Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 48125,00 грн, а також витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що14 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 5202, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн, строком на 365 днів (до 13 лютого 2025 року), шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «Сенс Банк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі інтернет https://kltcredit.com.ua/та підписання кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 848724 направлявся відповідачці 14 лютого 2024 року о 14:42:19 год, шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер [NUMBER] , який зазначений в кредитному договорі та ІТС. Відповідачка перед укладенням кредитного договору, ознайомилася з паспортом споживчого кредиту, в якому стисло у формі таблиці повідомляється про основні умови кредитування, а саме: сума кредиту, розмір процентної ставки, строк користування кредитом, розмір щомісячного платежу, тощо. Підписавши кредитний договір, позичальник погодився з усіма його умовами, зокрема, й щодо сплати процентів, розмір яких визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору. Відповідачка в порушення умов кредитного договору не повернула суму кредиту, не сплатила нараховані відсотки відповідно до графіку платежів, в зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань, заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 48 125,00 грн, що складається з: 5 000,00 грн заборгованість за кредитом; 43 125,00 заборгованість за нарахованими процентами за період з 14 лютого 2024 року по 13 лютого 2025 року, що нараховані відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 2,5% за кожен день користування кредитом (912,5% річних) та графіку платежів. За наведених обставин, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 5202від 14 лютого 2024 року в загальному розмірі 48125,00 грн, судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. та 10 000,00 грн витрат на правову допомогу. Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в справі. Постановлено розгляд справи проводити без виклику сторін. Також ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування доказів. У судове засідання позивач не з`явився, однак у поданій позовній заяві просив розгляд справи проводити за відсутності його представника, в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відзиву на позов не подавала, про причини неявки суду не повідомила, а тому суд уважає за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідачки на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення відповідно до статті 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі, які є належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності, суд дійшов такого висновку. Так, за правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно з статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом установлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що14 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 5202, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн, строком на 365 днів (до 13 лютого 2025 року), шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «Сенс Банк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі інтернет https://kltcredit.com.ua/та підписання кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 848724 направлявся відповідачці 14 лютого 2024 року о 14:42:19 год, шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер [NUMBER] , який зазначений в кредитному договорі та ІТС. Відповідачка перед укладенням кредитного договору, ознайомилася з паспортом споживчого кредиту, в якому стисло у формі таблиці повідомляється про основні умови кредитування, а саме: сума кредиту, розмір процентної ставки, строк користування кредитом, розмір щомісячного платежу, тощо. Відповідачка перед укладенням кредитного договору також ознайомилася з його змістом. Підписавши кредитний договір, позичальник погодився з усіма його умовами, зокрема, й щодо сплати процентів, розмір яких визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору. Відповідачка мала можливість не вступати у кредитні відносини із кредитодавцем, якщо дійсно вважала встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим. Відповідачка погодила зі своєї сторони такі умови кредитного договору, підписавши його зміст. Кредитний договір або його окремі положення недійсними не визнано, отже умови договору, в тому числі і щодо сплати відсотків, є обов`язковими для виконання позичальником. Відповідно до п. 1.2. кредитного договору, позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування (2,5% річних). Строк надання кредиту згідно з п. 1.3. кредитного договору становить 365 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів ставлять кожні 20 днів, що відображено в додатку №1 до кредитного договору. Згідно з п.п. 2.4.1. кредитного договору, позичальник зобов`язується у встановлений строк (п. 1.3. кредитного договору) повернути кредит та сплатити проценти за його користування. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням наведеного, суд установив, що кредитний № 5202 від 14 лютого 2024 року укладений сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Будь-яких доказів, які б свідчили про протилежне, судом не встановлено. Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22) та інших, які враховуються судом при вирішенні спору. Довідкою ТОВ ФК «Елаєнс» підтверджується перерахування коштів від ТОВ «КЛТ Кредит» через систему FONDY: на підставі договору № 40076206-1_26/09/23 від 18 червня 2025 року, зокрема, 14 лютого 2024 року в розмірі 5 000,00 грн на картку № [NUMBER] , належну відповідачці [PERSON] . Відповідачка в порушення умов кредитного договору не повернула суму кредиту, не сплатила нараховані відсотки відповідно до графіку платежів, в зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань, заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 48 125,00 грн, що складається з: 5 000,00 грн заборгованість за кредитом; 43 125,00 заборгованість за нарахованими процентами за період з 14 лютого 2024 року по 13 лютого 2025 року, що нараховані відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 2,5% за кожен день користування кредитом (912,5% річних) та графіку платежів. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1050 ЦК України передбачено наслідки порушення договору позичальником, зокрема, якщо він своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідачка [PERSON] на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості не надала альтернативного розрахунку, який би спростовував поданий позивачем розрахунок. Також відповідачкою не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували погашення суми боргу. Однак, з таким розрахунком заборгованості суд не погоджується з огляду на таке. Кредитний було укладено 14 лютого 2024 року, а тому при його укладенні мають бути застосовані норми законодавства, чинні на дату його укладення. Проте, умови договору в частині нарахування процентів за такими ставками за кожен день користування кредитом не можуть бути застосовані оскільки є нікчемними. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Вказана норма була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 № 498-IX та набрала чинності 24 грудня 2023 року. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про споживче кредитування» законодавство про споживче кредитування в Україні ґрунтується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів щодо надання послуг споживачам. Згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Зміни до цієї статті набрали чинності з 24 грудня 2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Натомість відповідачці, всупереч вище наведених норм права нараховувалися проценти за користування кредитом понад 1% в день. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Частиною 2 ст. 627 ЦК України також передбачено, що у договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Укладений 14 лютого 2024 року кредитний договір № 5202 за своєю суттю є договором споживчого кредитування, тому позивач не мав права визначати проценту ставку у розмірі 2,5% в день та розраховувати за нею заборгованість, оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% в день. Передбачений п. 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: 120 днів 2,5%, 120 днів 1,5%, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч. 2 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Договір з відповідачкою укладено 14 лютого 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договорів щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 2,5% є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», тому суд доходить висновку, що за зазначеним договором розмір заборгованості по процентах необхідно розраховувати за процентною ставкою 1% в день за заявлений у позові період, а саме - з 14 лютого 2024 року по 13 лютого 2025 року, тобто за строк кредитування, а саме: 345 днів. Оскільки позивачем заявлено до стягнення заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5 000,00 грн, то 1% в день становить 50,00 грн, у зв`язку із чим розмір заборгованості за процентами за 345 днів становить 17250,00 грн (50 х 345), який і підлягає до стягнення з відповідачки на користь позивача. Враховуючи викладене у своїй сукупності, суд доходить переконання, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідачки [PERSON] на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» заборгованість за кредитним договором № 5202 від 14 лютого 2024 року у розмірі 22 250,00 грн, з яких: 5 000,00 грн заборгованість за кредитом; 17250,00 грн заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом. Крім цього, щодо стягнення з відповідачки витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Згідно з частиною 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом установлено, що в матеріалах справи містяться: копія договору про надання юридичних послуг від 16 вересня 2024 року, копія акту приймання-передачі наданих послуг № 5 до договору № 16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16 вересня 2024 року, та копія витягу з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 5 до договору № 16/09/2024 про надання юридичних послуг від 03 березня 2025 року. Судом відзначається, що розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи, що адвокатом фактично було надано правову допомогу, складено позовну заяву та зібрано необхідні документи, суд вважає, що розмір гонорару в 10 000грн є не обґрунтованим та завищеним. Так, справа відноситься до категорії не складних справ, розгляд проводився в спрощеному провадженні, спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Зокрема, відповідно до Постанови Верховного Суду від 30.09.2020 по справі №201/14495/16-ц суд вправі самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правову допомогу. Так, згідно з поданими документами вартість наданих послуг на правової допомоги складає 10 000,00 грн. За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, на користь позивача, як сторони у справі, чиї позовні вимоги задовольняються частково, із відповідачки слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у сумі 1 119,97 грн, тобто пропорційно до розміру заборгованості, що підлягає стягненню. На підставі наведеного,

Outcome: partial