Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду системою «електронний суд» із даним позовом, в якому вказав, що відповідач в електронній формі 30.10.2018 уклав договір про надання фінансового кредиту №391856 з ТОВ «Авентус Україна». У подальшому, ТОВ «Авентус Україна» за договором факторингу від 12.04.2018 відступило право вимоги до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», яке змінило назву на ТОВ «Він Фінанс». Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 22 077,13 грн., яка складається з: суми заборгованості 16 868,91 грн., суми інфляційних втрат-1 519,59 грн, суми 3% річних 1 519,59 грн. Ухвалою від 23.07.2024р. позов було залишено без руху у зв`язку із невідповідністю п.2, 5, 8 ч.3 ст.175 ЦПК України, та позивачу рекомендовано, серед іншого -зазначити та надати докази, що підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зокрема: отримання відповідачем кредиту (у тому числі на відкритий банківський рахунок за банківською карткою), а також, що вказаний у матеріалах справи банківський (картковий) рахунок, на який пересилались гроші, належить відповідачу;. На виконання даної ухвали 11.08.2025р. позивач надав заяву про усунення недоліків та клопотання про витребування доказів, де просив витребувати у ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» інформацію чи є номер телефону [NUMBER] фінансовим номером телефону за рахунком що належить гр. [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Витребувати у ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» інформацію про перерахування у сумі 6100,00 грн. 21.03.2019 року на рахунок що належить гр. [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Ухвалою від 11 серпня 2025р. провадження по справі було відкрито та її розгляд призначено у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 11 серпня 2025р. було задоволено клопотання позивача та витребувано докази у ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» інформацію чи є номер телефону [NUMBER] фінансовим номером телефону за рахунком що належить гр. [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Витребувати у ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» інформацію про перерахування у сумі 6100,00 грн. 21.03.2019 року на рахунок що належить гр. [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Також,18.11.2025 судом складено ухвалу з описками, де вказано про витребування з АТ КБ «Приватбанк» відомостей про іншу особу та іншу картку ( [NUMBER] ), а також іншу суму кредиту 3500 грн у інший період: 29.09.2020. Питання про виправлення описки в ухвалі судом не вирішувалося, оскільки позивач клопотань про витребування доказів з АТ КБ «ПриватБанк» не заявляв. Дана ухвала не зверталася до виконання, оскільки позивач клопотань про витребування доказів з АТ КБ «ПриватБанк» не заявляв. 18 грудня 2025р представник позивача подав уточнене клопотання про витребування доказів з ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», оскільки минулого разу в клопотанні була вказана невірна сума перерахування 6100,00 грн та невірна дата, і просив витребувати у ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» інформацію щодо перерахування банком-емітентом коштів у сумі 4 500,00 грн 12.03.2018 року на рахунок, що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), номер транзації - [NUMBER] , номер маска картки - [NUMBER] . Ухвалою від 18 грудня 2025р. у зв`язку із повторним клопотанням представника позивача, було задоволено клопотання позивача та витребувано докази у ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» інформацію щодо перерахування банком-емітентом коштів у сумі 4 500,00 грн 12.03.2018 року на рахунок, що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), номер транзації - [NUMBER] , номер маска картки - [NUMBER] . Позивач у позовній заяві просив розглядати справу в спрощеному порядку, а також зазначив, що просить розглядати справу у його відсутності та проти заочного рішення не заперечує. Представник відповідача подала письмові пояснення, де просила у позові відмовити. Також просила розглянути справу у її відсутності. З врахуванням вказаного, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 30 жовтня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та позичальником, яким вказано [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №391856, який позичальник, як вказано у реквізитах договору, підписав за допомогою електронно-цифрового підпису 30.10.2018 17:23:06. За п.1.1 сторони погодили кредит у розмірі 4250,00 грн. у пункті 1.2.1 сторони погодили процентну ставку 1,71% на день за кожен день користування кредитом. У пункті 1.4 погоджено строк кредитування у 30 днів. У пункті 1.3.1 погоджено, що відсотки за весь строк користування кредитом складають 2180,25 грн. пунктом 1.5.1 встановлено, що кредит надається шляхом перерахування Товариством грошових коштів на банківський рахунок клієнта. ТОВ «Авентус Україна» сформувало довідку (без дати та номеру), де зазначило, що [PERSON] підписала 30.10.2018 договір №391856 електронним підписом, що створений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора А667268, який сформовано автоматично на сторінці Товариства та направлено позичальнику на номер мобільного телефону [NUMBER] Згідно до листа ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» від 07.05.2025 на адресу ТОВ «Авентус Україна», на підставі договору ВП-200417-1 від 20.04.2017 ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» здійснило за дорученням ТОВ «Авентус Україна» 250 успішних переказів з 13.09.2018 по 29.05.2019, серед яких 30.10.2018 переказ 4250 грн на карту [NUMBER] . Згідно із розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «Авентус Україна», у [PERSON] за договором №391856 наявний борг за кредитом 16865,61 грн станом на 18.02.2019, що складається з 4243,73 грн тіла кредиту, 2291,70 грн боргу за відсотками, 400,00 грн штраф, 9930,18 грн пені. Відповідно до договору факторингу № 1 від 12.04.2018 року, між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (у подальшому змінило назву на ТОВ «Він Фінанс») укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, відповідно до п.2.2 договір факторингу № 1 від 12.04.2018 року - окрім іншого зазначено: у випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги - кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не замінює попередній. Відповідно до реєстру прав вимог №13 від 18.02.2019 до договору факторингу № 1 від 12.04.2018, за номером 1494 значиться боржник [PERSON] за договором від 30.10.2018р. 25.07.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» змінило назву на ТОВ «Він Фінанс». На виконання ухвали суду щодо витребування інформації ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» листом від 13.01.2026 повідомило, що гроші за вказаною платіжною операцією [NUMBER]. Інформацію про держателя банківської карти, його фінансовий номер та інформацію про рух коштів по ній в повній мірі володіє банк емітент банківської карти АТ КБ «Приват Банк». Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З наданих позивачем документів вбачається, що кредитний договір між сторонами укладався в електронній формі. Позивачем двічі заявлялися клопотання про витребування доказів з ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» належності банківської карти відповідачці [PERSON] та не отримано таких доказів. Натомість, ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» повідомило суд, що відомості про належність банківської картки відповідачу слід отримувати від банка-емітента, яким є АТ КБ «ПриватБанк». Представник позивача протягом тривалого розгляду справи клопотань про витребування доказів належності банківської картки відповідачу з АТ КБ «ПриватБанк» ,а також про зарахування на карту грошових коштів - не заявляв, хоча суд, під час залишення позову без руху роз`яснював позивачу таке право. Суд звертає увагу на те, що номер банківської карти позичальника [NUMBER] не зазначений у кредитному договорі, або іншому листуванні з ТОВ «Авентус Україна». Цей номер карти вказаний лише у листі ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» від 07.05.2025 на адресу ТОВ «Авентус Україна», щодо успішних переказів. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526,527,530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі №161/16891/15-ц. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р. № 6-16цс15. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (ст. 78 ЦПК України). Відповідно до частини 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Кредитний договір, на який посилається позивач, має відмітку про його електронне підписання позичальником. У матеріалах справи позивачем не зазначено належних відомостей щодо належності відповідачці [PERSON] банківської карти [NUMBER] або [NUMBER] . Довідка ТОВ «Авентус Україна» (без дати та номеру) про надіслання на номер телефону саме [PERSON] одноразового ідентифікатора А667268, яку надав позивач, не може бути належним підтвердженням того, що саме відповідач [PERSON] , а не інша особа, отримала одноразовий ідентифікатор на номер мобільного телефону « [NUMBER] ». Позивачем не наведено жодних відомостей про те, що банківський рахунок [NUMBER] або [NUMBER] належить саме [PERSON] . Клопотань про витребування доказів з АТ КБ «Приватбанк» позивач не заявляв. Позивачем надано до суду розрахунку заборгованості, який не можна вважати належним доказом отримання відповідачем грошових коштів та наявності боргу у зв`язку з наступним. Подані позивачем докази щодо заборгованості, не є підтвердженням виконаних банківських операцій. Суд позбавлений можливості перевірити чи виникла зазначена заборгованість саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідного кредитного договору. З поданих до суду доказів неможливо встановити взагалі факт укладення кредитного договору беззаперечно із відповідачем, а не іншою особою. Згідно з Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.2012 №578/5до первинних документів, які фіксують факт виконання операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і у податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Банківська виписка має статус первинного документу. Розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є лише похідним від первинної бухгалтерської документації та може містити відомості про господарську операцію. Проте саме банківська виписка за картковими рахунками може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором, що споживач користувався кредитною карткою, ним вносились кошти на погашення заборгованості, або ні. Копія виписки розрахунку заборгованості за кредитним договором №391856 від 30.10.2018 не є належним відображенням наявності заборгованості, оскільки немає детальних відомостей щодо перерахування коштів саме відповідачу. Тому, зазначений розрахунок не може бути взято судом до уваги, оскільки він не є належним доказом такого боргу. Отже, надані позивачем витяги з реєстрів прав вимог з розміром боргу [PERSON] та розрахунок заборгованості за Кредитним договором не є доказами розміру боргу, який позивач просить стягнути, оскільки позивачем не доведено отримання [PERSON] кредитних коштів, а також не підтверджено за первинним документами бухгалтерського обліку розмір і складові вказаної заборгованості за кредитним договором. Хоча судом і було роз`яснено позивачу під час залишення позову без руху право витребувати докази, з отриманням яких можуть виникнути труднощі, позивач цим правом не скористувався та не подав до суду клопотань про витребування з банківської установи доказів щодо належності [PERSON] зазначеного у договорі карткового рахунку та отримання на цей рахунок грошових коштів. З огляду на наведене суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог. Зважаючи на результат вирішення спору, відповідно до ст.144 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed