Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Представник позивача - Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (далі АТ «ПУМБ») звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами у розмірі 102742,40 грн. та судові витрати в розмірі 2422,40 грн. сплаченого судового збору, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що між АТ «ПУМБ» та [PERSON] 13.10.2018 було укладено кредитний договір №2001148562901 та видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 5000,00 грн., який пізніше було збільшено до 69500,00 грн. Відповідач кредитною карткою користувалася і здійснювала платежі до 01.06.2022, однак свої кредитні зобов`язання належним чином та довготривалий строк не виконує. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 17.08.2025 року складає 102472,40 грн., з яких: 69499,49 грн. заборгованість за кредитом; 33242,91 грн. заборгованість процентами. Оскільки відповідач ухиляється від взятих на себе зобов`язань з повернення отриманої суми кредиту та нарахованих відсотків, позивач звернувся до суду із вказаним позовом, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності представника Банку. Ухвалою від 15.12.2025 відкрито спрощене провадження у справі та ухвалено розглядати справу з викликом сторін, визначено відповідачу строк для подання відзиву (а.с.57). Представник позивача в судове засідання не з'явився, в позовній заяві просить розгляд справи провести без участі представника позивача, проти винесення судом заочного рішення не заперечує (а.с.3). Згідно повідомлення відділу реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб від 09.12.2025 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою : [ADDRESS] (а.с.56), отже вбачається зміна прізвища відповідача з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідач про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлена належним чином (а.с.58,65), в судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки не повідомила. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Також до суду не надходили від відповідача заяви чи клопотання щодо розгляду справи. У доктрині цивільного процесуального права вважається, що, з одного боку, заочне провадження є додатковою гарантією для позивача від зловживання відповідачем процесуальними правами, усунення причин затягування процесу та дотримання судами строків розгляду справи. З іншого боку, відповідачу частиною першою статті 284 ЦПК України гарантується право на перегляд заочного рішення за його письмовою заявою за «спрощеною процедурою», тобто тим самим судом (Постанова ВС від 13.10.2025 у справі №572/3022/24). З огляду на вказане суд, з урахуванням положень ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, протокольно ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини в сфері кредитування. Так, 13.10.2018 відповідач [PERSON] стала клієнтом АТ «ПУМБ», підписавши власноручно заяву №2001148562901 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.4 на звороті) та Паспорт споживчого кредиту (а.с.4). У заяві про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб зазначено, що відповідач просить відкрити на її ім`я поточний рахунок та надати кредитну картку миттєвого випуску [NUMBER] , на якій встановити кредитний ліміт у розмірі 5000,00 грн. (а.с.4 на звороті). АТ «ПУМБ» було відкрито відповідачу картковий рахунок та видано кредитну картку з встановленим кредитним лімітом у сумі 5000 грн., з реальною річною відсотковою ставкою у розмірі 47,88% (яка зазначена в Паспорті споживчого кредиту). В подальшому, протягом 2019-2022 років кредитний ліміт збільшувався, востаннє 01.03.2022 до 69500,00 грн., ставка 35,88%, що підтверджується довідкою про збільшення кредитного ліміту по договору №2001148562901 від 13.10.2018 (а.с.16). З долучених до матеріалів справи виписок по особовому рахунку, вбачається, що відповідач кредитними коштами користувалася, поповнювала мобільний зв`язок, здійснювала купівлі товарів через POS-термінал, знімала готівкові кошти та здійснювала періодичне поповнення картки, тим самим повертала використану суму кредиту (а.с.22-37). Із розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем станом на 17.08.2025 нарахована заборгованість за Договором №2001148562901 від 13.10.2018 в розмірі 102742,40 грн., з яких заборгованість за сумою кредиту 69499,49 грн., заборгованість за відсотками - 33242,91 грн. (а.с.17-21). Таким чином судом встановлено, що АТ «ПУМБ» свої зобов`язання за Договорами виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором, водночас відповідач належним чином свої зобов`язання не виконувала, що призвело до утворення заборгованості. 20.08.2025 АТ «ПУМБ» направляв поштою на адресу [PERSON] письмову вимогу про виконання зобов`язання та погашення наявної заборгованості за укладеним договором (а.с.12звор.-13). Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України). Згідно вимог частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. В силу частину 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Нормами статей 526, 527, 530 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості. Доказів, які б спростовували правильність наданого позивачем розрахунку, матеріали справи не містять. Верховний Суд у постанові від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», доказів, які б спростовували установлені судом обставини на підставі доказів наданих стороною позивача, відповідачем не надано та не спростовано розмір заборгованості, заявлений позивачем. На підставі наведеного вище, виходячи з «балансу ймовірностей» як стандарту доказування, котрий ЄСПЛ у рішенні «J.K. AND OTHERS v. SWEDEN» (заява № 59166/12) від 23.08.2016 визнає притаманним саме цивільним справам, відповідно до якого доведення факту вважається виконаним, якщо на підставі поданих доказів можна зробити висновок, що факт швидше мав місце, ніж не мав, суд доходить до висновку, що відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, розмір якої нею не спростовано, контррозрахунок суду не надано, а отже заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Сума сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн. підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією №143 від 14.11.2025 (а.с.52). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в суді в сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved