Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

До суду звернулося ТОВ «Споживчий центр» із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У обґрунтування позову зазначено, що 13.09.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладений кредитний договір (оферта) № 13.09.2023-100003337, відповідно до умов якого позичальнику наданий кредит у розмірі 11000,00 грн, що стверджується довідкою про видачу коштів від 13.09.2023. Свої зобов`язання за кредитним договором Товариство виконало належним чином, надавши позичальнику кредит. Відповідач належним зобов`язання не виконувала, внаслідок чого станом на дату подачі позову утворилась заборгованість на суму 7756,08 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту 5500,84 грн, по процентам 2255,27 грн. 09.12.2025 по справі ухвалене заочне рішення, яким задоволені позовні вимоги. 08.01.2026 ухвалою суду за заявою представника відповідача заочне рішення скасоване із призначенням справи до розгляду на 13.02.2026. 20.01.2026 представником відповідача поданий відзив, згідно якого проти задоволення позовних вимог заперечують у повному обсязі з таких підстав. Щодо повноважень представника позивача стороною відповідача зазначено, що позов підписаний представником ТОВ «Споживчий центр» Літовченко О.О. На підтвердження повноважень надано копію довіреності, якою ТОВ «Споживчий центр» в особі директора Холода О.В., уповноважив Літовченко О.О. представляти інтереси Товариства в судах усіх інстанцій та юрисдикцій, вчиняти всі процесуальні дії, підписувати та подавати позовні заяви. До позову не надано належним завіреної копії витягу з посадової інструкції, контракту тощо Літовченко О.О., витягу зі статуту Товариства на підтвердження повноваження директора на видачу довіреностей, а також наказу про призначення директора, витягу з протоколу загальних зборів про призначення директора, трудового договору (контракту). Відсутність відповідних положень у трудовому договорі (положенні/посадовій інструкції) є підставою для відмови у допуску до участі у справі. Позовна заява підписана не уповноваженим представником позивача. До позову не додано виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, свідоцтва про реєстрацію установи, розпорядження про видачу ліцензії на провадження господарської діяльності на надання фінансових послуг, свідоцтва про реєстрацію фінансової установи. Не підтвердженого, що ТОВ «Споживчий центр» є суб`єктом господарської діяльності, зареєстроване в порядку передбаченому законом та того, що Товариством отримано усі необхідні дозволи та ліценції на здійснення діяльності пов`язаної з наданням фінансових послуг. Щодо нарахованих відсотків та розміру заборгованості стороною відповідача зазначено, що дружиною військовослужбовця [PERSON] , призваного по мобілізації до Збройних Сил України з 07.06.2023, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23.06.2007, формою-5 від 22.06.2024 № 689, посвідченням офіцера. Згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/ або автомобіля. Крім того, як зазначає позивач в позові [PERSON] виплачено позивачу 16654,77 грн, проте не надано підтверджень, що відповідач фактично здійснювала такі платежі та не підтверджено, що платежі здійснені саме в межах зазначеного кредитного договору. З долученого розрахунку заборгованості за кредитним договором, на думку сторони відповідача, не можливо перевірити, яку процентну ставку застосовано, не відображені платежі здійснені позивачкою, не здійснений розрахунок залишку заборгованості. Стороною позивача не надано та матеріали справи не містять належних та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач отримала від позивача грошові кошти у сумі 11000,00 грн на виконання кредитного договору, не надано доказів про належність відповідачу електронного платіжного засобу за № 4149 49ХХ ХХХХ 0643, що зазначено в договорі та на який перераховані кредитні кошти, не доведений факт перерахування кредитних коштів саме відповідачу. Матеріали справи не містять та стороною позивача також не надано виписок з рахунків відповідача, з яких можна було б встановити факт належності йому певного платіжного засобу, користування банківською карткою, банківським рахунком та наявність у неї заборгованості. Не надано суду відповідний касовий документ, який відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Наявна у справі роздруківка квитанції «LIQPAY» не є достатнім доказом переказу відповідачу кредитних коштів, оскільки не містить прізвище отримувача, а лише номер картки. Довідка-розрахунок про стан заборгованості не свідчить про видачу кредитних коштів відповідачу. Щодо стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу сторона відповідача зазначає, що заявлений орієнтовний розрахунок судових витрат є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат. А також вимога про стягнення вказаної суми заявлена із порушенням норм процесуального законодавства та не ґрунтується на доказах. 26.01.2026 стороною позивача до суду подана відповідь на відзив, згідно якої позовні вимоги просять задовольнити з таких підстав. Щодо повноважень представника сторона позивача зазначила, що відповідно до ст. 58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Пунктом 2 ст. 60 ЦПК України визначено, що під час розгляду справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у ст. 61 цього Кодексу. У справі, що розглядається ціна позову не перевищує 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, отже є малозначною. Згідно ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи, тому представником позивача разом з позовною заявою надана довіреність, підписана уповноваженою особою, директором ТОВ «Споживчий Центр» Холодом О.В. Щодо доказів та доказування сторона позивача зазначає, що позивачем подані належні, допустимі та достатні докази на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, що відповідає ст. ст. 76 79, 81 ЦПК України. У відзиві на позовну заяву відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень або на спростування доводів позивача. Крім того, діє закріплена у ст. 204 ЦК України презумпція правомірності правочину. Заперечуючи щодо отримання відповідачем кредитних коштів, сторона відповідача не подала виписки по рахунках відповідача або клопотання про витребування таких доказів, на спростування доказів, наданих стороною позивача. Щодо укладання кредитного договору представником позивача зазначено, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладений кредитний договір шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії); 2) подання відповідачем заявки кредитного договору (кредитної лінії); 3) надсилання відповідачем відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору (кредитної лінії). Щодо підписання договору та ідентифікації стороною позивача (кредитодавця) позивачем зазначено, що документи, які складають кредитний договір підписувались електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий. Відповідач не заперечує, що відповідний засіб зв`язку належить йому або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Поряд з цим, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт Товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений. Відтак, відповідачем та позивачем досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Вказані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами. Підписуючи оферту, відповідач підтвердила той факт, що розуміє умови на яких укладається договір. Щодо видачі коштів відповідачу стороною позивача зазначено, що видача кредитних коштів відповідачу стверджується листом ТОВ «УПР». Кошти перераховані на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено нею у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет - еквайрингу «iPay». Сторона позивача наголошує, що зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, сторона відповідача не надала суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку, який відповідач зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача. Відтак, відповідач заперечуючи факт отримання грошових коштів, не надав виписку з банку про наявні чи відсутні банківські рахунки, інформацію про рух коштів за спірний період по цим рахункам. Сторона позивача вважає безпідставними доводи відзиву про ненадання позивачем виписки по рахунку, як первинного бухгалтерського документу. ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляв. Щодо заборони суперечливої поведінки стороною позивача вказано, що доктрина «venire contra factum proprium» базується на принципі добросовісності. Поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документа чи юридичного факту (зокрема, правочину,договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Сторона відповідача, заперечуючи сам факт укладення кредитного договору та факт надання останньому кредитних коштів, водночас заявляє заперечення щодо розміру процентної ставки за цим договором. Така позиція є внутрішньо несумісною, оскільки заперечення умов договору щодо процентів та інших платежів можливе виключно в межах визнання існування самого договору та факту отримання кредитних коштів. Сторона відповідача формує свою процесуальну позицію, виходячи з презумпції укладеного кредитного договору та надання коштів, але намагається уникнути негативних для себе наслідків, пов`язаних із виконанням договірних зобов`язань, шляхом одночасного заперечення самого юридичного факту виникнення таких зобов`язань. Щодо розрахунку заборгованості представником позивача зазначено, що відповідач заперечує вірність розрахунку спірної заборгованості, проте не зробив власного, а відтак вести мову предметно про конкретні суми не доводиться. Крім цього, також варто звернути увагу на вимоги процесуального закону, який покладає тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Відповідачем по справі здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по зазначеному кредитному договору. Стороною позивача зазначено, що при формування довідки про заборгованість, врахований факт оплати та змінено суму боргу. 13.02.2026 у судове засідання не з`явилися: представник позивача, про місце день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, у поданій відповіді на відзив клопотав розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. відповідач та його представник у судові засідання не з`явилися, про дату, час, місце судового розгляду повідомлені. У поданій до суду заяві від 12.02.2026 клопотали розглянути справу за їх відсутності. Просили прийняти рішення по справі з урахуванням поданих до суду заперечень, викладених у відзиві, та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. З`ясувавши обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достатність, взаємозв`язок у сукупності, з`ясувавши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, судом встановлене таке. 13.09.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладений кредитний договір (оферта) № 13.09.2023-100003337, відповідно до умов якого позичальнику наданий кредит в сумі 11000,00 грн, що стверджується довідкою про видачу коштів від 13.09.2023. Кредитний договір укладений у формі електронного документу та підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором "А636", направленим відповідачу 13.09.2023 на номер мобільного телефону, вказаний нею у заяві на отримання кредиту та введений нею у відповідне поле на сайті. Кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора та вважається укладеним у письмовій формі з моменту його підписання. Згідно умов кредитного договору строк, на який надається кредит - 140 днів з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту - 30.01.2024, процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшений в односторонньому порядку. Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Проценти розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту (включаючи всі транші) (залишку від всієї суми кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку. Комісія, пов`язана з наданням кредиту 15 % від суми кредиту та дорівнює 1650,00 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні, нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Згідно п. 3 договору кредит відповідачу [PERSON] надавався строком на 140 днів у безготівковій формі в національній валюті на реквізити банківської карти, вказаної відповідачем [NUMBER] . Таким чином, між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладений кредитний договір шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії); 2) подання відповідачем заявки кредитного договору (кредитної лінії); 3) надсилання відповідачем відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору (кредитної лінії). Щодо підписання договору та ідентифікації стороною позивача (кредитодавця) документи, які складають кредитний договір підписувались електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий. Відповідач не заперечує, що відповідний засіб зв`язку належить йому або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Поряд з цим, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт Товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений. Відтак, відповідачем та позивачем досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Вказані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами. На підтвердження перерахування коштів позивачем долучена до матеріалів справи довідка про видачу коштів із зазначенням призначення платежу: видача за договором кредиту № 13.09.2023-100003337, номер транзакції 2365059540. Сторона відповідача не надала суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку, який відповідачем зазначений у договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача. Заперечуючи факт отримання грошових коштів, не надана виписка з банківської установи про наявні чи відсутні банківські рахунки, інформацію про рух коштів за спірний період по цим рахункам. Відповідач зобов`язання не виконала належним чином, внаслідок чого станом на момент подання позову утворилася заборгованість на суму 7756,08 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту 5500,84 грн та по процентам 2255,27 грн. Відповідачем по справі здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по зазначеному кредитному договору, а саме: в сумі 2369,38 грн від 26.09.2023; 2 369,38 грн від 10.10.2023; 2369,47 грн від 24.10.2023; 2369,38 грн від 07.11.2023; 2369,38 грн від 20.11.2023; 2369,38 грн від 05.12.2023; 2438,40 грн від 20.12.2023. При цьому, стороною позивача при формування довідки про заборгованість, врахований факт оплати та змінено суму боргу. Щодо повноважень представника позивача суд погоджується із доводами сторони позивача, враховуючи таке. Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника (ст. 58 ЦПК України). Згідно ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи. Під час розгляду справ у малозначних спорах представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у ст. 61 ЦПК України (ч. 2 ст. 60 ЦПК України). У справі що розглядається ціна позову не перевищує 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, отже є малозначною. Щодо нарахованих відсотків, суд погоджується із доводами сторони відповідача, яка є дружиною військовослужбовця [PERSON] , призваного по мобілізації до Збройних Сил України з 07.06.2023. Зазначене стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23.06.2007, формою - 5 від 22.06.2024 № 689, посвідченням офіцера серії [NUMBER] , виданого 26.08.2023, з яких слідує, що [PERSON] перебуває на військовій службі у Збройних Силах України. Крім того, [PERSON] є учасником бойових дій згідно посвідчення серії [NUMBER] від 02.05.2024. Згідно п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/ або автомобіля. Як наслідок, [PERSON] , як дружині військовослужбовця, проценти за користування кредитом не нараховуються, тому заборгованості за відсотками в сумі 2255,27 грн стягненню з відповідача не підлягають. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити проценти. За змістом правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ст. 207 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст. 626,628 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди ( ч 1ст 638 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч 2ст. 639 ЦК України). Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі ( абз.2 ч 2ст. 639 ЦК України). З аналізу наведених норм, слідує, що будь-який вид укладеного договору на підставі ЦК України може мати електронну форму та є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 по справі № 732/670/19, від 23.03.2020 по справі № 404/502/18, від 07.10.2020 по справі № 127/33824/19. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон), п. 6 ч.1ст. 3 якого визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно - цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України, інших актів законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.ст. 610,611 ЦК України). Судом установлені порушення відповідачем умов договору шляхом неналежного виконання взятих на себе зобов`язань. Досліджені по справі докази дають достатні підстави для висновку, що після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо надання кредитних коштів і їх повернення зі сплатою відповідних відсотків за користування. Свої договірні зобов`язання кредитодавець виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит в обумовленій договором сумі. Відповідач зобов`язання у визначений договором строк не виконав, контррозрахунку суми заборгованості та процентів за користування кредитними коштами не надано. Існування заборгованості перед позивачем стверджується доданими до позову документами. Протягом строку дії кредитного договору відповідач не звернувся до суду із заявою про розірвання кредитного договору чи визнання його (або його окремих положень) недійсним (ми). Доказів протилежного матеріали справи не містять та суду не надано. Відповідачем протилежного суду не доведено, наведені позивачем обставини та факти не спростовані. Клопотань, заяв відповідачем не заявлено, у тому числі про участь у засіданні в режимі відеоконференції. Кредитний договір є оспорюваним правочином, а оскільки ця презумпція не спростована, зокрема, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, останні вважаються правомірними. Положеннями ст. 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, що набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 по справі № 191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 по справі № 2-383/2010). У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 по справі № 191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 по справі № 2-383/2010). Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Указані вимоги процесуального закону покладають тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах № 910/18036/17 від 02.10.2018, № 917/1307/18 від 23.10.2019. Наведений процесуальний обов`язок відповідачем не виконаний, докази на підтвердження зазначеного не надані. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (постанови Верховного Суду від 08.08.2019 по справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі № 235/499/17). Під час розгляду справи, судом забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості (ст. 129 Конституції України). Європейський суд з прав людини вказав, що Суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції з прав людини зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 цієї Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (параграф 23 рішення Європейського суду з прав людини «Pronina v. Ukraine», n. 63566/00, 18.07.2006). З урахуванням зазначеного, судом установлені порушення відповідачем умов договору шляхом неналежного виконання взятих на себе зобов`язань. Таким чином, досліджені по справі докази дають достатні підстави для висновку, що після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо надання кредитних коштів і їх повернення зі сплатою відповідних відсотків за користування. Свої договірні зобов`язання кредитодавець виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит в обумовленій договором сумі. Відповідач зобов`язання у визначений договором строк не виконав, контррозрахунку суми заборгованості та процентів за користування кредитними коштами не надано. Існування заборгованості перед позивачем стверджується доданими до позову документами. Протягом строку дії кредитного договору відповідач не звернувся до суду із заявою про розірвання кредитного договору чи визнання його (або його окремих положень) недійсним(ми). Доказів протилежного матеріали справи не містять та суду не надано. Відповідачем протилежного суду не доведено, наведені позивачем обставини та факти не спростовані. Оскільки позов задоволений частково на 70,92 % від 7756,08 грн, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1717,97 грн (70,92 % від 2422,40 грн) судового збору, сплаченого за подання позову на підставі ч. 1 ст.141 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

Outcome: partial