ними нагляду за малолітніми дітьми. Малолітні [PERSON] та [PERSON] , які знаходились без нагляду батьків та їх контролю, за встановлених обставин 10 жовтня 2024 року вчинили протиправні дії щодо [PERSON] , що також свідчить і про їх неналежне виховання зі сторони батьків. Також суду не подано будь-яких даних щодо нездатності [PERSON] , [PERSON] забезпечити позитивний виховний вплив на своїх синів [PERSON] , [PERSON] та постійного контролю за їх поведінкою. Таким чином винуватими у заподіянні шкоди [PERSON] в сили закону є саме відповідачі [PERSON] , [PERSON] , як батьки малолітніх [PERSON] , [PERSON] , які не здійснювали належного виховання та нагляду за ними. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд враховує глибину та характер пережитих [PERSON] у 15-річному віці душевних страждань, пов"язаних із протиправними діями щодо нього зі сторони [PERSON] та [PERSON] , рівного ступеня їх участі у протиправних діях, істотність вимушених змін у житті [PERSON] , який на час розгляду справи має 16-річний вік і у неповнолітньому віці отримав фізичне та психологічне насильство із приниженням, зазнав вимушеного порушення життєвого ритму, необхідність навчання у дистанційному порядку, витрачання свого часу на захист свого порушеного права в судовому порядку, що, із врахуванням принципу розумності та справедливості, є підставою для визначення моральної шкоди внаслідок протиправних дій [PERSON] та [PERSON] у розмірі 100000 грн, яка підлягає стягненню у рівних частках з їх батьків-відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON] , тобто по 50000 грн з кожної. Підстави для визначення розміру моральної шкоди по 100000 грн не встановлені. З даних підстав позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п.п.2, 6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи; позивачі-у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Позивач, як законний представник неповнолітнього потерпілого, якому кримінальним правопорушенням спричинене ушкодження здоров`я, в порядку п.п.2, 6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, у зв`язку з чим із кожного відповідача підлягають стягненню у дохід держави по 1211 грн 20 коп судового збору. Докази на підтвердження звільнення відповідачів від сплати судового збору суду не подані. При вирішенні заяви позивача про стягнення 15000 грн витрат на професійну правничу допомогу судом враховується наступне. Частинами 1-4 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема у справах №923/560/17, №329/766/18, № 178/1522/18. ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір-обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Представництво позивача [PERSON]., як законного представника неповнолітнього потерпілого [PERSON] , здійснюється адвокатом Середою Д.А. на підставі договору від 14 квітня 2025 року за №481/25 та додаткової угоди до нього від 14 квітня 2025 року (погоджений гонорар у фіксованій сумі 15000 грн), ордеру від 22 квітня 2025 року. 15000 грн сплачені [PERSON] згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру №481/25 від 14 квітня 2025 року. Згідно з розрахунком від 22 квітня 2025 року адвокатом Середою Д.А. визначено розмір правничої допомоги за підготовку та складення позову (вартість 5000 грн), представництво на стадії судового розгляду (вартість 10000 грн). Виходячи з критеріїв реальності та розумності, а також враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт,судових засідань за участю представника позивача адвоката Середи Д.А., суд дійшов висновку про неспівмірність розміру заявленого до стягнення розміру судових витрат на правничу допомогу у сумі 15000 грн, який є завищеним, у даному випадку розумним та співмірним розміром є 10000 грн витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь позивача по 5000 грн із кожного відповідача. При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами під час судового розгляду із врахуванням змагальності та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказане судове рішення відповідно до ч.1 ст.244 ЦПК України ухвалене та проголошене 16 лютого 2026 року.

Outcome: partial