Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Штендер М.В. звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що [PERSON] , який помер [INFO] , належало право власності на земельну ділянку площею 0,8576 га (кадастровий номер: 4622480400:07:015:0009), розташовану на території Балицької сільської ради Яворівського району (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району»)Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Яворівського району Львівської області), призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ЛВ №011953 від 18 жовтня 2002 року. Вказує, що спадщину, яка відкрилась [INFO] після смерті спадкодавця [PERSON] , прийняла його дружина [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Зазначає, що [INFO] померла [PERSON] . До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок її смерті, входить право на вищевказану спірну земельну ділянку, яку остання фактично успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] . Стверджує, що спадщину, яка відкрилась після смерті спадкодавця [PERSON] фактично прийняв спадкоємець за заповітом - позивач [PERSON] , однак через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу про право на зазначену земельну ділянку, він позбавлений можливості реалізувати та оформити свої спадкові права в позасудовому порядку. З огляду на наведене, просить суд визнати за позивачем [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,8576 га (кадастровий номер: 4622480400:07:015:0009), розташовану на території Балицької сільської ради Яворівського району (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Яворівського району Львівської області), призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ЛВ №011953 від 18 жовтня 2002 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься ордер про надання правничої (правової) допомоги, згідно якого його інтереси представлятиме представник адвокат Штендер М.В. Також в матеріалах справи міститься заява адвоката Штендера М.В., в якій такий зазначає, що підтримує позовні вимоги свого довірителя, просить розглядати справу за наявними матеріалами та без його (представника) участі. Представник відповідача Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав клопотання про розгляд даної справи за відсутності учасника справи, в якому вказав, що сторона відповідача не заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] та просить розглядати дану справу без участі їх представника. Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області в судове засідання не з`явився, проте надіслав заяву-повідомлення №01-16/136 від 09.10.2025 року та копію сторінок спадкової справи за №218/2011, заведеної після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] , а також інформаційні довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та інформаційні довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори); заяву-повідомлення №01-16/13 від 30.01.2026 року та інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), з якої відомо, що після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] , спадкова справа не заводилася. Крім того, представник третьої особи подав клопотання про розгляд даної справи за його відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", «;Про міжнародне приватне право», іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до ст.524 ЦК України в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно із ст.534 ЦК України в редакції 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. У відповідності до ч.1 ст.529 ЦК України 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст.ст.548, 549 ЦК України 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже, оскільки спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , то відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 18.07.1963 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить право власності на земельну ділянку площею 0,8576 га (кадастровий номер: 4622480400:07:015:0009), розташовану на території Балицької сільської ради Яворівського району (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району»)Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Яворівського району Львівської області), призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ЛВ №011953 від 18 жовтня 2002 року. Згідно повідомлення Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області за №01-16/13 від 30.01.2026р. та наданої інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 30.01.2026р. №84032094 відомо, що після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] , спадкова справа не заводилась. Як вбачається із матеріалів справи, зокрема довідки, виданої виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області за №146 від 03.10.2025р., після смерті спадкодавця [PERSON] саме його дружина [PERSON] вступила в управління його спадковим майном. У відповідності до вимог ст.549 ЦК УРСР суд розцінює такі дії [PERSON] як вступ у фактичне володіння і управління спадковим майном, тобто приходить до висновку, що остання вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] . Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.2 ст.549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, спадкоємець [PERSON] не заявила про відмову від даної спадщини. Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] спадкове майно, в тому числі право власності на спірну земельну ділянку у відповідності до вимог ст.549 ЦК УРСР успадкувала саме спадкоємець за законом - його дружина [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON] . До складу даної спадщини входить право власності на земельну ділянку площею 0,8576 га (кадастровий номер: 4622480400:07:015:0009), розташовану на території Балицької сільської ради Яворівського району (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Яворівського району Львівської області), призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ЛВ №011953 від 18 жовтня 2002 року, яке така успадкувала в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка [PERSON] . Спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном розпорядилася, склавши 18.03.2010р. заповіт на ім`я [PERSON] (позивача по справі), заповівши йому все належне майно. Даний заповіт посвідчений в Балицькій сільській раді та зареєстрований за №34. З копії спадкової справи №218/2011, що заведена після смерті спадкодавця [PERSON] у Мостиській державній нотаріальній конторі Львівської області, слідує, що зазначену спадщину у встановлених законом порядку та строки прийняв саме спадкоємець за заповітом [PERSON] (позивач по справі); позивачу видане Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна спадкодавця [PERSON] , а саме на земельну ділянку площею 1,6103 га, яка розташована на території Балицької сільської ради Яворівського району (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району»)Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Яворівського району Львівської області) Судом не здобуто доказів, що є інші спадкоємці, які мають обов`язкову частку у спадщині та які б у встановлений законом строк прийняли таку. Підсумовуючи вищевказане, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] майно (спірну земельну ділянку) успадкував спадкоємець за заповітом [PERSON] (позивач). В той же час, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у зв`язку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі та дослідженими судом вищезазначеними доказами. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). Оскільки у зв`язку з вищевикладеними обставинами питання про право позивача на спірне майно не може бути вирішено в позасудовому порядку (нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину), тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання за ним (позивачем) права на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81, 131 ЗК України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням його цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права власності на належне їм майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. З врахуванням викладеного, зокрема того, що судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] ; він у передбачений законом спосіб (строк і порядок) прийняв дану спадщину; інших спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у даній спадщині та які б у встановлені законом строки вчинили дії щодо прийняття спадщини, судом не встановлено; до складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить право власності на зазначену земельну ділянку; право на спірну земельну ділянку було посвідчене Державним актом на право приватної власності на землю, виданими і зареєстрованими у встановленому законом порядку, однак оригінал такого втрачено, - суд приходить до висновку, що обраний позивачем [PERSON] спосіб захисту своїх порушених прав як визнання за ним права на спадкове майно є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самих порушених прав позивача, а тому може бути застосований судом. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] , котра померла [INFO] , з наведених вище мотивів і підстав.

Outcome: approved