Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

У травні 2025 року позивач [PERSON] , через адвоката Лічмана О.М. (ордер, свідоцтво - а.с.42,43), звернувся до суду з позовом, в якому, уточнивши позовну заяву в редакції від 10.06.2025 (а.с. 49-53), просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на свою користь компенсацію за речі, які залишились у квартирі за адресою: [ADDRESS] , та знаходяться у користування відповідачів, в сумі 66 000,00 грн; стягнути солідарно з відповідачів судовий збір та витрати на правову допомогу у розмірі 24 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що у 2023 році в республіці Австрія померла його дружина - [PERSON] , якій на праві спільної часткової власності належала частки кв. [ADDRESS] . За життя дружини позивач неодноразово бував у квартирі, під час перебування шлюбу купавав різні побутові речі, які до цього часу можуть знаходитись в квартирі. Вказана квартира була приватизована на чотирьох осіб: [PERSON] , [PERSON] , покійну дружину позивача - [PERSON] та [PERSON] (мати відповідачів та дружини позивача), яка померла у серпні 2024 року. Після смерті дружини відповідачі чинять перешкоди у користуванні майном позивача, безпідставно обмежують ділові візити його повіреного - [PERSON] . При тому, що позивач тривалий час самостійно сплачував кошти за спожиті комунальні послуги, хоча сам ніколи не був і не жив у вказаній квартирі. Починаючи з квітня 2023 року позивач не має доступу до квартири, де зберігаються його особисті речі, власність на які заперечується співвласниками. У добровільному порядку співвласники відмовляються повернути належні позивачу речі або виплати їх компенсацію, оскільки вважають, що це тепер їх власність. З відомої позивачу інформації, його речі викрадаються та вивозяться. Позивачем було подано до Голосіївського районного управління поліції ГУПН в м. Києві заяву про злочин - відповідно до витягу з ЄДРДР від 03.09.2024 інформацію внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (кримінальне провадження № 120241050000986), правова кваліфікація - ст.356 КК України. На даний час ведеться розслідування. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 30.05.2025 позовну заяву залишено без руху (а.с. 37, 38). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13.06.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с. 59, 60). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 01.07.2025 позовну заяву залишено без руху (а.с. 67, 68). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08.07.2025 частково задоволено клопотання представника позивача, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 86, 87). 01.10.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником відповідачки [PERSON] - адвокатом Самойленком О.Є. (ордер, свідоцтво - а.с. 151, 152). У відзиві, заперечуючи проти вимог позивача, представник відповідача повідомляє, що в обґрунтування позовних вимог позивач вказує про залишення у квартирі придбаних ним певних речей за наданими ним квитанціями. Проте, надані позивачем квитанції та чеки свідчать лише про придбання певних товарів у минулому, але це не підтверджує наявність цих речей у квартирі. Отже, відсутні належні та допустимі докази, які могли б встановити зв`язок між придбанням та фактичним знаходженням у квартирі майна. Крім того, частина наданих позивачем документів є нечитабельними, що не дозволяє встановити навіть обставини придбання такого майна. У позові стороною відповідачки [PERSON] заявлено про попередній (орієнтовний) розмір витрат на правничу допомогу, а також зроблено заяву, що докази надання представником відповідачки професійної правничої допомоги будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (а.с. 146-161). У судому засіданні позивач та його представник вимоги позовної заяви підтримали з підстав, викладених у ній, просили позов задовольнити. Позивач додатково повідомив, що після укладення шлюбу з [PERSON] , він з дружиною разом не проживав, оскільки у квартирі не було умов для сумісного проживання - у квартирі жило 8 осіб. Речі, які відповідачі не віддають, він купував та передавав дружині. Неодноразово бував у квартирі дружини, після початку повномасштабного вторгнення російських військ виїхав з дружиною та її дітьми в Австрію. У цей час свекор навідувався до квартири та бачив, що всі речі були на місці. Згодом до квартири були поселені квартиранти, які користуються майном позивача. Повідомив, що зміг надати 9 квитанцій на придбання ним майна, що залишилось у квартирі померлої дружини. Про наявність інших речей у квартирі може повідомити свідок. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Повідомив, що померла дружина позивача та відповідач [PERSON] були сестрами. Після смерті дружини позивача [PERSON] , позивач у нотаріальному порядку відмовився від спадкування після дружини на користь її дітей, а отже і від частики речей, вартість яких позивач просить стягнути з відповідачів. Разом з тим, будь-які речі позивача у квартирі відсутні, квартира наразі здається. Позивач не довів взагалі купівлі речей та їх передачі відповідачам або дружині. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась. Повідомлялась судом про судовий розгляд за останньою відомою адресою реєстрації, на адресу суду повернулась поштова кореспонденція з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, судом на офіційному веб-сайті Судової влади України було розміщено оголошення про розгляд справи. У судовому засіданні також був допитаний свідок [PERSON] зі сторони позивача, який пояснив, що позивач був чоловіком його покійної невістки. Повідомив, що позивач разом із дружиною купували холодильник та диван розкладний, які залишились у квартирі. Про обставини купівлі свідку розказувала невістка. Після її смерті свідок був у квартирі на сімейній нараді один чи два рази, приблизно у квітні - травні 2023 року. На сімейній нараді, яка відбувалась на кухні, вирішували хто буде опікуном дітей, піднімали питання грошей померлої. Позивач хотів забрати речі, проте відповідачі сказали, що його речей у квартирі немає. Відповідач [PERSON] забрала ноутбук, який позивач не може повернути. Бачив плиту у квартирі, пральну машину, холодильник, різну кухонну техніку, шафу-купе, диван; у дитячій кімнаті: диван, 3 велосипеди, шафу, дитячі речі. Також повідомив, що брав у квартирі шуруповерт та перфоратор, який потім [PERSON] просила віддати дітям. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За матеріалами справи, між позивачем [PERSON] та [PERSON] 24.07.2021 укладено шлюб, відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 546 від 24.07.2021 Голосіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 32). Згідно з витягом з актового запису про смерть № 008563/2023 [PERSON] [INFO] померла у Республіці Австрія (а.с.28). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 05.06.2007, виданого відділом приватизації житла Голосіївської районної державної адміністрації, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної (часткової) власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях (а.с.27). В уточненій позовній заяві вказується, що покійній дружині позивача [PERSON] належала частка у праві власності на вказану квартиру. При цьому не надано доказів щодо зміни прізвища « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] », тобто доказів, належності частини квартири на праві спільної часткової власності дружині позивача - [PERSON] . Разом з тим, обставини проживання [PERSON] у зазначеній квартирі та її перебування у частковій власності дружини позивача не заперечувалось представником відповідача та, відповідно, не потребує доказуванню. Позивач вказує, що з 2023 року не має доступу до квартири, де зберігаються його речі, які він придбав в інтересах сім`ї та передав покійній дружині. Звертаючись до суду із даним позовом, просить стягнути з відповідачів вартість речей на загальну суму 66 000,00 грн. У додатках до позовної заяви наводить перелік майна та його вартість, зокрема: - холодильник двокамерний, вітчизняний, б/в - 7 000,00 грн; - диван розкладний, бірюзовий, б/в - 8 000,00 грн; - шафа-купе з кутовими полицями, на замовлення, б/в 7 000,00 грн; - стіл-книжка - 963,00 грн; - два розкладних крісла з тихоокеанської черешня - 1 432,00 грн; - конвектор електричний - 595,00 грн; - смарт-телевізор Хаомі МІ - 8 249,00 грн; - ноутбук HP Compaq Presario б/у -2 000,00 грн; - накопичувач SSD USB 3.2 1TB Sandisk з сімейним архівом - 5 000,00 грн; - вентилятор зволожуючий напольний - 2 646,00 грн; - вентилятор настольний - 289,00 грн; - електрична праска Philips GC3760/32 -1 139,00 грн; - електрогриль TEFAL Grill Inicio GC242832 - 1 199,00 грн; - шуруповерт акумуляторний Зенит Профи ЗША-1213 Ф 84 - 1 480,00 грн; - перфоратор Bosch PBH 2100 RE 06033A9320 - 1 999,00 грн; - велонасос Velano PGR 4 - 257,00 грн; - цифрова фоторамка Astro F82 Black - 1 604,00 грн; - мережевий фільтр Belkin 6 роз., 2 USB - 1 119,00 грн; - вайфай радіоколонка - 1 135,00 грн, 23,65 євро; - машинка для підстригання волосся PHILIPS QC5115/15 - 574,00 грн; - велосипед підлітковий Динаміт - 2 700,00 грн; - Гірський велосипед двопідвіс Comanche, б/в - 3 000,00 грн; - пральна машина Indesit на 6 кг, б/в - 3 000,00 грн; - мікрохвильова піч, б/в - 900,00 грн; - індукційна плита з духовкою на 4 конфорки, б/в - 4 000,00 грн; - килим ворсовий - 1 200,00 грн; - книжки, атласи і альбоми (включно із закордонними)- 3 000,00 грн; - картина, абстракціонізм, олія - 1 000,00 грн. Відповідно до статті 41 Конституції України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положення ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користується, розпоряджається своїм майном. Відповідно до статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині третій статті 12 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, у тому числі випадків наявності підстав звільнення від доказування. Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права. За змістом частин першої-третьої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1)втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відшкодування збитків є однією із форм або мір цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил вищевказаної статті, оскільки її першою частиною визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. За правилами частини першої статті 1166 ЦК України, що регламентує загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Так, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини. Згідно з частиною другою цієї статті, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, за змістом статті 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідним є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), обґрунтування вимог учасників справи та обставин, які мають значення для справи, повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів (ст. 76-79 ЦПК України). Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази дійшов висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідачів компенсації за речі. Встановлено, що до позовної заяви жодних доказів належності позивачу на праві власності вищевказаних речей, їх вартості та протиправне заволодіння їх відповідачами, суду не надано. Зокрема, стороною позивача, в якості доказів придбання речей, надано товарні чеки, скриншоти із електронних кабінетів інтернет-магазинів (а.с. 10-19), що не мають індивідуальних чи родових ознак, які б вказували на придбання конкретних речей з певним серійним номером позивачем [PERSON] . З наданих позивачем вищезазначених доказів, можливо дізнатися, що невідомі особи придбавали речі певного типу та марки, на певну дату та суму сплачених грошових коштів. Позивач повідомляв, що речі купувались ним особисто та передавались дружині під час перебування позивача у шлюбі, водночас, позивачем, серед іншого надано скриншот номерного чека № Кнк/02-1446071 купівлі настінного кріплення велосипеда Velano PGR 4, що датований 21.07.2023, тобто купівля відбулась вже після смерті дружини позивача [PERSON] ( [INFO] ). Разом з тим, єдиним документом, що доводить купівлю товару позивачем [PERSON] , є видаткова накладна № 34344 від 09.05.2020, яка, внаслідок неналежної якості, не дозволяє встановити предмет купівлі (а.с. 19). Крім того, як зазначено судом, позивачем не доведено належними та допустимими доказами яке саме майно перебувало у квартирі на момент смерті дружини позивача та факт знаходження майна у квартирі, не доведено протиправне заволодіння цим майном відповідачами. Сам факт придбання позивачем побутових речей жодним чином не вказує на їх місцезнаходження в квартирі відповідачів. Вказані обставини не можуть підтверджуватися лише показами свідка, свідчення якого, на думку суду, не є послідовними. Зокрема, наводячи суду перелік майна, яке знаходилось у квартирі [ADDRESS] , свідок повідомляв, що він перебував лише на кухні, водночас під час судового засідання називав також інші речі, які, як він вказував, знаходились у кімнатах квартири (дивани, шафи, дитячі речі тощо). Крім того, частина показів свідка ґрунтується на показаннях з чужих слів (дружини позивача [PERSON] про купівлю побутової техніки у квартиру), та не може бути допустимим доказом з огляду на ч. 2 ст. 90 ЦПК України. У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (Постанова Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц). Відтак, позивачем до доведено ті обставини, які входять до предмета доказування, а саме належність речей позивачу, їх вартість і протиправне заволодіння ними відповідачами. Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях. З огляду на викладене, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, в розумінні ст. 76-81 ЦПК України, обставини справи, на які позивач посилались як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ст.141ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову позивача, відповідні судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed