Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

у вересні 2025 року ТОВ «Споживчий центр» (далі - позивач) звернулось до суду з цим позовом. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] (далі - відповідач, Позичальник) 20 березня 2025 року укладено Кредитний договір (оферти) № 20.03.2025-100001121. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 14 000,00 грн, строком на 140 днів. Дата повернення 06 серпня 2025 року. Дата видачі 20 березня 2025 року. Продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування та строку виплати кредиту передбачена. Процентна ставка - фіксована незмінна у розмірі 1% за 1 день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту - 15% від суми Кредиту та дорівнює 2 100,00 грн. Відповідно до п. 4.1. Договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування Позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача [NUMBER]. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі. Відповідач свої зобов`язання перед позивачем не виконує, кредит та проценти не сплачує з моменту отримання коштів, у зв`язку з чим станом на дату надання позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 41 200,00 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 14 000,00 грн, по процентам в розмірі 18 100,00 грн, комісія 2 100,00 грн, по неустойці за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання, у розмірі 7 000,00 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Разом з тим відповідачем у справи здійснені заходи, спрямовані на визнання наявності боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищевказаному Кредитному договору на суму 1 500,00 грн 21 березня 2025 року. Постановленою суддею ухвалою від 12 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання. 17 листопада 2025 року представником відповідача подано заяву про ознайомлення зі справою, доступ до справи надано 19 листопада 2025 року. 28 січня 2026 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву. У відзиві представник просить відмовити в позові. В обґрунтування підстав відмови вказує, що позивачем докази використання чи накладення електронного підпису відповідачем не надані. Додані до позову документи не містять електронних підписів кредитодавця та позичальника або будь-яких даних, які б свідчили про волевиявлення прийняття (акцепту) пропозиції (оферти) щодо укладення кредитних договорів відповідачем. Позивач не надає жодних належних доказів ідентифікації відповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі Первісного кредитора, доказу направлення одноразового ідентифікатора. У матеріалах справи відсутні докази того, що саме відповідач [PERSON] будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису. Доказів, які підтверджують видачу кредитних коштів позичальнику (первинні документи) за кредитним договором від кредитора до позовної заяви не долучено. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач не є первинним документом. Позивачем не надано відповідну належну платіжну інструкцію на підтвердження перерахування грошових коштів. Довідка-розрахунок заборгованості не може бути підтвердженням існування його заборгованості. У матеріалах позовної заяви відсутні докази, що підтверджують факт отримання саме відповідачем кредитних коштів, період нарахування процентів, період прострочення платежів. 02 лютого 2026 року представником позивача подано відповідь на відзив, у якій представник просить позов задовольнити. В обґрунтування такої позиції зазначив, що Кредитний договір № 20.03.2025-100001121 від 20 березня 2025 року укладено в електронній формі, яка законодавчо прирівнюється до письмової. Позивач подав електронну копію кредитного договору до суду разом з позовною заявою, оригінал кредитного договору судом не витребовувався, клопотання про його витребування відповідачем не подавалось. Відповідач не заперечує, що вказаний ним у кредитному договорі засіб зв`язку, (номер телефону) належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку. Позивач є абонентом-надавачем послуг. При проходженні автентифікації (введенні пароля до інтернет-банкінгу, обраного відповідачем та підтвердження надання даних через систему BankID від абонента-ідентифікатора позивачу), було встановлено особу відповідача шляхом отримання відповідних даних, перелік якої визначено в електронній анкеті cпецифікації взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи BankID Національного банку. Відомості про відповідача були отримані у порядку і у формі, що передбачені Специфікацією взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи BankID Національного банку України, затвердженою Рішенням Ради Системи BankID Національного банку України (протокол від 20 вересня 2022 року № В/57-0003/75064 (зі змінами) (протоколи від 09 січня 2023 року № В/57-0002/3089), що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин. Матеріали справи не містять жодних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості долучених до матеріалів справи позивачем. Розрахунок заборгованості за кредитним договором проведений з урахуванням строку кредитування, виходячи з розміру процентної ставки, визначеної в кредитному договорі. Видача кредитних коштів відповідачеві підтверджується Листом ТОВ «УПР». Отже, позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет-еквайрингу - iPay. Відповідач не надав до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку, який відповідач зазначив при оформленні договору, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача. Представник позивача у судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, у якому підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, а у разі неявки у судове засідання відповідача - ухвалити рішення у заочному порядку. Представник відповідача подала клопотання про розгляд справи у свою відсутність. Просила відмовити у позові. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом установлено, що 20 березня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 20.03.2025-100001121 (кредитної лінії), шляхом підписання (акцепту) відповідачем пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) одноразовим ідентифікатором Е788 та подання заявки від 20 березня 2025 року /а.с.17-22/, на таких умовах: Реквізити належного Позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів Позичальнику за даним та наступними договорами: [NUMBER]; Дата надання/видачі кредиту - 20/03/2025; сума кредиту - 14 000,00 грн; Строк, на який надається Кредит - 140 днів з дати надання; Дата повернення (виплати) кредиту - 06.08.2025; Продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування та строку виплати кредиту передбачена; Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (надалі - "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі - "Комісія", економічна сутність - плата за надання Кредиту) - 15% від суми Кредиту та дорівнює 2 100 грн 00 коп; Неустойка: 140 грн 00 коп; Спосіб (способи) ідентифікації та верифікації споживача: отримання ідентифікаційних даних через Систему BankID НБУ. Електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: 2.2.1. дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на вебсайті Кредитодавця у загальному доступі, а також в особистому кабінеті позичальника на вебсайті Кредитодавця, 2.2.2. заявка, сформована на сайті Кредитодавця після ідентифікації Позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення Кредитодавцем, 2.2.3. відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті Кредитодавця, та підписана Позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого Позичальником в повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті. В розділі 14 Оферти, 14 Заявки та 22 Акцепти вказано: Email: chirikrull@gmail.com; Погоджений канал комунікації: смс інформування на фінансовий номер [NUMBER]; Дата: 20.03.2025; Позичальник: [PERSON] . Також 20 березня 2025 року о 13:17 одноразовим ідентифікатором для підписання кредитного договору E788, направленим [PERSON] підписано Інформаційне повідомлення позичальника /а.с.22,зворот-23/, одноразовим ідентифікатором А788, направленим [PERSON] на номер телефону [NUMBER] підписаний Паспорт споживчого кредиту /а.с.23,зворот-25/. Крім того, вбачається, що ТОВ «Споживчий центр» ідентифіковано особу [PERSON] в центральному вузлі Системи BankID НБУ за номером телефону та анкетними даними /а.с.13/. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши Позичальникові кредитні кошти у вищевказаному розмірі, що підтверджується копією листа ТОВ «УПР» від 12 серпня 2025 року /а.с.14/ про перерахування коштів у сумі 14 000,00 грн, з призначенням платежу «Видача за договором кредиту № 20.03.2025-100001121», номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 685894328 /а.с.14/. З наданої позивачем довідки-розрахункупро стан заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом на 06 серпня 2025 року за [PERSON] за Кредитним договором № 20.03.2025-100001121 від 20 березня 2025 року рахується заборгованість: 14 000,00 грн основний борг; 18 100,00 грн проценти; 2 100,00 грн комісія за надання; 7 000,00 грн неустойка. Разом - 41 200,00 грн /а.с.15/. Позиція сторін у справі свідчить про існування спору щодо отримання кредиту та належного виконання зобов`язання відповідачем у справі. Вирішуючи спір, суд ураховує такі положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Щодо укладання договору, його форми, надання кредитних коштів. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно зі ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Як убачається з Кредитного договору, всі його невід`ємні частини, які у сукупності складають договір, підписані електронним підписом Позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора Е788, надісланого на номер мобільного телефону відповідача [NUMBER] після проведення відповідних ідентифікацій, перевірки у системі BankID НБУ. Перед цим сторонами (в тому числі відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора А788) підписано Паспорт споживчого кредиту, в якому вказані усі умови кредитування. Після підписання Кредитного договору позивачем через контрагента та на виконання договору перераховано грошові кошти на рахунок, вказаний відповідачем при підписанні договору в розмірі, визначеному кредитним договором. Таким чином, з урахуванням установлених судом обставин справи та досліджених доказів, змісту самого договору, суд висновує про існування між відповідачем та позивачем кредитних правовідносин, в межах якої позивачем виконано обов`язок надання кредиту на суму 14 000,00 грн у встановлений Кредитним договором строк. Посилання представника відповідача на не укладення Договору, відсутність його ідентифікації, ненадання коштів суд відхиляє з огляду на те, що позивачем наданими доказами доведені ці факти, а відповідачем такі обставини не спростовані, доказів належності номеру рахунку з засобом обслуговування за № [NUMBER] , номеру телефону [NUMBER] іншій, ніж відповідач, особі, не спростовано. Щодо розміру заборгованості. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів (п. 1 ст. 11, ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний, як це передбачено ч. 1 ст. 527 ЦК України, виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Дослідивши матеріали справи, враховуючи встановлені судом обставини, враховуючи відсутність доказів повернення відповідачем отриманих кредитних коштів суд висновує, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів доведений факт невиконання відповідачем прийнятих на себе, відповідно до положень умов указаного Кредитного договору, зобов`язань, внаслідок чого наявні підстави для стягнення з відповідача суми заборгованості за сумою виданого кредиту в розмірі 14 000,00 грн. Перевіряючи розмір процентів за договором, нарахованих позивачем умовам самого договору суд ураховує таке. Положеннями Кредитного договору визначено строк кредитування 140 днів з дати надання. Періоди користування Кредитом, повернення Кредиту та відсотків визначено графіком платежів, вказаним у Договорі, зокрема: 02 квітня 2025 року - 3 015,58 грн, з яких 1960,00 грн - проценти, 1 055,58 грн - комісія; 16 квітня 2025 року - 3 015,58 грн, з яких 1 960,00 грн - проценти, 1 044,42 грн - комісія, 11,16 грн - кредит; також платежі: по 3 015,58 грн: 30 квітня 2025 року, 14 травня 2025 року, 28 травня 2025 року, 11 червня 2025 року, 25 червня 2025 року, 09 липня 2025 року, 23 липня 2025 року, а 06 серпня 2025 року - 3 015,52 грн. З доказів у виді довідки-розрахунку вбачається, що позивачем до загальної заборгованості відповідача за Кредитним договором включена комісія за видачу кредиту 2100,00 грн. Також убачається, з загальної суми заборгованості за кредитом вирахувано 1500,00 грн процентів, які, як указує позивач, сплачені відповідачем 21 березня 2025 року. Пунктом 4.4 Оферти Кредитного договору визначено, що Сторони встановлюють, що Проценти нараховуються з дня надання Позичальнику Кредиту (включаючи безпосередньо день надання Кредиту) включно до дати його фактичного повернення. Проценти за користування нараховуються та обліковуються Кредитодавцем щоденно. Комісія(ї) (у випадку її встановлення договором) нараховується у порядку, встановленому договором. Позичальник має право в будь-який час повністю або частково достроково повернути Кредит. У разі дострокового повернення Кредиту Позичальник у день цього повернення сплачує Кредитодавцю Проценти за період фактичного користування Кредитом (включаючи безпосередньо день надання Кредиту). У разі дострокового повернення Кредиту Комісія за надання (якщо вона встановлена договором) (або її несплачена частина), яка нарахована, але несплачена Позичальником, сплачується ним у день дострокового повернення Кредиту. У разі дострокового повернення Кредиту Комісія за обслуговування (якщо вона встановлена договором) (або її несплачена частина), яка нарахована (включаючи нараховану Комісію за всі чергові періоди, передуючі дню дострокового повернення, та за поточний черговий період, у якому відбувається дострокове повернення), але не сплачена Позичальником, сплачується ним у день дострокового повернення Кредиту. За домовленістю Сторін при сплаті у рівному та/або більшому та/або меншому розмірі чергового платежу раніше дати платежу, зазначеної у графіку платежів (дострокова сплата), Позичальник звільняється від обов`язку сплатити відповідний черговий платіж (або його сплачену частину) у дату, зазначену в графіку платежів. При цьому достроково сплачений платіж з Суми Кредиту у складі цього раніше сплаченого чергового платежу (якщо він наявний у складі цього чергового платежу) зараховується у день його фактичної сплати, а достроково сплачені Проценти та Комісію(ії) (якщо Комісія(ії) встановлена(і) договором) (або їх частину) у складі цього раніше сплаченого чергового платежу Позичальник доручає Кредитодавцю зарахувати в рахунок виконання зобов`язань зі сплати Процентів та Комісії(ій) (або їх частини) в дату платежу, вказану у графіку платежів, а за наявності залишку коштів - в дострокове повернення кредиту. Відтак, положення п.4.4 Оферти, п. 12 Заявки та Акцепти Кредитного договору підтверджують, що сплачені 21 березня 2025 року відповідачем 1 500,00 грн правомірно вирахувані позивачем зі складу процентів за Кредитним договором, які відповідач мав би сплатити за графіком 02 квітня 2025 року. За таких обставин наявні підстави для висновку про порушення відповідачем майнових прав позивача в частині повернення кредиту на суму 14 000,00 грн та відсотків на суму 18 100 грн (140,00 грн (з розрахунку: 14 000,00 грн суми кредиту * 1 %) * 140 днів - 1 500,00 грн) й позов в цій частині підлягає задоволенню. Посилання на те, що позивачем не доведено розміру заборгованості, не надано первинних документів на підтвердження розміру, обрахованого позивачем, то з урахуванням умов договору, наданих позивачем доказів видачі кредиту, застосовуючи засади арифметичної вірності суд вважає підтвердженими розмір кредиту та процентів, нараховані до стягнення, а доводи представника відповідача - такими, що не є підтверджені та спростовуються матеріалами справи. Щодо комісії. Положеннями спірного Кредитного договору передбачена сплата клієнтом (відповідачем) комісій, пов`язаної з наданням Кредиту на суму 2 100,00 грн. Однак, у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Відтак позивачем не підтверджено належними доказами правомірності нарахування комісії у вказаному в позові розмірі. Щодо неустойки. Умовами п. 15 Акцепти Кредитного договору встановлена неустойка: 140 грн 00 коп, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Позивачем нараховано неустойку за 50 днів невиконання зобов`язання (7000/140). При цьому, нарахування неустойки за своїм змістом є мірою відповідальності позичальника, що відповідає положенню ст. 549 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. За ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.. В той же час, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного,надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування уразі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (не виконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Обґрунтовуючи нарахування неустойки позивач зазначає, що Кредитний договір укладено після 24 січня 2024 року (дата набрання чинності Законом України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»), з якої відновлено право кредитодавців на нарахування пені (штрафу) за договорами споживчого кредиту, укладеними після цієї дати. Вказує, що Закон України «Про споживче кредитування» є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини саме у сфері споживчого кредитування й спеціальні норми вказаного Закону мають перевагу у випадку колізії з загальними нормами, викладеними у ЦК України. Наголошує, що редакція Закону № 3498-IX прямо дозволяє кредиторам застосовувати пеню, а пункт 18 Прикінцевих положень ЦК України стосується зобов`язань за договорами, що існували до початку або на момент запровадження воєнного стану (24 лютого 2022 року) та не передбачають автоматичного заборонного режиму для нових договорів, які укладаються під час дії воєнного стану з урахуванням оновленого законодавчого середовища. Оцінюючи посилання представника позивача на пріоритет статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції після набрання чинності Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року) відносно пункту 18 Прикінцевих положень ЦК України щодо договорів кредиту, укладених після 24 січня 2024 року суд висновує, що такі посилання спростовуються положеннями ч. 2 ст. 66 Закону України «Про правотворчу діяльність», відповідно до якої у разі виявлення колізії між кодексом і первинним законом пріоритет у застосуванні має норма права, що міститься у кодексі, якщо інше не передбачено таким кодексом. Зміни до пункту 18 Прикінцевих положень ЦК України Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року внесені не були, не конкретизували можливість незастосування вказаного положення до договорів, укладених після воєнного стану. Крім того, положення пункту 18 Прикінцевих положень ЦК України встановлюють не скасування норми про відповідальність за порушення зобов`язання, а тимчасову, визначену у часі та пов`язану з настанням події, заборону щодо наслідків невиконання певних цивільних зобов`язань. Таким чином, приймаючи до уваги, що неустойка в сумі 7 000,00 грн за Кредитним договором нарахована позивачем відповідачеві за невиконання зобов`язання з повернення кредиту та відсотків у період дії в Україні воєнного стану, а в силу положень пункту 18 Прикінцевих положень ЦК України позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, позов у частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за Кредитним договором задоволенню не підлягає. Таким чином, суд висновує, що позов підлягає задоволенню частково на суму 32 100,00 грн, з якої 14 000,00 грн основного боргу та 18 100,00 грн нарахованих процентів. У решті позову належить відмовити. Інші доводи та аргументи сторін, викладені у заявах по суті спору, як самі по собі, так і у своїй сукупності не є підставами для задоволення позову, або відмови у ньому, а тому не приймаються судом до уваги та не аналізуються при ухваленні рішення. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд виснував про задоволення позовних вимог на 77,91% (задоволено 32 100,00 грн з заявлених 41 200,00 грн), судовий збір сплачено у розмірі 2422,40 грн, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 887,29 грн. У решті судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial