Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив суд ухвалити рішення, яким в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя виділити у власність [PERSON] , та визнати за нею право власності на транспортний засіб TESLA MODEL X д.н. [NUMBER] , VIN [NUMBER] та стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 автомобілю TESLA MODEL X д.н. [NUMBER] , що становить 1118367,68 гривень, стягнути судові витрати. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 20 серпня 2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2025 року справа № 523/431/25, шлюб між сторонами було зірвано. Під час шлюбу сторони придбали автомобіль TESLA MODEL X д.н. [NUMBER] , VIN [NUMBER] , який зареєстровано на відповідача. Під час шлюбу автомобілем переважно користувалась [PERSON] . Після припинення шлюбних стосунків відповідач одноособово користується спільним автомобілем, зберігає автомобіль за місцем свого проживання та не бажає ділити спільний автомобіль. [PERSON] проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] з 15 січня 2025 року по теперішній час, у зв`язку з чим не має можливості користуватись спільним автомобілем, у зв`язку чим, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області від 05.05.2025 року було відкрито загальне позовне провадження по справі з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 05.05.2025 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на транспортний засіб TESLA MODEL X д.н. [NUMBER] , VIN [NUMBER] , що зареєстрований за [PERSON] , від 02.08.2024 р., укладеного в ТСЦ № 5641 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області, шляхом заборони проведення реєстраційних дій з транспортним засобом. Ухвалою суду від 25.11.2025 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя - до судового розгляду по суті Позивач до судового засідання не з`явився, про причини не явки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідач до судового засідання не з`явилася, але від надала до суду надійшла відзив на позовну заяву, згідно якого просила позов задовольнити частково. Поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, шляхом визначення часток у такому майні, а саме визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку автомобілю TESLA MODEL X д.н. [NUMBER] , VIN [NUMBER] та визнати за [PERSON] право власності на 3/4 частки автомобілю TESLA MODEL X д.н. [NUMBER] , VIN [NUMBER] (а.с. 39-44). Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2025 року справа № 523/431/25, шлюб їж [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 8-9). В період шлюбу сторонами було придбано автомобіль TESLA MODEL X д.н. [NUMBER] , VIN [NUMBER] , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 02.08.2024 року, укладеного в ТСЦ № 5641 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області зареєстрований за [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. У зв`язку з вище викладеним, вбачається, що автомобіль TESLA MODEL X д.н. [NUMBER] , VIN [NUMBER] , відповідно до ст.60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. У п. 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, необхідно застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Щодо застосування вказаної норми при поділі майна подружжя Верховним Судом України викладена правова позиція у справі № 6-37цс13 від 23.09.2015 року, відповідно до якої при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. 4, ч. 5ст. 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п. п. 1-3 ч. 1ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Частиною першою та другою ст. 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній власності, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Отже, суд приходить до висновку, що спірний автомобіль належить сторонам у справі на праві спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу саме в порядку поділу сумісної власності подружжя. Враховуючи, неможливість відповідачем виплати грошової компенсації позивачу, надані сторонами докази, суд виходить з того, що частки майна дружини та чоловіка є рівними та не вбачає підстав для відступлення від рівності часток подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Позивачем надано докази того, що нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, тобто законні підстави для визнання за сторонами права власності по 1/2 частини вказаного майна. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у сумі 15140,00 грн., за позовні вимоги майнового характеру. Позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, що відповідає 50% від задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова сума в розмірі 7570,00 грн. в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат. Щодо скасування заходів забезпечення позову суд зазначає наступне. Ухвалою суду від 05.05.2025 року забезпечено шляхом накладення арешту на транспортний засіб TESLA MODEL X д.н. [NUMBER] , VIN [NUMBER] , що зареєстрований за [PERSON] , від 02.08.2024 р., укладеного в ТСЦ № 5641 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області, шляхом заборони проведення реєстраційних дій з транспортним засобом. Згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Таким чином, законодавцем визначений чіткий порядок скасування заходів забезпечення позову. Оскільки, як встановлено судом, арешт на автомобіль був накладений на підставі ухвали суду з метою забезпечення позову, порядок вирішення питання щодо скасування заходів забезпечення позову визначений ст. 158 ЦПК України, таким чином правові підстави для скасування арешту при задоволенні позову відсутні. Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Outcome: partial