Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 04 лютого 2026 року позовні вимоги комунального підприємства «Луцький комбінат шкільного і студентського харчування» до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Конкурент» про визнання поширеної інформації недостовірною, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди задоволено повністю. Питання про розподіл судових витрат судом не вирішувалося. На адресу суду 09 лютого 2026 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Лавренюка Б.О. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій просить стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 45 000,00 грн. 09 лютого 2026 року від представника позивача директора комунального підприємства «Луцький комбінат шкільного і студентського харчування» Шмідт С.В. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій просить стягнути з відповідачів 9084,00 грн витрат з оплати судового збору, 13005, 00 грн - витрат на професійну правничу допомогу, 56378,00 грн витрат за проведення судово-лінгвістичної семантико-текстуальних експертиз, 400,00 грн поштові послуги. Крім того, 10 лютого 2026 року від представника відповідача - Чабана Р.Л. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій просить стягнути з позивача на користь відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Конкурент» судові витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000 грн. Ухвалою суду від 20 лютого 2026 року заяви представників сторін про ухвалення додаткового рішення об`єднані в одне провадження. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд установив таке. Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення або/чи не вирішено питання про судові витрати. Частиною 3 ст. 259 ЦПК України визначено, що суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Частиною першою статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Позивач виконав свій процесуальний обов`язок передбачений у ч.1 ст.134 ЦПК України, у позовній заяві подав орієнтовний розмір судових витрат, із заявою про ухвалення додаткового рішення звернувся у визначений законом строк. Відповідачі скористалася своїм правом, передбаченим ч.8 ст.141 ЦПК України, до ухвалення рішення зробили відповідні заяви та надали суду докази понесених судових витрат з надання професійної правничої допомоги протягом 5 днів після ухвалення рішення суду. Отже, процесуальний порядок вирішення питання про відшкодування понесених судових витрат дотримано. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено повністю, а процесуальний закон пов`язує розподіл судових витрат саме з результатом вирішення спору, таким чином підстав для покладення на позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу не має, а тому заяви представників відповідачів про стягнення витрат на професійну правничу допомогу до задоволення не підлягають. Разом із тим сплачений позивачем судовий збір відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. З огляду на відсутність визначеного судом різного обсягу відповідальності відповідачів, судовий збір підлягає стягненню на користь позивача з відповідачів у рівних частинах, а саме по 4542,00 грн з кожного від суми 9084,00 грн судового збору. За ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до частин третьої п`ятої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, суд зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 640/10548/19). Також, Верховний суду у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. У постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) Велика Палата ВС відступила від висновку, викладеного в постанові Касаційного цивільного суду у складі ВС від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18, про те, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатися тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному з видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, такого розрахунку позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. ВП ВС зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично понесені, та оцінювати їх необхідність. Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, Велика Палата ВС виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише не зазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару. Велика Палата ВС дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Отже, при зверненні за відшкодуванням варто пам`ятати, що при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.). Із матеріалів справи судом встановлено, що представництво інтересів позивача у здійснювали адвокат Матвіїв Вадим Миколайович, [PERSON] , що підтверджується ордером від 27.02.2024 серії АС №1099688 та ордером від 19.11.2024 серії АС 1117776 відповідно (т. 1 ст.269, т. 3 а.с. 217). В матеріалах справи наявні рахунок фактура на суму 38203,20 грн за проведення екпертизи (т.4 а.с. 127), платіжна інструкція № 515 від 08.04.2025 про оплату позивачем зазначеної експертизи в сумі 38203,20 грн (т.4 а.с. 134, т.5 а.с. 28); рахунок №1 від 28.06.2024 13005,00 грн на правничі послуги адвоката Матвіїва В.М. (т.5 а.с. 29); акт про затвердження витрат адвоката на загальну суму 13 005,00 грн (т.5 а.с. 30 31); квитанція про оплату позивачем послуг адвоката на суму 13 005,00 грн (т.5 а.с. 32); рахунок на витрати за експертизу в сумі 18174,80 грн та платіжна інструкція № 5758 від 11.06.2024 про оплату позивачем експертизи. (т.5 а.с. 26, 27). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Оскільки позивачем підтверджено факт понесення витрат на правничу допомогу в сумі 13 005,00 грн, а іншою стороною до суду не надано доказів невідповідності заявлених до відшкодування витрат критерію співмірності, з урахуванням складності справи, обсягу та якості виконаних адвокатом робіт, витраченого часу й значення цієї справи для позивача, суд вважає заявлений розмір витрат обґрунтованим. Таким чином з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути по 6502,50 грн витрат на правничу допомогу. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Заявлені інші витрати, пов`язані з розглядом справи в сумі 400 грн до задоволення не підлягають, оскільки вони не підтверджені належними доказами. Щодо стягнення витрат за проведення судово-лінгвістичної семантико-текстуальних експертиз в сумі 56378,00 грн суд зазначає наступне. Платіжною інструкцією № 515 від 08.04.2025 підтверджується факт оплати позивачем судово-лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи в сумі 38203,20 грн.

Outcome: partial