Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що 17 серпня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладений договір в електронній формі шляхом підписання одноразовим ідентифікатором договір кредитної лінії № 452563541, згідно якого вона отримала кошти в розмірі 14 700,00 грн, зі сплатою відсотків за ставкою 1,5% в день. 28 січня 2025 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ«Таліон Плюс» укладено договір факторингу №МВ-ТП/19, відповідно доякого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало ТОВ «ТаліонПлюс» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема, за договором кредитної лінії № 452563541. Зазначив, що зобов`язання зі сторони кредитора за договором виконані в повному обсязі, в свою чергу відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем становить: 68128,70 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості наданим позивачу від первісного кредитора (з дати укладання договору по дату відступлення права вимоги) та розрахунком заборгованості позивача (з дати отримання права вимоги станом на дату розірвання договору). Проценти за договором після розірвання договору не нараховуються. Проте позивач, діючи в межах своїх прав, самостійно визначає обсяг та склад позовних вимог, що підлягають до стягнення. Виключне право на визначення позовних вимог належить позивачу. У зв`язку з цим, позивач просить суд стягнути частину заборгованості за договором. Зокрема, загальна сума заборгованості за кредитним договором заявлена до стягнення позивачем становить 60 779,24 грн., з них: заборгованість по кредиту 14 698,92 грн. та заборгованість по процентам за користування кредитом 46 080,32 грн. Розмір штрафних санкцій вказаний в загальному розрахунку заборгованості, однак, позивач не включає їх до розміру позовних вимог.. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором на загальну суму 60 779,24 грн, а також понесені судові витрати із сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 15.10.2025 року позовні вимоги задоволено повністю та стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» заборгованість за кредитним договором №452563541 від 17.08.2024 року у загальному розмірі 60 779,24 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 2 422,40 грн. та 3000,00 грн. витрат за надання професійної правової допомоги. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01.12.2025 року заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.10.2025 року по даній справі скасувано та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без виклику сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. На адресу суду через систему електронний суд 10.12.2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Плискань І.О. надійшов відзив на позовну заяву у відповідності до якого просить у задоволенні позову до [PERSON] відмовити в повному обсязі. Своє заперечення обґрунтовує тим, що розрахунки заборгованості свідчать про те, що частина процентів (14 331,20 грн) за користування кредитом була нарахована первісним кредитодавцем, а інша частина (31 749,12 грн ) Позивачем. Проте, Позивач є фактором, який лише викупив право вимоги і не мав права нараховувати проценти за користування кредитом після переходу до нього права вимоги. Таке право не передбачено договором факторингу. Крім цього, Позивач не має ліцензії на надання коштів у кредит . Так, у позовній заяві зазначено, що 17.08.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Відповідачем було укладено договір кредитної лінії № 452563541. 28.01.2025 року товариство відступило право вимоги за договором до ТОВ «Таліон Плюс» (Позивач) за договором факторингу № МВ-ТП/19. У пункті 2.1 договору факторингу № МВ-ТП/19 вказано, що в порядку та на умовах даного Договору, Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги переліком в Реєстрі прав вимоги за , а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до реєстру прав вимоги від 28.01.2025 року загальна сума заборгованості, яка передається ТОВ «Таліон Плюс», становить 36 379,58 грн, яка складається з: Суми заборгованості по тілу кредиту 14 698,92 грн, Суми заборгованості по процентам - 14 331,20 грн; Неустойки 7 349,46 грн. Водночас, у позові Позивач просить стягнути з Відповідача проценти у розмірі 46 080,32 грн і вказує, що ця сума не включає до суми боргу заборгованості по штрафним санкціям, тобто 7 349,46 грн. У розділі прав та обов`язків сторін договору факторингу № МВ-ТП/19 від 28.01.2025 не вказано про передання прав Кредитодавця у контексті продовження нарахування відсотків за користування кредитом на користь Фактора, як кредитора. З наведеного вбачається, що в порушення пункту 2.1 договору факторингу № МВ-ТП/19 2.3 ТОВ «Таліон Плюс» здійснило нарахування заборгованості зі сплати відсотків за договором кредитної лінії від 17.08.2024 за період з 28.01.2025 до21.06.2025 та збільшило їх розмір з 14 331,20 грн до 46 080,32 грн. Щодо вимоги про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 14 331,20 грн. (нараховано ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога) зазначає, що проценти у розмірі 14 331,20 грн. розраховані як 1,50 відсотків в день. Водночас відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки , розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Тому, у період з 22.08.2024 розмір процентів за користування кредитом повинен становити не більше 1 % на день. 14 700,00 грн Х 1% = 147 грн в день за користування кредитом. Кількість днів між 17.08.2024 та 28.01.2025 -165 днів. Якщо 165 днів помножити на 147 грн, то виходить сума процентів 24 255,00 грн. Водночас з розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вбачається, що Відповідачем були здійснені оплати на суму 20 507,00 грн , то залишається 3 748,00 грн. З урахуванням викладеного, розрахунок кредитної заборгованості, долучений до позовної заяви, не є правильним. (а.с.120-122). Представник позивача правом подання відповіді на відзив скористався та 12.12.2025 року на адресу суду через систему електронний суд від представника позивача Колінько А.В. надійшла відповідь на відзив, де зазначено, що відповідно до п. 11.1 Договору, договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання. Пунктом 7.3 Договору визначено, що Кінцева дата повернення (виплати) Кредиту 16.09.2029. Відповідач добровільно та з розумінням настання юридичних прав та обов`язків, оформлюючи Договір на сайті Первісного Кредитора, ознайомився з текстом Договору, а тому мав змогу ознайомитися з Правилами та Паспортом споживчого кредиту та інформацією, передбаченою ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Кредитодавець, а в разі відступлення права вимоги Фактор, яким є позивач ТОВ «Таліон плюс», має право нараховувати проценти за даним договором починаючи з першого дня надання Траншу за Договором та до дня закінчення строку дії цього Договору, виключенням може бути лише застосування Кредитодавцем або Фактором п. 9.1.1.7. Договору щодо дострокового припинення договору у разі затримання Позичальником сплати процентів за користування Кредитом щонайменше на один місяць, що і було застосовано Позивачем відповідно до повідомлення про дострокове розірвання договору та подальшого зупинення з вказаної дати нарахування відсотків, що відображено у доданих до позову розрахунках заборгованості. Так, відповідач після закінчення строку Дисконтного періоду свої зобов`язання відповідно до умов Договору не виконав, строк кредитування продовжувався, а тому нарахування відсотків відбувалося в межах строку користування а Позивач ТОВ «Таліон Плюс» має право нараховувати проценти за даним Договором починаючи з першого дня надання Траншу та до дня закінчення строку дії цього Договору, тобто до дня дострокового розірвання Договору. Таким чином, саме неналежна поведінка Позичальника, невиконання зобов`язань по Договору та вчасне неповернення кредитних коштів з процентами по користування ними, призвело до нарахування процентів за користування кредитними коштами, відповідно до умов Договору (Розділ 8). Окрім того, посилання сторони Відповідача на те, що розрахунок заборгованості по нарахуванню відсотків за користування кредитним коштами здійснений нібито з порушенням вимог ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», то сторона Позивача не погоджується з даним твердженням оскільки такі не узгоджуються з положеннями чинного законодавства. На момент укладення кредитного Договору (17.08.2024 року) максимально дозволена денна відсоткова ставка становила 1,5 %, що відповідало умовам Договору та нормам чинного законодавства. При цьому, денна відсоткова ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за кредитним Договором за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту). Після 21.08.2024 року Додаткові угоди до Договору щодо надання додаткових Траншів сторонами не укладались, а тому відсоткова ставка залишилась незмінна. Відповідач свої зобов`язання відповідно до умов Договору не виконав, строк кредитування продовжувався, а тому нарахування відсотків відбувалося в межах строку користування кредитом, а Позивач ТОВ «Таліон плюс» має право нараховувати проценти за даним Договором починаючи з першого дня надання Траншу та до дня закінчення строку дії цього Договору (дострокового його розірвання) (а.с.125-128). На адресу суду через систему електронний суд 17.12.2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Плискань І.О. надійшло заперечення на відповідь на відзив. Так, зазначає, що станом на 17.08.2024 року (дата укладання договору кредитної лінії № 452563541) вже був прийнятий Закон України від 22.11.2023 № 3498-IX (набуття чинності 24.12.2023). Тому, станом на 17.08.2024 року вже було відомо і зрозуміло, що відповідно до прийнятого Закону України від 22.11.2023 № 3498-IX максимальний розмір денної процентної ставки з 21.08.2024 року не повинен перевищувати 1%. З 21.08.2024 року проценти слід рахувати по ставці 1% на день. Щодо твердження Позивача про те, що за договором факторингу від 28.01.2025 року № МВ-ТП/19до нього перейшло право нараховувати проценти за договором кредитної лінії № 452563541 від 17.08.2025 року зазначає, що згідно з пунктом 2.1 договору факторингу № МВ-ТП/19 в порядку та на умовах даного Договору, Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги переліком в Реєстрі прав вимоги за , а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Як вже було зазначено, у реєстрі вказана сума 36 379,58 грн. З наведеного вбачається, що в порушення пункту 2.1 договору факторингу № МВ-ТП/19 2.3 ТОВ «Таліон Плюс» здійснило нарахування заборгованості зі сплати відсотків за договором кредитної лінії від 17.08.2024 за період з 28.01.2025 до 21.06.2025 та збільшило їх розмір з 14 331,20 грн до 46 080,32 грн. Окрім того, наводить альтернативний розрахунок по заборгованості за процентами за період до 28.01.2025 року (а.с.132-134). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази та з`ясувавши обставини справа, суд встановив таке. Судом встановлено, що Матеріалами справи встановлено, що 17.08.2024 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 452563541 (а.с. 42-63). Відповідно до п. 2.1 договору за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в сумі кредитного ліміту у розмірі 14700 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання коштів та банківських металів у кредит товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» . Згідно з п.п. 7.1, 7.2, 7.3 договору рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування - 27.08.2024, а саме: протягом 10 днів від дати отримання першого траншу позичальником. У разі пролонгації чи поновлення дисконтного періоду рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту зміщується на відповідну дату закінчення дисконтного періоду, визначену за правилами цього договору. В обов`язковому порядку сума кредиту мас бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п. 11.1 договору; ініціювання кредитодавцем дострокового розірвання/припинення дії договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2. або п. 9.1.1.7. договору. Кінцева дата повернення (виплати) кредиту - 16.09.2029. Базова процентна ставка складає 1,50 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 547,50 відсотків річних (п. 8.3 договору). Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років або до його дострокового розірвання/припинення його дії, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору, діють до повного їх виконання (п. 11.1 договору). Також 17.08.2024 [PERSON] підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором Паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору № 452563541 від 17.08.2024, в якому містяться основні умови кредитування, які знайшли своє відображення у вказаному кредитному договору (а.с. 37,38-41). Відповідно до платіжного доручення (заяви) на переказ та зарахування грошових коштів на банківську карту отримувача від 17.08.2024 ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» перерахувало [PERSON] грошові кошти у розмірі 14700,00 грн. згідно з договором № 45256341 від 17.08.2024 (а.с. 42). 28.01.2025 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу №МВ-ТП/19, за умовами якого ТОВ «МАНІВЕОШВИДКА ФІНАНСОВАДОПОМОГА» зобов`язується відступити ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 22-26). Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги від 26.01.2025 на виконання договору факторингу до ТзОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 45256341 від 17.08.2024 на суму 5879,57 грн. (а.с. 28). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 45256341 від 17.08.2024 складеним ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» за період з 17.08.2024 по 28.01.2025 у відповідача наявна заборгованість у розмірі 68 128,70 грн. (а.с. 29-36). ТОВ «Таліон Плюс» на електронну адресу відповідача направляло повідомлення про дострокове розірвання договору № 452563541 від 17.08.2024 з 22.06.2025 та необхідність оплати всієї суми заборгованості у розмірі 68 128,70 грн. (а.с. 67). Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, непогашення в повному обсязі відповідачем заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно зі ст.3Закону України«Про електроннукомерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12Закону України«Про електроннукомерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Проелектронні документита електронний документообіг" та Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису вiдповiдно до законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. У статті 526ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст.614ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.1077ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.1078ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з приписами ст. 12, ч.ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89ЦПКУкраїни кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору № 452563541 від 17.08.2024, а також отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі, визначеному договором. Щодо твердження відповідача, що за договором факторингу від 28.01.2025 року № МВ-ТП/19 до позивача не перейшло право нараховувати проценти за договором кредитної лінії № 452563541 від 17.08.2025 року суд приходить до наступних висновків. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). За приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним у письмовій формі. З огляду на зазначені норми права Верховний Суд у своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. За ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства чи за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Зазвичай електронні кредитні договори підписуються за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На підтвердження укладення кредитного договору №452563541 від 17.08.2025 року між [PERSON] і ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» позивач надав електронний доказ в паперовій формі. Договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором 2743, який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частин 6 та 8 ст. 11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитний договір. Відповідач [PERSON] факт укладення кредитного договору з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та отримання кредитних коштів у розмірі 14 700 грн не заперечує. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно з ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України). Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Зазначене узгоджується із правовими висновками, які викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18); від 31 жовтня 2018 року у справі №465/646/11 (провадження № 14-222цс18). У справі, яка переглядається, судом встановлено, що позивачем надані належні та допустимі докази, які у сукупності підтверджують укладання між сторонами кредитного договору, погодження між сторонами нарахування процентів за користування кредитними коштами та існування у позичальника заборгованості за цим договором, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором на користь позивача ТОВ «Таліон Плюс», до якого згідно з умовами договору факторингу № МВ-ТП/19 від 28.01.2025 року, який є чинним та не визнавався судом недійсним, перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. До твердження представника відповідача про відмову у стягненні процентів, нарахованих ТОВ «Таліон Плюс» після 28 січня 2025 року, оскільки фактор (ТОВ «Таліон Плюс») не мав права продовжувати нарахування процентів, оскільки набув лише «наявне» право вимоги, яке виникло на дату факторингу, суд відноситься критично, оскільки дане твердження суперечить: 1) умовам договору факторингу, який передбачає перехід і майбутніх вимог, якими проценти і є в розумінні законодавства; 2) нормам ЦК України (ст. 514), які гарантують перехід прав кредитора у повному обсязі та на існуючих умовах договору; 3) умовам самого кредитного договору, який продовжував діяти, а відповідач продовжував користуватися кредитними коштами. Так, відповідач безпідставно ототожнює дату відступлення права вимоги (28 січня 2025 року) з датою припинення основного зобов`язання та строку дії кредитного договору, чого ні умови договору, ні Закон не передбачають. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, заміна кредитора в зобов`язанні не припиняє саме зобов`язання і не змінює його зміст. Змінюється лише суб`єкт, якому належить право вимоги: «У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора». Наведене свідчить, що ТОВ «Таліон Плюс» правомірно нараховувало проценти не до дати факторингу (28 січня 2025), а до дати дострокового розірвання договору, що повністю відповідає узгодженому сторонами 5-річному терміну дії договору. Згідно з п. 9.1.1.7. кредитного договору, у разі затримки сплати процентів щонайменше на один місяць, кредитодавець має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту. Через систематичну несплату відповідачем процентів, ТОВ «Таліон Плюс» 22 червня 2025 року скористалося цим правом та повідомило відповідача про дострокове розірвання договору та припинило нарахування процентів за договором з цієї дати. Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах та численних правових висновках зазначала, що право кредитодавця на нарахування процентів за кредитним договором здійснюється у межах строку кредитування, встановленого договором, і після спливу цього строку або пред`явлення вимоги про повернення кредиту це право припиняється. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/4518/16 від 05 квітня 2023 року, а також у правових позиціях Верховного Суду щодо застосування статей 1048 і 1054 ЦК України. Враховуючи зазначене, відповідно до правової позиції Верховного Суду, право кредитодавця на одержання процентів (згідно зі статтями 1048, 1054 ЦК України) реалізується лише в межах строку кредитування, визначеного договором. А тому якщо новий кредитор отримує вимоги за договором він має ті самі права на нарахування процентів, які були встановлені договором в межах його строку дії (адже правовідносини тривають у тому ж обсязі), і після закінчення строку згідно з договором нарахування процентів припиняється. Це застосовується і до кредиторів правонаступників. Отже, нарахування позивачем процентів за базовою ставкою, після відступлення йому права вимоги за кредитним договором до відповідача, з огляду на те, що останній кредит не повернув та фактично продовжував користуватися кредитними коштами, здійснювалося згідно з положеннями кредитного договору, договору факторингу та ЦК України, в межах строку кредитування, включно до дати дострокового розірвання договору. Стосовно заперечень відповідача щодо неправильного нарахування відсотків за договором, суд зазначає наступне. Звертаючись до суду позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором № 452563541 від 17.08.2024 у розмірі 60 779,24 грн, з яких: 14 698,92 грн. тіло кредиту та 46 080,32 грн. нараховані проценти за користування кредитом. Однак, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Дані зміни були внесені Законом України від 22.11.2023 № 3498-IX, який набрав чинності 24.12.2023. Водночас відповідно до п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України від 22.11.2023 № 3498-IX, установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. З розрахунку заборгованості вбачається, що первісний кредитор нараховував відсотки у розмірі 1,5% з 17.08.2024 до дострокового розірвання кредитного договору. Відповідно до частини 5статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно ізЗаконом №3498-IXвід 22.11.2023 року.. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування»передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинностіЗаконом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5розділу І цього Закону(яким, зокрема, доповнено пунктом 17розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Це узгоджуються із абзацом 2 частини 1статті 39 Закону України «Про правотворчу діяльність»(нормативно-правовими актами, що застосовувалися до набрання чинності прийнятим (виданим) нормативно-правовим актом, встановлювався інший порядок регулювання відповідних суспільних відносин). Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5розділу І цього Законупоширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Договір кредитної лінії № 452563541 був укладений 17 серпня 2024 року, отже, умова договору кредитної лінії № 452563541 від 17.08.2025 року про те, що процентна ставка складає 1,5% на день є нікчемною в частині стягнення 0,5% з 21.08.2024 року, тому що суперечила ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». З 21.08.2024 року проценти слід рахувати по ставці 1% на день. Таким чином, заборгованість відповідача по несплачених відсотках за договором кредитної лінії № 452563541, укладеного 17 серпня 2024 року, становить: з 17.08.2024 року до 20.08.2024 року включно за процентною ставкою 1,5 %; з 21.08.2024 до 28.01.2025 року за процентною ставкою 1%; з 29.01.2025 до 21.06.2025 року - за процентною ставкою 1%. Таким чином, 14 700,00 грн Х 1,5% = 220,50 грн в день за користування кредитом, а 14 700,00 грн Х 1% = 147 грн в день за користування кредитом. Кількість днів між 17.08.2024 та 20.08.2024 4 дні. ( 4 Х 220,50 грн = 882,00 грн.) Кількість днів між 21.08.2024 та 28.01.2025 161 день ( 161 Х 147,00 грн = 23 667,00 грн.) . Разом з 17.08.2024 до 28.01.2025 24 549,00 грн. Кількість днів між 29.01.2025 та 21.06.2025 144 день ( 144 Х 147,00 грн = 21 168,00). Разом з 17.08.2024 до 21.06.2025 45 717,00 грн. Водночас з розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вбачається, що Відповідачем були здійснені оплати на суму 20 507,00 грн: 27.08.2024 882,00 грн. 27.09.2024 - 6 835,50 25.10.2024 - 6 173,72 24.11.2024 - 6 614,70. Якщо від суми 45 717,00 грн. відняти суму 20 507,00 грн, то залишається 25 210,00 грн. А тому, виконаний ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» розрахунок заборгованості по сплаті процентів по вказаними договорами за період з 17.08.2024 до 21.06.2025 на суму 46 080,32 грн. є необґрунтованим. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач істотно порушив умови спірного кредитного договору, а, зокрема, у встановленому порядку та строки не погашав кредит та проценти за користування ними, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «Таліон Плюс» підлягає частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 39 908,92 грн. ( 14 698,92 грн. + 25 210,00 грн.), а у задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю. Відповідно ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжною інструкцією від 28.07.2025 позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн. (а.с. 13). Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 1590,6 грн. (2422,40 грн. х 39 908,92 грн. /60 779,24 грн.). Частиною другою статті 141 КПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.133ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Приписами ч. 2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи долучено докази надання правових (юридичних) послуг з приводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] , а саме : договір про надання правової допомоги, ордер про надання правничої допомоги, свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю, додаткову угоду № 688 від 30.12.2024 до договору про надання правової допомоги та акт приймання-передачі наданих послуг, на суму 5 000,00 грн. Дослідивши надані докази, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, викладені обставини та складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, застосовуючи принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог 3283,10 грн. (5000,00 грн. х 39 908,92 грн. / 60 779,24 грн.), як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial