Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

05.11.2025 до Автозаводського районного суду м. Кременчука надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій позивач просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Процент» заборгованість за Кредитним договором № 16501 від 05.08.2024 у розмірі 26547,50 грн., що складається з 4100,00 грн. - заборгованості за кредитом, 22447,50 грн. заборгованості за нарахованими процентами, судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та 10000,00 грн. витрат на правову допомогу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 05.08.2024 між ТОВ «ФК «Процент» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 16501, відповідно до умов якого відповідачу надано позику у сумі 4100,00 гривень, строком на 365 днів (до 05.08.2025 року), шляхом переказу на її платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,50% від суми кредиту за кожен день користування (547,50% річних). ТОВ «ФК «Процент» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало відповідачу кредитні кошти. Відповідач умови Кредитного договору не виконала, кредит у встановлені договором строки не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість в розмірі 26547,50 грн., що складається з 4100,00 грн. - заборгованості за кредитом, 22447,50 грн. заборгованості за нарахованими процентами. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості за Кредитним договором № 16501 від 05.08.2024. Ухвалою судді від 13.11.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду в судове засідання не прибув, у матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач, належним чином повідомлена про день, час та місце судового розгляду в судове засідання не прибула, про причини своєї неявки суду не повідомила, своїм правом на подачу відзиву не скористалася. За ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які в засідання не прибули. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи позовної заяви, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд установив, що 05.08.2024 між ТОВ «ФК «Процент» та [PERSON] було укладено Кредитним договір №16501, за умовами якого товариство зобов`язується надати Позичальникові грошові кошти в розмірі 4100 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом в строки, визначені цим Договором. (далі Кредитний договір) Процентна ставка за користування Кредитом становить - 1.5% від суми Кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 547.50%) користування Кредитом. (п. 1.2. Кредитного договору) Строк надання Кредиту та строк дії Договору становить 365 днів, з сплатою Кредиту в кінці строку користування згідно Додатку №1 до цього Договору. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів. (п. 1.3. Договору) За п. 1.7. Кредитного договору товариство здійснює переказ суми Кредиту на електронний платіжний засіб [NUMBER] , що належить Позичальникові. Вказаний договір підписано відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, про що зазначено у самому договорі після реквізитів сторін. Суд враховує, що Закон України «Про електронну комерцію» передбачає можливість укладення електронних договорів. При цьому, згідно із ст.12 вказаного Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. ТОВ «ФК «Процент» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, що підтверджується квитанцією ТОВ «ПрофітГід» №42288-72964-18823 від 05.08.2024 та випискою АТ «Універсал банк» по рахунку [PERSON] за період з 05.08.2024 по 10.08.2024. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти в повному обсязі не повернула, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість в розмірі 26547,50 грн., що складається з 4100,00 грн. - заборгованості за кредитом, 22447,50 грн. заборгованості за нарахованими процентами. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ч. 12 ст. 11 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Пунктом 6 ч. 1 статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Суд приймає до уваги розрахунок заборгованості наданий позивачем, оскільки він узгоджується з умовами укладеного договору, а відтак вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФК «Процент» заборгованість за Кредитним договором № 16501 від 05.08.2024 у розмірі 26547,50 грн., що складається з 4100,00 грн. - заборгованості за кредитом, 22447,50 грн. заборгованості за нарахованими процентами. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд виходить з такого. При звернені до суду ТОВ «ФК «Процент» було сплачено 2422,40 грн. судового збору. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. На підтвердження витрат на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. суду надано: копію договору про надання юридичних послуг №03/06/2024 від 03.06.2024, укладений між ТОВ «ФК «Процент» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , копію свідоцтва [PERSON] про право на заняття адвокатською діяльністю, копію акту приймання-передачі наданих послуг №73 від 30.09.2025 до договору про надання юридичних послуг №03/06/2024 від 03.06.2024, копію витягу з реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг №73 від 30.09.2025, копію платіжної інструкції кредитового переказу коштів АТ «Сенс банк» №3403 від 30.09.2025 про оплату за надання юридичних послуг. Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з частиною 6 вказаної статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі №530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Враховуючи наведене, виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, суд звертає увагу на той факт, що поданий позов про стягнення заборгованості за кредитним договором є типовим та має шаблонний характер з огляду на вид діяльності позивача. За таких обставин суд доходить висновку про неспівмірність заявленої вартості витрат на правничу допомогу і вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь позивача з 10000,00 грн. до 3000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом позов задоволено повністю з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2422,40 грн. на відшкодування сплаченого позивачем судового збору та 3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених відносно неї позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved