Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника адвоката Дячук С.І., звернулася в суд із позовом до [PERSON] , третя особа Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] щодо дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за період з 01.08.2024 до 31.03.2025 у розмірі 40 498,24 грн. Позов обґрунтований тим, що позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 18.11.2019, шлюб між позивачем і відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу вихованням та утриманням дітей повністю займається позивачка, з якою і проживають діти. Молодша донька сторін, [PERSON] , є ученицею 9-В класу у Тернопільському ліцеї №21 спеціалізованої мистецької школи ім. Ігоря Герети. Батько дитини, [PERSON] , контакту із ліцеєм не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Дочку до школи приводила і забирала мати, на виклики до школи теж приходить лише мати. Старша донька сторін, [PERSON] , є студенткою І курсу освітньо-професійної програми Лікувальна справа (денна форма навчання) у Чортківському медичному фаховому коледжі. Позивачка самостійно несе витрати пов`язані із навчанням старшої доньки. Позивач вказала, що під час спільного проживання із нею та дітьми Відповідач був схильним до вчинення домашнього насилля, як психологічного так і фізичного. Перебуваючи у стані сильної тривоги та страху позивачка, залякана Відповідачем, не зверталася до правоохоронних органів, але періодично ставала жертвою такого насилля. Діти бувши свідками такого, теж у свою чергу зазнали психологічного насилля від дій Відповідача. Вважає, що вищезазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Позивачка самостійно з 2019 року виховує та утримує дітей, витрачає власні кошти на їхнє утримання. Натомість, Відповідач не бере жодної участі в житті дітей, зокрема й у їх матеріальному утримані. Рішенням Зборівського районного суду в Тернопільській області від 18.11.2019 із [PERSON] в користь позивачки присуджено стягувати аліменти на двох дітей в розмірі 1/3 частини доходів від всіх видів заробітку відповідача. Проте, відповідач аліментів не сплачує, у зв`язку із чим утворилася заборгованість в розмірі 50703,54 гривень. Тому, позивачка просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей за період з 01.08.2024 до 31.03.2025 станом на 10.04.2025 (дату подання позову) в розмірі 40498,24 гривень. З врахуванням вищенаведених обставин, просить суд позов задовольнити. Ухвалою судді від 22.04.2025 відкрито провадження у цивільній справі №607/8012/25. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.09.2025 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримала з підстав викладених у ній, просила позовні вимоги задовольнити, щодо постановлення заочного рішення не заперечила. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечила проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у відсутності, також подано суду письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Суд, заслухавши думку представника позивачки, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини. Позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірвано рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 18.11.2019. [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 27.01.2009 Мшанецькою сільською радою Зборівського району Тернопільської області. [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 17.08.2010 Мшанецькою сільською радою Зборівського району Тернопільської області. 18.11.2019 Зборівським районним судом Тернопільської області видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 05 листопада 2019 року. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 04.04.2025 № 52357, станом на 01.04.2025 у [PERSON] наявна заборгованість у розмірі 50703, 54 гривень. 27 травня 2021 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , що стверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 27.05.2021 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис №695. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Як встановлено Судом, неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачем, що стверджується довідкою ОСББ «Тернопіль-Злуки 53» від 16.12.2024 № 16/12/24-1, згідно якої [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом із нею зареєстровані: [PERSON] (дочка), [INFO] , [PERSON] (дочка), [INFO] , [PERSON] (дочка), [INFO] , (проживає без реєстрації згідно з актом обстеження фактичного проживання осіб від 16.12.2024 № 12). Відповідно до довідки Тернопільського ліцею № 21 - спеціалізована мистецька школа імені Ігоря Герети від 28.02.2025 № 02/12-60, за період навчання дочки [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , учениці 9-В класу, батько дитини, [PERSON] контакту із ліцеєм не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, із вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Дочку до школи приводила і забирала мати, на виклики до школи приходить теж тільки мати. Згідно з довідкою Чортківського медичного фахового коледжу від 27.02.2025 № 91, [PERSON] є студенткою І курсу освітньо-професійної програми «Лікувальна справа» денної форми навчання. Згідно висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У висновку зазначено, що мати дітей, [PERSON] , на засіданні комісії з питань захисту прав дитини повідомила, що після розірвання шлюбу, діти проживають разом із нею, вона самостійно, без участі батька, займається вихованням та утриманням дочок. Батько не спілкується із дітьми, не проводить із ними час, не виявляє жодної зацікавленості щодо їхнього життя. Зазначила, що за час спільного проживання, батько дітей зловживав алкогольними напоями, дівчата неодноразово були свідками сварок та конфліктів батька, які останній вчиняв у стані алкогольного сп`яніння. Батько дітей, [PERSON] , на засіданні комісії з питань захисту прав дитини не з`явився, про час та дату проведення засідання повідомлявся у встановленому порядку. Неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на засіданні комісії з питань захисту прав дитини вказали, що востаннє бачили батька в кінці 2020 року, він не приймає участі у їхньому житті та вихованні, не цікавиться станом здоров`я, успіхами у навчанні, не утримує, не вітає із днем народження чи будь-якими іншими святами. Дівчата повідомили, що їхнім вихованням займається мати та вітчим. Також, діти вказали, що підтримують рішення матері про позбавлення батька батьківських прав. Судом в судовому засіданні заслухано неповнолітню дитину [PERSON] , яка є донькою сторін спору та пояснила, що останній раз бачилась з батьком в 2020 році. Батько її із сестрою не вітає з жодними святами та не приймає жодної участі у їхньому житті. За час коли вони проживали із батьком, з його сторони був прояв насильства. Щодо позбавлення батька батьківських прав відносно неї, не заперечує. Судом в судовому засіданні було заслухано неповнолітню дитину [PERSON] , яка є донькою сторін спору та пояснила, що заяву матері про позбавлення батька батьківських прав підтримує. Останній раз спілкувалася з батьком в 2020 році. За час коли вони проживали із батьком, останній вчиняв насильство відносна матері та їх із сестрою, часто вживав алкогольні напої. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, доходить наступного висновку. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради, затвердженим рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1102 від 12.08.2025, визнано доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначений висновок органу опіки і піклування є достатньо обґрунтованим, відповідає вимогам частини п`ятої статті 19 СК України. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Положенням частиною першою статті 3 з Конвенції про права дитини, частини сьомої та восьмої статті 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8). Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Положеннями частин першої та другої 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, та в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім враховані права батьків. Частинами першою та другою статті 152 СК України передбачено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України однією з правових підстав для позбавлення батьківських прав є ухилення матері, батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Верховний Суд у постанові від 29.09.2021 у справі № 459/3411/18 зазначив, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «С.С. проти Словенії» дійшов висновку, що оскільки розуміння потреб дитини було обмеженим, а також не існувало емоційного зв`язку між матір`ю та дитиною, позбавлення батьківських прав у такому випадку відповідало конвенційним гарантіям, оскільки інтерес дитини до забезпечення постійного догляду та емоційної стабільності перевищив інтерес матері у збереженні правових зв`язків з дитиною. В справі «Суур проти Естонії» Європейський суд з прав людини також дійшов висновку про відповідність інтересам дитини позбавлення батька батьківських прав щодо неї в зв`язку з втратою контакту з дитиною, а примушування дитини до спілкування могло б бути контрпродуктивним. На підставі досліджених судом доказів судом установлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання своїх неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зокрема свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не цікавиться здоров`ям дітей, не займається їхнім вихованням, не створює умов для їхнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, не забезпечує дітей та не спілкується із ними, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України є правовою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. З урахуванням зазначених обставин, залишення за відповідачем батьківських прав жодним чином не сприятиме інтересам дітей. Відповідач у судове засідання не з`явився та не надав суду жодних доказів на спростування вимог позивача. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав підлягають до задоволення шляхом позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Щодо вимоги про стягнення неустойки (пені) по сплаті аліментів, Суд зазначає наступне. Згідно проведеного державним виконавцем розрахунку заборгованості від 04.04.2025, за період з серпня 2024 року по березень 2025, відповідач не сплачував аліменти на утримання дітей, у зв`язку із чим утворилась заборгованість в розмірі 50703,54 гривень. Проведений позивачем розрахунок заборгованості відповідає висновкам, викладеним у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц, його здійснено з урахуванням за кожний день прострочення сплати аліментів, та у відповідності до вимог ст. 196 СК України, розрахована не більше 100 відсотків заборгованості та становить 40228,47 грн. є арифметично вірно виконаним, однак невірно вказана загальна сума пені, яка підлягає до стягнення з відповідача, оскільки вірним розміром загальної суми пені яка підлягає до стягнення становить 40228,47 грн., а тому позовні вимог в цій частині підлягають до часткового задоволення. Таким чином, вирішуючи вказаний спір, суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня їх фактичної сплати чи до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Розрахунок неустойки (пені) за несплату аліментів, визначено за формулою, яка викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі 333/6020/16-ц, (провадження № 14-616цс18). Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: р=(А1 х Q1 х 1 %)+(A2 х Q2 х 1 %)+………(An х Qn х l %), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Розрахунок: серпень 2024 року нарахована сума аліментів 4344,33 грн. х пеня (1%) х 222 днів = 9644,41 грн. - сума неустойки (пені); вересень 2024 року нарахована сума аліментів 4344,33 грн. х пеня (1%) х 192 днів = 8341,11 - сума неустойки (пені); жовтень 2024 року нарахована сума аліментів 4344,33 грн. х пеня (1%) х 161 днів = 6994,37 грн. - сума неустойки (пені); листопад 2024 року нарахована сума аліментів 4344,33 грн. х пеня (1%) х 131 днів = 5691,07 грн. - сума неустойки (пені); грудень 2024 року нарахована сума аліментів 4344,33 грн. х пеня (1%) х 100 днів = 4344,33 грн. - сума неустойки (пені); січень 2025 року нарахована сума аліментів 4344,33 грн. х пеня (1%) х 69 дні = 2997,58 грн. - сума неустойки (пені); лютий 2025 року нарахована сума аліментів 4344,33 грн. х пеня (1%) х 41 дні = 1781,17 грн. - сума неустойки (пені); березень 2025 року нарахована сума аліментів 4344,33 грн. х пеня (1%) х 10 дні = 434,43 грн. - сума неустойки (пені); Загальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів становить 40228,47 гривень. З урахуванням того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст.196 Сімейного кодексу України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а на суму несплачених аліментів за той місяць, у якому не проводилося стягнення аліментів. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину. Згідно з ч.1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Враховуючи, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини, у відповідності до вимог частини 1статті 196 СК України, стягненню підлягає неустойка (пеня) у розмірі одного відсотка несплачених аліментів за кожен день прострочення сплати аліментів до їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості, а тому до стягнення з [PERSON] , підлягає неустойка (пеня) в сумі 40228,47 грн. Щодо розподілу судових витрат, Суд зазначає наступне. На підставі ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] слід стягнути в користь держави судовий збір за позовні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, та в користь позивача судовий збір за подання позову про позбавлення батьківських прав. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 164, 180 181 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial