Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що із 21 січня 2004 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу сторони мають четверо дітей: двоє з яких [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є наразі повнолітніми, а також двоє неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що сімейне життя з відповідачем у них не склалося. На даний час сторони не підтримують шлюбні відносини, у кожного окреме господарство, побут та роздільний бюджет. Сторони як подружжя втратили один до одного почуття любові і поваги та стали повністю чужими людьми. Фактично сім`я вже не існує, примирення між ними не відбудеться. Продовження подружнього життя неможливе та не доцільне. Вказує, що відповідач проживає окремо. Враховуючи викладене, просить шлюб між сторонами розірвати. Крім того, позивачка просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від доходу відповідача, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи із дати звернення до суду і до досягнення кожною дитиною повноліття з подальшою щорічною індексацією відповідно до закону. Зазначає, що діти проживають з нею, на її повному забезпеченні. Відповідач проживає окремо, офіційно працевлаштований, інших дітей у відповідача немає, особи, яких він утримує матеріально, теж відсутні. Ухвалою суду від 10.12.2025 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Дошлюбне прізвище не відновлювати, судові витрати стягнути з відповідача. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином, шляхом опублікування на офіційному вебсайті судової влади України тексту оголошення про виклик відповідача. Причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення слухання справи від нього до суду не надійшло. Відповідачу надано строк для подачі відзиву, однак останній своїм правом не скористався, відзиву до суду не надіслав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце слухання справи і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі доказів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. 19 лютого 2026 року згідно ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Як убачається із матеріалів справи, 21 січня 2004 року виконкомом Миколаївської міськради м. Слов`янська Донецької області між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №2 (а.с.6). Від шлюбу подружжя має спільних неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачкою (а.с.12, 13). Сторони разом не проживають та шлюбних відносин не підтримують. Відповідно до ст. 56 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спільне життя між сторонами не склалося в силу різних поглядів на сімейне життя, відсутності взаємоповаги та підтримки, кожен з подружжя живе окремим життям і своїми інтересами. З огляду на викладене, оскільки примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам одного з подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні права і обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. На підставі ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, з огляду на вищевикладене, виходячи із встановлених обставин справи, засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей та обов`язку обох батьків по утриманню дитини, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи із 05.12.2025 і до досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття. Згідно ст. 430 ч.1 п.1 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Судові витрати розподіляються згідно ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved