Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

Зміст позовних вимог. 27 жовтня 2025 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (далі також позивач) до [PERSON] (далі також відповідач), в якій позивач просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором №1203595 від 29.12.2023 року в розмірі 39 775,00 грн, судовий збір 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу 8000,00 грн. Обґрунтування позовних вимог та заперечень відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 29.12.2023 між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №1203595, відповідно до умов якого Відповідачу було надано кредит у розмірі 7400 грн. на умовах визначених кредитним договором, а Споживач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Даний кредитний договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства в електронній формі. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало Відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Відповідно до умов договору Споживач зобов`язаний у встановлений Договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені Договором (п.4.4 договору). Однак, Відповідач не виконав належним чином умов кредитного договору. 21.06.2024 року ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», уклали Договір факторингу №21062024, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Селфі Кредит», включно і до [PERSON] за кредитним договором №1203595 від 29.12.2023 року. Оскільки заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» вимушене звернутись із даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, яка станом на дату подання позову становить 39775 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 7400 грн.; заборгованість за процентами - 32375 грн. У відзиві на позовну заяву представник відповідача - адвоката Зачепіло З.Я., зазначила, що в матеріалах справи відсутні докази перерахування кредитних коштів відповідачці, а надане позивачем платіжне доручення не містить обов`язкових реквізитів, тому не може бути доказом; матеріали справи не містять доказів належності [PERSON] платіжного засобу, реквізити якого зазначені у договорі; не надано доказів цілісності електронних документів, відсутні докази направлення засобами електронного зв`язку оферти позичальнику, отримання відповіді позичальником, відсутні докази про порядок отримання відповідачем одноразового ідентифікатора та факту його накладення у електронному документі договору. Нараховані відсотки представник відповідача вважає несправедливими у розумінні ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. Передача боргу за договором відступлення на певну суму не підтверджує обґрунтованість суми боргу, з огляду на відсутність будь-яких інших доказів його наявності. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, представник відповідача вважає що сума цих витрат 8000,00 грн є завищеною, неспівмірною зі складністю справи, позивачем не надано детальний опис робіт (наданих послуг). Враховуючи наведене, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, судові витрати покласти на позивача, а у разі задоволення позову зменшити витрати на професійну правничу допомогу до 2000,00 грн. У відповіді на відзив представник позивача посилався на те, що позивачем надано докази перерахування кредитних коштів, якими є лист про перерахування коштів та розрахунок заборгованості, а відсутність виписки по рахунку не спростовує наявність заборгованості, оскільки ТОВ «Селфі Кредит» не створює окремий рахунок позичальника, а надає кошти на уже існуючий рахунок, зазначений позивачем, до якого не має доступу. Кредитний договір було укладено в електронній формі з використанням електронного підпису через одноразовий ідентифікатор у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». [PERSON] свідомо уклала даний договір, маючи можливість розрахувати доцільність взяття на себе такого зобов`язання та оцінити усі ризики у зв`язку з його прийняттям. Кредитодавцем у свою чергу чітко виконані усі умови договорів, у тому числі щодо нарахування процентів за кредитним договором №1203595. Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. З огляду на це, можна дійти висновку, що дотримано всіх умов правомірності кредитного договору №1203595 від 29.12.2023 року, передбачених законодавством. При його укладанні [PERSON] був наданий також і Додаток 1 за даним кредитним договором, який відображає актуальні відомості щодо погашення заборгованості. Також Відповідачу до укладення кредитного договору було надано можливість ознайомитися із Паспортом споживчого кредиту, де були відображені всі умови договору, зокрема щодо орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі); реальної річної процентної ставки відсотків річних. Щодо доказів укладення договору між сторонами з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, представник позивача зазначає, що відповідно до п. 1.1 кредитного договору, цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства чи інші засоби. Таким чином, вся необхідна інформація для укладення Кредитного договору розміщена на сайті Кредитодавця та, зокрема, в Особистому кабінеті Позичальника, Правилах надання грошових коштів у позику та безпосередньо у кредитному договорі - після ознайомлення з якою Відповідач погодившись на умови підписав кредитний договір. Одноразовий ідентифікатор наявний не лише в електронній формі договору, що зберігається у позивача, але й був направлений самому відповідачу при укладенні договору. Всупереч твердженням відповідача, в матеріалах справи наявна довідка про ідентифікацію клієнта, яка підтверджує, що клієнт [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , з яким укладено договір № 1203595 від 29.12.2023 р., отримала одноразовий ідентифікатор В453 та вказано номер телефону, на який відправлено ідентифікатор. Крім того, у Довідці про ідентифікацію передбачено усі персональні дані Відповідача, зокрема РНОКПП та дату народження, що дає можливість його ідентифікувати. За вказаними у Довідці про ідентифікацію відомостями можна точно встановити, кому саме було надіслано одноразовий ідентифікатор та ким підписано кредитний договір № 1203595 від 29.12.2023 року. Це однозначно підтверджує, що відповідач був належним чином ідентифікований, отримав одноразовий ідентифікатор та використав його для підтвердження своєї згоди на умови договору. Позивачем було належним чином збережено електронний договір у електронній формі, забезпечено його цілісність та незмінність. Щодо витрат на правову допомогу, представник позивача зазначив, що з урахуванням зазначених обставин, витрати в сумі 8 000,00 грн є обґрунтованими, необхідними та прямо пов`язаними з належною підготовкою матеріалів для звернення до суду. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання. 31 жовтня 2025 року Заводським районним судом міста Миколаєва відкрито провадження у даній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, витребувано докази з АТ «Універсал Банк». 03 грудня 2025 року надійшла відповідь АТ «Універсал Банк». Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Разом з відзивом на позовну заяву представник відповідача подала клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних і доказів. Обставини, встановлені судом. 29 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено договір №1203595 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» (далі також Договір, кредитний договір), за умовами якого на умовах, встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кошти у кредит в національній валюті України - гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п.1.1. Договору). Сума кредиту (загальний розмір) складає: 7400,00 грн, тип кредиту - кредит. Строк кредиту (строк дії Договору) 360 днів (день). Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього Договору ( пункти1.2., 1.3., 1.4.). Згідно п. 1.5. Договору, тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: 1.5.1. Стандартна процентна ставка становить 2,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору. 1.5.2. Знижена процентна ставка становить 1,125% в день та застосовується у випадку, якщо Споживач, як учасник Програми лояльності Товариства, до 28.01.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів. Споживач погоджується, повністю розуміє та проінформований, що уразі невикористання Споживачем права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка без знижки, що не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Споживача. Відповідно до п. 2.1. Договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] . Відповідно до розділу 7 Договору, цей договір укладається за допомогою ІКС Товариства, шляхом підписання його тексту електронними підписами почергово Споживачем - в Особистому кабінеті, та Товариством. Споживач отримує доступ в Особистий кабінет шляхом введення у відповідне поле Вебсайту коду доступу, автоматично згенерованого та надісланого йому ІКС Товариства на номер телефону, який був введений Споживачем на Веб-сайті і який визначений Товариством як фінансовий в розумінні законодавства. Перед укладенням цього Договору Товариство здійснює відділену ідентифікацію Споживача з метою надання фінансових послуг. Споживач підписує Договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично ІКС Товариства для кожного випадку використання та направляється Споживачу текстовим повідомленням на номер мобільного телефону, повідомлений Споживачем Товариству в ІКС Товариства та/або зазначений в цьому Договорі. Введення Споживачем коду одноразового ідентифікатора створює підпис споживача на Договорі та має наслідком прийняття в повному обсязі умов цього Договору. Відповідно до п. 9.2. Договору, Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами Сторін та діє до повного виконання Споживачем зобов`язань за ним. Відповідно до розділу 10 Договору (Реквізити та підписи сторін), він підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором [PERSON] В453 29.12.2023 19:16:12. Цього ж дня та цим же ідентифікатором [PERSON] підписано: Графік платежів, Паспорт споживчого кредиту, Інформаційне повідомлення від споживача фінансових послуг. Відповідно до довідки про ідентифікацію, підписаної заступником директора ТОВ «Селфі Кредит», Арнаута А.О. ідентифікована ТОВ «Селфі Кредит». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі ідентифікатора): В453, 29.12.2023 19:15:54, номер телефону: 380991745258. Відповідно до листа ТОВ «ПЕЙТЕК» 29.12.2023 19:17:24 на платіжну картку клієнта від ТОВ «Селфі Кредит» було успішно перераховано кошти на суму 7400,00 грн. Відповідно до відповіді АТ «Універсал Банк» вих. № БТ/Е-19840 від 03.12.2025, на картку [NUMBER] , яка була емітована Банком на ім`я [PERSON] РНОКПП: [NUMBER] 29.12.2023 було зарахування коштів у сумі 7400,00 UAN. Із розрахунку заборгованості за вказаним Договором станом на 21.06.2024 встановлено, що [PERSON] погашення заборгованості не здійснювала, не сплатила жодного платежу, внаслідок чого має заборгованість у сумі 39 775 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту - 7400 грн; заборгованість за процентами - 32 375 грн. 21.06.2024 року ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», уклали Договір факторингу №21062024, відповідно до якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» отримало право вимоги, серед інших, за Договором №1203595 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort», укладеним між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] , на суму 39 775 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 7400 грн; заборгованість за процентами - 32375 грн, що підтверджується вказаним договором, актом приймання-передачі реєстру Боржників від 21 червня 2024 року, Витягом з Реєстру боржників, платіжною інструкцією № 3392 від 21.06.2024. 16.10.2025 за вих. 23689810 [PERSON] направлено досудову вимогу про погашення заборгованості у сумі 39775 грн на платіжні реквізити ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал». Джерела права, які підлягають застосуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно із частинами 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 6 цього Кодексу передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини 1 стаття 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Відповідно до частин 3, 4, 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції, а саме, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Тлумачення ч.1 ст. 512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: купівлі-продажу чи міни (ч.3 ст.656 ЦК України); дарування (ч.2 ст.718 ЦК України); факторингу (гл.73 ЦК України). Згідно з статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 «… боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Оцінка аргументів, наведених учасниками справи та висновок суду. На підставі матеріалів справи встановлено, що договір №1203595 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» підписаний електронними підписами сторін в порядку передбаченому ст. ст. 638, 639 ЦК України, ст. ст. 3, 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію» та ЗУ «Про електронний цифровий підпис», про що свідчить як зміст Договору, так і довідка про ідентифікацію. Отже цей кредитний договір містить всі істотні умови, був вчинений сторонами в електронній формі, яка відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми Враховуючи вказаний у розділі 7 Договору порядок укладення договору, положення розділу 9. Договору, без здійснення входу у систему кредитора, його ідентифікації/верифікації, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, а також отримання ним СМС-повідомлення із одноразовим ідентифікатором та його введення, неможливе укладення договору. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів цілісності електронних документів, направлення засобами електронного зв`язку оферти позичальнику, отримання відповіді позичальником, доказів про порядок отримання відповідачем одноразового ідентифікатора та факту його накладення у електронному документі договору, спростовуються матеріалами справи, у яких міститься підписаний одноразовим ідентифікатором паспорт споживчого кредиту та довідка про ідентифікацію, відповідно до якої акцепт договору позичальником підписано ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У даній справі кредитний договір у встановленому законом порядку відповідачкою не визнавався недійсним, доказів неукладення цього договору відповідач не надала та не посилалась на непідписання нею договору. З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10березня 2021 у справі № 607/11746/17). В укладеному між сторонами договорі визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, наслідки невиконання умов договору. З зазначеними умовами договору відповідач погодився, електронним цифровим підписом підтвердив, що прийняв пропозицію укласти договір саме на запропонованих умовах. ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме перерахував на картковий рахунок № [NUMBER] , вказаний в договорі, кошти в розмірі 7400,00 грн, що підтверджується відповіддю АТ «Універсал Банк» вих. № БТ/Е-19840 від 03.12.2025 та спростовує доводи відповідача про відсутність доказів перерахування їй кредитних коштів. Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем жодним чином не спростовано отримання вказаних коштів за договором №1203595 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort», як і не надано доказів про повернення отриманих у кредит коштів, що є її процесуальним обов`язком. Представник відповідача скористалася своїми процесуальними правами на власний розсуд та не надала суду доказів на спростування доводів позивача, а вдалася лише до оцінки доказів, наданих позивачем. Водночас, обов`язок доказування власної правової позиції у справі не може полягати лише у спростуванні протилежною стороною доводів іншої сторони, а насамперед полягає у доведенні стороною власної правової позиції. Слід зазначити, що процесуальний закон покладає тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Принцип змагальності передбачає, зокрема і те, що суд у розгляді справи займає позицію об`єктивного та неупередженого арбітра, не збирає докази, а лише оцінює ті, що надані сторонами. Тож можна зробити висновок, що суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах №910/18036/17 від 02.10.2018, №917/1307/18 від 23.10.2019. Враховуючи наведене, позивачем доведено на підставі належних доказів волевиявлення сторін на укладення правочину, укладення сторонами договору в електронній формі, яка відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми, підписання в порядку передбаченому ст. ст. 638, 639 ЦК України, ст. ст. 3, 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію» та ЗУ «Про електронний цифровий підпис», виконання кредитором своїх обов`язків за цим договором, а саме надання грошових коштів позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором та не виконання відповідачем умов вищевказаного договору, у зв`язку із чим і виникла заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості, заборгованість відповідачки складає 39775 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 7400 грн.; заборгованість за процентами - 32375 грн. Вказаний розрахунок відповідає умовам договору та відповідачем не спростовано. Доводи представника відповідачки щодо неправомірного нарахування процентів, невідповідність принципам розумності та добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, суд вважає безпідставними, виходячи з такого. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті. Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Однак, дана норма стосується вимог про нарахування неустойки, відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої ст. 625 ЦК України (процентів річних за прострочення грошового зобов`язання), які позивач не нараховував. Крім цього, підписавши кредитний договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідачка погодилася на укладення договору саме такого змісту, в тому числі з розміром процентної ставки та була обізнана про суми процентів, ознайомившись з графіком платежів, який є додатком до Договору. Проценти за користування кредитом визначено відповідно до статтей 1048, 1054, 1056-1 ЦК України умовами кредитного договору та не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором в розуміння п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Нарахування процентів за користування кредитом кредитором було здійснено в межах строку кредитування, тому права відповідачки жодним чином не порушені, а обумовлені взаємною згодою сторін договору. У постанові Великої Палати ВС від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 вказано, що відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Таким чином, суд вважає, що позивач обґрунтовано нараховував проценти в межах строку та у розмірі, визначеному кредитним договором, що відображено у розрахунку заборгованості. Доказів, які б спростовували правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачем не надано. Отже доводи представника відповідача щодо неправомірності нарахування процентів, з посиланням на несправедливість умов договору щодо встановлення процентів у розумінні ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», є помилковими, оскільки проценти за користування кредитом визначено відповідно до статтей 1048, 1054, 1056-1 ЦК України умовами кредитного договору та не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором в розумінні п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів». За вказаних обставин, суд вважає доведеним та обґрунтованим наявність у відповідача заборгованості в розмірі 39775 грн. У справі також наявні докази переходу права вимоги від первісного кредитора ТОВ «Селфі Кредит» до нового кредитора ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», а тому у позивача, який є новим кредитором згідно з договором факторингу, виникло право вимоги до [PERSON] . Підсумовуючи викладене, позов слід задовольнити у повному обсязі. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено, то судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник відповідача надав суду: Договір про надання правової (правничої) допомоги №0107, акт №1066 наданих послуг, детальний опис наданих послуг. Таким чином, представником позивача надані належні докази на підтвердження понесення відповідачем витрат на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. Разом з цим, враховуючи співмірність наданих представником позивача послуг зі складністю справи (справа є малозначною), витраченим адвокатом часом, обсягом наданих послуг, ціною позову, взявши до уваги клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 5 000,00 витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved