Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

У жовтні 2025р. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, в розмірі 10 861,90грн. Позов обґрунтований тим, що 22 січня 2025 р. в місті Києві по вулиці Герцена, 9, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Chevrolet Lacetti», д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух авто, внаслідок чого здійснив наїзд на перешкоду, а саме світлофорний об`єкт, що призвело до механічного пошкодження транспортного засобу та матеріальних збитків. Крім того, будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, [PERSON] місце події залишив. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.02.2025 року відповідача визнано винним у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди. Також, відповідно до постанови, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 та ст.124 КУпАП за порушення правил дорожнього руху, що призвели до пошкодження світлофорних об`єктів, та за залишення місця дорожньо-транспортної пригоди. Цивільно-правова відповідальність при використанні керованого відповідачем транспортного засобу «Chevrolet Lacetti», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована ПАТ "СК "Уніка" згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 07.02.2024р. №219283150. Балансоутримувач пошкоджених світлофорів КП «Центр організації дорожнього руху» звернувся до позивача ПАТ «СК «Уніка» з повідомленням про ДТП та із заявою про виплату страхового відшкодування. Так, позивач, на підставі зібраних документів по справі, враховуючи умови страхування, здійснив виплату страхового відшкодування на рахунок потерпілої сторони в розмірі 10 861,90 грн. Це підтверджується розрахунком страхового відшкодування, страховим актом та платіжною інструкцією про виплату страхового відшкодування. З огляду на те, що відповідач самовільно залишив місце пригоди, у страховика відповідно до положень абзацу "в" підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі» виникло право на подання до нього регресного позову, як до водія забезпеченого транспортного засобу, який після дорожньо-транспортної пригоди за його участі самовільно залишив місце пригоди. Посилаючись на дані обставини, страхова компанія звернулася з даним позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з останнього 10 861,90 грн., судовий збір в розмірі 3028,00 грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Ухвалою суду від 21.10.2025р. відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, разом з позовною заявою подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим, у судове засідання не з`явився, своїм правом щодо направлення відзиву на позовну заяву не скористався. Суд вважає, що по справі зібрано достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Зважаючи на дані обставини, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача та відповідача. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що 07.02.2024 р. між ПрАТ «СК «Уніка» (страховиком) та [PERSON] (страхувальником) було укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності, про що видано поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність водія автомобіля «Chevrolet Lacetti» д.н.з. [NUMBER] , з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 160 000,00 грн., за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 320 000,00 грн., франшиза - 3 200,00 грн, що підтверджується полісом №219283150 (а.с. 47). 22.01.2025р. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Chevrolet Lacetti» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який скоїв наїзд на світлофори, балансоутримувачем яких є КП «Центр організації дорожнього руху». Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14.02.2025 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні даної ДТП та в тому, що він залишив місце дорожньо-транспортної пригоди за статтею 122-4 та статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 45-46). 21.02.2025р. до страховика із заявою про виплату по полісу №219283150, звернулась уповноважена особа КП «Центр організації дорожнього руху», яке є балансоутримувачем пошкоджених світлофорів як потерпіла особа в дорожньо-транспортній пригоді (а.с.9). Страховик визнав дорожньо-транспортну пригоду за участі застрахованого автомобіля страховим випадком, про що складено Страховий акт/ Наказ №26546294884/1 від 18.03.2025 (а.с.7). Розмір страхового відшкодування визначено на підставі наданих КП «Центр організації дорожнього руху»: Акту про пошкодження технічних засобів регулювання дорожнього руху від 22.01.2025 року; довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат від 24.01.2025 року у розмірі 14 061,90 грн.; Акту приймання виконаних будівельних робіт від 24.01.2025 року; Акту №82543. На виконання умов договору страхування у встановленому порядку позивач здійснив виплату страхового відшкодування потерпілому в розмірі 10 816,90 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 19.03.2025 року №023830 на суму 10 861,90 грн. (а.с. 8). Так, відповідно до підпункту 33.1.2. пункту 33.1. статті 33 Закону 1961-IV учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов`язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. За приписами абзацу в) підпункту 38.1 пункту 38.1 статті 38 Закону 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди самовільно залишив місце пригоди. Частина 6 статті 82 ЦПК України визначає, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.02.2025 року відповідача [PERSON] визнано винним у порушенні Правил дорожнього руху, що спричинили дорожньо-транспортну пригоду, та у залишенні місця пригоди. Відтак, позивач обґрунтовано звернувся з позовом відповідно до абзацу в) підпункту 38.1 пункту 38.1 статті 38 Закону 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі» до водія [PERSON] як до винуватця ДТП з регресними вимогами про компенсацію страховій компанії понесених нею витрат на виплату страхового відшкодування потерпілій стороні у розмірі 10 861,90 грн. Отже, зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення цивільного закону, суд вважає обґрунтованими і доведеними вимоги ПРАТ «СК «Уніка» до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, в сумі 10 861,90 грн. Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження понесення втрат на правову допомогу позивач надав: договір про надання правової допомоги №2/23ю від 02 листопада 2023року, додаткову угоду №1 до договору про надання правничої допомоги №2/23ю від 02.11.2024 року; акт прийому-передачі наданих послуг №1/37398 від 06.10.2025 року. Суд не має права вирішувати питання про зменшення суми витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи. На це вказав КЦС Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved