Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Профіт Капітал») через систему «Електронний суд» звернулося до суду з даним позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість у розмірі 32655,35 грн, яка складається з: 11300,00 грн борг за тілом кредиту, 21355,35 грн борг за процентами, а також судові витрати (судовий збір у сумі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн). Свої вимоги обгрунтовує тим, що 28.12.2020р. між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» і [PERSON] було укладено Договір позики №3934696 у електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у відповідності до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». За умовами даного Договору товариство надає відповідачу кредит (грошові кошти) в сумі 11300,00 грн строком на 15 днів та зі сплатою процентів: за базовою ставкою 1,99% у день, акційних 0,49% у день, за понадстрокове користування коштами 2,7% у день. Позикодавець перерахував кошти в сумі 11300,00 грн на картковий рахунок позичальника, цим самим виконавши свої фінансові зобов`язання. Однак відповідач свої фінансові зобов`язання за даним договором належним чином та своєчасно не виконав, у зв`язку з чим станом на 30.11.2021р. допустив заборгованість у розмірі 32655,35 грн, з яких: 11300,00 грн борг за основною сумою, 21355,35 грн борг за нарахованими та несплаченими відсотками. 10.07.2020р. між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» і ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу №10072020, згідно якого 30.11.2021р. підписано реєстр прав вимоги №120, відповідно до котрого право вимоги за Договором позики №3934696 від 28.12.2020р. перейшло до позивача, як нового кредитора. Оскільки вищевказану заборгованість позичальник не погасив ні перед первісним кредитором, ні перед наступним фактором, то позивач просить стягнути її з відповідача в судовому порядку. Позивачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін від 14 січня 2026 року було направлено в електронній формі через систему «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до його електронного кабінету (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), але той інших заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подав. При цьому, суд зважує на те, що позивач у п.2, 5 прохальної частини позову просив розглядати справу саме в такому порядку та без його участі, а приписи ст.274 ЦПК України не містять обмежень для вирішення даної категорії справ у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін від 14 січня 2026 року було надіслано за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (ч.6-8 ст.128 ЦПК), після чого відповідач у встановлений судом строк надав відзив на позов, у якому зазначає про часткове визнання позову в розмірі заборгованості 4872,04 грн, а в задоволенні решти заявлених вимог просить відмовити, стягнувши з позивача на її користь понесені витрати на правничу допомогу в сумі 9000,00 грн. В обгрунтування відзиву посилається на те, що не погоджується з позовними вимогами в частині стягнення відсотків у розмірі 21355,35 грн, оскільки всупереч вимог законодавства їй було нараховано відсотки як у межах визначеного умовами Договору позики 15-денний строк, так і після закінчення строку його дії. З огляду на цю обставину вважає, що правильна сума відсотків, заборгованих нею за невиконання зобов`язання у строк дії договору, має складати 3373,05 грн (224.87 грн/день х 15 днів). Згідно наданого позивачем розрахунку вона здійснила оплату в загальній сумі 9801,01 грн, у зв`язку з чим її заборгованість за Договором позики №3934696 від 28.12.2020р. становить лише 4872,04 грн (14673.05 9801,01). Також в установлений строк від сторін не надходило заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відтак, у силу положень ч.13 ст.7, ч.5 ст.279 ЦПК України розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами й у такому випадку судове засідання не проводиться та згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до такого висновку. За змістом положень ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1). Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками (ч.2). Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Приписами ч.1 ст.1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. У ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2). Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Згідно ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). За змістом положень ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (засада змагальності цивільного судочинства). Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У судовому засіданні встановлено, що 28 грудня 2020 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» і [PERSON] було укладено Договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №3934696, згідно умов якого товариство зобов`язувалося передати позичальнику у власність грошові кошти (позику) на погоджений строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а той повинен був повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (п.1); сума позики 11300,00 грн, строк позики (строк договору) 15 днів, базова процентна ставка фіксована 1,99% в день, знижена процентна ставка 0,49%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) 2,70% за день, дата надання позики 28.12.2020р., дата повернення позики 12.01.2021р., орієнтовна загальна вартість позики 12130,56 грн (п.2); проценти нараховуються щоденно, включаючи дати надання та повернення позики (п.3). Довідкою про ідентифікацію ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» підтвердило, що клієнт [PERSON] , з яким укладено договір №3934696 від 28.12.2020р., ідентифікований товариством; акцепт цього договору здійснено позичальником шляхом підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора. Оскільки вказаний Договір позики створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, вчинені в електронній формі за допомогою електронного підпису уповноваженого представника позикодавця та одноразовим ідентифікатором позичальника, особу якого було ідентифіковано й верифіковано, з огляду на його неоспорювання відповідачем, письмова форма даного правочину дотримана. При цьому, суд констатує, що без проходження попередньої реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без вчинення послідовності дій щодо акцептування пропозиції укласти електронний договір, подальше укладення між позивачем і відповідачем електронного Договору позики на сайті є неможливим. Тобто, на виконання вимог ч.1 ст.638 ЦК України сторони у вказаному Договорі позики досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, у зв`язку з чим він у силу положень ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Зазначене відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування», не суперечить приписам ст.6, 205, 207, 627-628, 634, 639, 642 ЦК України та узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, якау цій категорії справ є незмінною. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» вищезазначені свої договірні зобов`язання виконало належним чином та своєчасно, надавши [PERSON] можливість користуватися обумовленим розміром фінансових ресурсів, що довідкою ТОВ «ФК «Фінекспрес» від 03.12.2025р. про проведення 28.12.2020р. безготівкового переказу ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» коштів у сумі 11300,00 грн на належний [PERSON] електронний платіжний засіб. Натомість, [PERSON] позику та відсотки за її користуванням у відповідності до умов договору в повному обсязі та своєчасно не повернула. Згідно наданого позивачем розрахунку позичальник сплатив кошти в загальній сумі 9801,01 грн, які були спрямовані на погашення відсотків, і його заборгованість за Договором позики №3934696 від 28.12.2020р. станом на 30.11.2021р. складає 32655,35 грн, з яких: 11300,00 грн борг за тілом позики, 21355,35 грн борг за процентами (нараховані до 03.10.2021р.), 0,00 грн борг за відсотками за понадстрокове користування. 10 липня 2020 року між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» (Фактор) і ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (Клієнт) було укладено договір факторингу №10072020, згідно якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимог, а фактор повинен прийняти такі права вимоги та передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна придбання) за відповідний реєстр за плату, у передбачений договором спосіб (п.1.1). Права вимоги всі права клієнта за договірними відносинами з боржником, строк платежу за якими настав або настане в майбутньому, в тому числі права грошових вимог щодо заборгованості. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу; підписаний сторонами та скріплений їх печатками реєстр прав вимог в паперовому вигляді є невід`ємною частиною договору та підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги (п.2.1.3 договору факторингу). 30 листопада 2021 року між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» (Фактор) і ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (Клієнт) було складено реєстр вимог №120, за яким на умовах, передбачених договором факторингу №10072020, клієнт відступає фактору права вимоги заборгованостей до ряду боржників, зокрема й до [PERSON] за Договором позики №3934696 від 28.12.2020р. у сумі 32655,35 грн, з яких: 11300,00 грн борг за тілом позики, 21355,35 грн борг за процентами за користування, 0,00 грн борг за простроченими процентами за користування (позиція 3190 реєстру). Право позикодавця на відступлення права вимоги без згоди позичальника Договором позики не обмежено. Отже, ТОВ «ФК «Профіт Капітал», як новий кредитор, у відповідності до договору факторингу та реєстру вимог набуло право вимоги до боржника [PERSON] за Договором позики №3934696 від 28.12.2020р. у розмірі 32655,35 грн, з яких: 11300,00 грн борг за тілом позики, 21355,35 грн борг за процентами, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 07.01.2026р. у справі №727/2790/25 (щодо тлумачення понять «наявна і майбутня вимога»). [PERSON] усупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного та своєчасного виконання нею своїх фінансових зобов`язань та спростування позовних вимог позикодавця, зокрема й щодо укладення договору позики та отримання позики, а відсутність у неї коштів не може бути підставою для звільнення її від погашення заборгованості. ТОВ «ФК «Профіт Капітал» у позовній заяві пред`явило до стягнення з [PERSON] заборгованість за Договором позики у загальній сумі 32655,35 грн, визначивши її складовими елементами: 11300,00 грн боргу за тілом позики та 21355,35 грн боргу по процентах, при цьому без розмежування їх правової природи (у межах строку кредитування та після закінчення строку дії договору). Водночас Велика Палата Верховного Суду у п.78 постанови від 05.04.2023р. у справі №910/4518/16 зазначила, що поняття «користування кредитом» є лише окремим випадком «користування чужими коштами», тоді як термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше значення це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення це прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством, зокрема ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1054 ЦК України (регулятивні відносини). Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані ч.2 ст.625 ЦК України (охоронні відносини). Отже, «користування кредитом» це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору (п.80 постанови ВП ВС). Для вирішення спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав) (п.122 постанови ВП ВС). За умовами п.2 Договору позики сторони погодили строк позики (строк договору) у 15 днів і її орієнтовну загальну вартість в розмірі 12130,56 грн, а положень про порядок пролонгації (автопролонгації) даний договір не містить. Водночас зміст наданого позивачем розрахунку заборгованості свідчить про те, що позичальнику були нараховані проценти в загальній сумі 21355,35 грн за період з 28.12.2020р. по 03.10.2021р., тобто за 280 днів, а не за 15 днів, як то передбачено умовами п.2 Договору позики. При цьому, суд констатує, що згідно цього розрахунку вказані проценти нараховані саме як за строкове користування позикою, оскільки в графі «Відсотки за понадстрокове користування» проставлено значення 0. У своїй позовній заяві ТОВ «ФК «Профіт Капітал» посилається на п.8.4 Правил (згідно п.4.2 Договору позики Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (додані в електронному вигляді), але вказаний пункт стосується реструктуризації позики, а не порядку нарахування процентів. Водночас згідно п.6.5 цих Правил у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому Договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за Договором позики не є штрафом, пенею чи будь якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. Розділ 7 вказаних Правил містить положення про порядок продовження строку користування позикою. Однак, у п.6.5 даних Правил ідеться мова про проценти за понадстрокове користування позикою, тоді як розділ 7 цих Правил визначає нарахування відсотків за продовжений строк користування позикою, що дає підстави для застосування принципу contra proferentem. Крім того, зазначені Правила позичальником підписом, у тому числі й електронним (аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора), не підписані, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Договір позики №3934696 від 28.12.2020р., а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем позикових коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо пролонгації (автопролонгації) строку дії Договору позики. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів», відсутність у Договорі позики домовленості сторін про пролонгацію (автопролонгацію) строку дії такого договору, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем Договору позики як його невід`ємна частина, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді можливість продовження строку договору. Інший висновок не відповідав би принципам справедливості, добросовісності, розумності (ст.3 ЦК України) та уможливив би покладення на слабшу сторону споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту Договору позики. Такий висновок також узгоджується з правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, Верховного Суду, викладеною в постанові від 18 травня 2022 року у справі №697/302/20, і судова практика у цій категорії справ є незмінною. Відтак, оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право нараховувати проценти, то з 12.01.2021р. позикодавець і позивач не мають законних підстав нараховувати відсотки, передбачені Договором позики №3934696 від 28.12.2020р. При цьому позивач не звертався з вимогою про захист свої прав в порядку, передбаченому ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вищенаведене унеможливлює визнання ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів», ТОВ «ФК «Профіт Капітал» кредиторами [PERSON] у частині заявлених процентів, нарахованих поза межами строку кредитування, на що цілком обгрунтовано посилається відповідач у відзиві на позов. Крім того, суд констатує, що в п.2 Договору позики сторони обумовили три види фіксованої процентної ставки: базова 1,99% в день, знижена 0,49% в день, за понадстрокове користування позикою (її частиною) 2,70% в день. Водночас зміст наданого позивачем розрахунку заборгованості свідчить про те, що позичальнику протягом погодженого в договорі 15-денного його строку нараховувались проценти в розмірі 55,37 грн/день, що відповідає саме зниженій процентній ставці (11300 х 0.49) При цьому, позивачем у заяві не наведено жодних обгрунтувань на підставу нарахування позичальнику відсотків саме за базовою процентною ставкою 1,99% в день, а не за зниженою процентною ставкою 0,49% у день, яка погоджена сторонами в п.2 договору. Тому в даному випадку суд також застосовує принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Крім того, оцінюючи поведінку та спосіб ведення справи ТОВ «ФК «Профіт Капітал», суд враховує те, що товариство є фінансовою установою і професійним учасником ринку надання фінансових послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ, тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою фінансовою установою. З урахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Отже, обґрунтованим є нарахування процентів за користування позикою за Договором позики №3934696 від 28.12.2020р. за строк 15 днів у розмірі 830,55 грн (55,37 х 15), що з урахуванням тіла позики відповідає орієнтовній загальній вартості позики в 12130,55 грн (11300 + 830,55), визначеній у п.2 договору. Водночас питання дійсності щодо цієї частини грошової вимоги за Договором позики, право якої відступалося за договором факторингу від ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» є предметом відповідальності клієнта перед фактором (ст.1081 ЦК України). Разом з тим, за наданим позивачем розрахунком відповідач на погашення позики сплатив кошти в загальній сумі 9801,01 грн, які в силу вимог ст.534 ЦК України, ст.19 Закону України «Про споживче кредитування» підлягають зарахуванню йому в рахунок погашення наявної заборгованості за процентами та тілом кредиту. Тому, заборгованість відповідачаперед позивачем після проведеного судом перерахунку становить 2329,54 грн (11300,00 + 830,55 9801,01), з яких: 2329,54 грн борг за тілом кредиту, 0,00 грн борг за відсотками за користування кредитом. Таким чином, враховуючи вищевказані обставини справи, даний позов ТОВ «ФК «Профіт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором позики підлягає частковому задоволенню на суму 2329,54 грн. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать й витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. По даній справі позивачем ТОВ «ФК «Профіт Капітал» понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та на професійну правничу допомогу Адвокатського об`єднання «Правовий курс» у сумі 7000,00 грн, які підтверджені належними й допустимими доказами (договір про надання правничої допомоги №02-/24 від 01.07.2024р. із додатковою угодою №1/1, у якій встановлений розмір винагороди у фіксованому розмірі 7000 грн, додаток №2 (акт №97 прийому-передачі реєстру боржників), додаток №4 (акт №97 прийому-передачі наданої правничої допомоги), платіжна інструкція №1806 від 25.12.2025р. про сплату ТОВ «ФК «Профіт Капітал» АО «Правовий курс» коштів, наказ №02-К від 28.06.2024р. про прийняття на роботу до Адвокатського об`єднання «Правовий курс» адвоката Ушкаленко М.П., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката Ушкаленко М.П., довіреність від 31.12.2025р.). Відповідачем [PERSON] у справі також понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката Цокало Т.М. у сумі 9000,00 грн, які підтверджені належними й допустимими доказами (договір про надання правничої допомоги №1453 від 20.01.2026р., детальний опис робіт (наданих послуг) від 20.01.2026р., квитанція №1453 від 20.01.2026р. про оплату [PERSON] гонорару в сумі 9000,00 грн, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, адвокатський ордер від 26.01.2026р.). При цьому, суд враховує, що до понесених сторонами витрат на професійну правову допомогу адвоката відносяться як оплачені, так і ті, що будуть оплачені ними в майбутньому, що відповідає умовам договору та усталеній практиці Верховного Суду (постанови від 27.07.2022р. у справі №686/28627/18, від 15.06.2021р. у справі №159/5837/19, від 03.10.2019р. у справі №922445/19та ЄСПЛ (п.115 рішення в справі «Бєлоусов проти України від 07.11.2013р»). Суд зважує на ту обставину, що сторонами не було подано заперечень чи клопотань про зменшення пред`явлених іншою стороною до стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Водночас, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р.); відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (рішення у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р). Наведене також узгоджується й з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12.05.2020р. у справі №904/4507/18, де ВП ВС зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З урахуванням вищенаведеного, слід виснувати, що не є обов`язковими для суду договірні зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. З огляду на викладене суд вважає, що супровід даної справи не потребував від адвокатів сторін вивчення великого обсягу фактичних даних, регулювання даної категорії справ здійснюється невеликим обсягом нормативно-правових актів, справа є малозначною (за ціною позову, за складністю) та розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, бере до уваги типовість та поширеність такої категорії справ (про стягнення заборгованості за кредитним договором), зокрема й ініційованих ТОВ «ФК «Профіт Капітал» у судах різних регіонів України (за інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень), у зв`язку з чим підготовка позову у цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи. Тому, суд дійшов висновку, що заявлені сторонами суми (7000,00 грн позивачем, 9000,00 грн відповідачем) судових витрат на правничу допомогу є завищеними і непропорційними до предмета спору та його складності. У зв`язку з цим, з огляду на критерії співмірності, розумності, обгрунтованості та пропорційності, витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації кожній із сторін, слід зменшити до 4000,00 грн, що забезпечить справедливий баланс між інтересами сторін. Таким чином, зважаючи на часткове задоволення позову, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 172,81 грн (2329,54 : 32655,35 х 2422,40) судового збору та 285,35 грн (2329,54 : 32655,35 х 4000,00) витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а з позивача на користь відповідача 3714,65 грн ((32655,35 2329,54) : 32655,35 х 4000,00) витрат на професійну правничу допомогу адвоката. На підставі викладеного,

Outcome: partial