Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №511593285 від 30.08.2023 року у розмірі 28 398 грн 72 коп., яка складається з: 5 600 грн - заборгованість по тілу кредиту; 22 798,72 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог 30.08.2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №511593285 на суму 5 600 грн.. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора PGED-3239. Згідно умов кредитного договору №511593285, товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» виконало свій обов`язок та 30.08.2023 року перерахувало відповідачу [PERSON] , шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 5 600,00 грн на банківську карту №4441-11XX-XXXX-0061 відповідача, яку останній вказав у заявці при укладенні кредитного договору. 28.11.2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, у подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу. Відповідно до умов договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відступило на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» право вимоги за кредитними договорами, у тому числі за договором №511593285 від 30.08.2023 року. Таким чином, товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором №511593285 від 30.08.2023 року. 19.12.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №19/1224-01, відповідно до умов якого, товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» відступило на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» право вимоги за кредитними договорами, у тому числі за договором №511593285 від 30.08.2023 року. Таким чином, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором №511593285 від 30.08.2023 року. 29.05.2025 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» було укладено договір факторингу №29/05/25-Е, відповідно до умов якого, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» відступило на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» право вимоги за кредитними договорами, у тому числі за договором №511593285 від 30.08.2023 року. Таким чином, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором №511593285 від 30.08.2023 року. Відповідач [PERSON] належним чином взяті на себе зобов`язання за договором №511593285 від 30.08.2023 року не виконує, не здійснив жодного платежу, а тому у останнього наявна заборгованість у розмірі 28 398 грн 72 коп., яка складається з: 5 600 грн - заборгованість по тілу кредиту; 22 798,72 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Рух справи у суді 20.06.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулось до Київського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 04.07.2025 року матеріали цивільної справи №947/22896/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, передані на розгляд до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області за правилами підсудності. Пртоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2025 року, матеріали цивільної справи №947/22896/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, передані на розгляд судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Гелла С.В.. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.07.2025 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Представник позивача у судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи у відсутність представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі посилаючись на обставини, які зазначені в позові, просив задовольнити та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, повідомлявся, шляхом направлення судових повісток, причини неявки суду не відомі, будь-яких заяв або клопотань до суду не надходило. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.1, 2 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи зазначене, суд вважає можливим у даній цивільній справі ухвалити заочне рішення. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування 30.08.2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №511593285 на суму 5 600 грн.. Згідно ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора PGED-3239. Перед укладенням кредитного договору №511593285 відповідач [PERSON] з метою отримання кредиту самостійно за допомогою мережі інтернет, перейшов на офіційний сайт товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» - www.moneyveo.ua, зареєструвався на даному сайті, створивши особистий кабінет позичальника, за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи кредитора заповнив та подав заявку на отримання грошових коштів в кредит, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання; пройшов належну перевірку (верифікацію), ознайомився та підтвердив згоду з офертою, індивідуальною частиною кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Правила надання грошових коштів у кредит кредитора, перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті www.moneyveo.ua. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору; отримав на номер телефону, вказаний у заявці, персональний одноразовий ідентифікатор, який потім використав для підписання кредитного договору; надав згоду (акцепт) на пропозицію (оферту) кредитора щодо укладання кредитного договору (підписав кредитний договір одноразовим ідентифікатором). Отже, саме відповідач ініціював укладення кредитного договору, оформивши заявку на сайті кредитора, підписавши кредитний договір з використанням одноразового ідентифікатора. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між сторонами не був би укладений. Одночасно з підписанням кредитного договору, кредитор відправив на електронну адресу, вказану відповідачем у заявці, електронного листа з повідомленням про успішне підписання кредитного договору та вкладеним у нього примірником електронного кредитного договору, у формі, що унеможливлює зміну його змісту. Отже, у кредитному договорі сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору в тому числі щодо розміру кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. Згідно умов кредитного договору №511593285, товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» виконало свій обов`язок та 30.08.2023 року перерахувало відповідачу [PERSON] , шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 5 600,00 грн на банківську карту №4441-11XX-XXXX-0061 відповідача, яку останній вказав у заявці при укладенні кредитного договору. Кредитний договір укладено відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Особливості укладання кредитних договорів в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Статтею 3 Закону Україну «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч.3,4,6 ст.11 Закону Україну «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.12 ст.11 Закону Україну «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону Україну «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. 28.11.2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, у подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу. Відповідно до умов договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відступило на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» право вимоги за кредитними договорами, у тому числі за договором №511593285 від 30.08.2023 року. Таким чином, товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором №511593285 від 30.08.2023 року. 19.12.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №19/1224-01, відповідно до умов якого, товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» відступило на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» право вимоги за кредитними договорами, у тому числі за договором №511593285 від 30.08.2023 року. Таким чином, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором №511593285 від 30.08.2023 року. 29.05.2025 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» було укладено договір факторингу №29/05/25-Е, відповідно до умов якого, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» відступило на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» право вимоги за кредитними договорами, у тому числі за договором №511593285 від 30.08.2023 року. Таким чином, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором №511593285 від 30.08.2023 року. Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним договором або законом. Процесуальне законодавство не містить жодних обмежень щодо можливості заміни кредитора у зобов`язанні, оскільки відповідно до вимог ст.ст.512-514 ЦК України новий кредитор набуває права первісного кредитора у зобов`язанні, у тому числі і право вимоги за кредитним договором. Відповідно до ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.». Відповідач [PERSON] належним чином взяті на себе зобов`язання за договором №511593285 від 30.08.2023 року не виконує, не здійснив жодного платежу, а тому у останнього наявна заборгованість у розмірі 28 398 грн 72 коп., яка складається з: 5 600 грн - заборгованість по тілу кредиту; 22 798,72 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Таким чином, зваживши у сукупності надані позивачем докази по справі, суд приходить до висновку, що відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо стягнення на користь позивача витрат за правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Пунктами 1, 2 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 7 000 грн. До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача були надані наступні документи: копія договору про надання правничої допомоги №29/05/25-01 від 29.05.2025 року; копія довіреності; копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; копія акту прийому-передачі наданих послуг з детальним описом виконаних робіт; копія додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги №29/05/25-01 від 29.05.2025 року. Згідно п.1 ч.2 ст.137 та ч.8 ст.141 ЦПК України витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02.12.2020 року у справі №317/1209/19, від 03.02.2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі №753/1203/18. Таким чином, суд приходить до висновку, що надані стороною позивача документи є належними та достатніми доказами на підтвердження витрат, які позивач поніс на оплату професійної правничої допомоги у цій справі. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц. Верховний Суд у постанові від 25 липня 2023 року у справі №340/4492/22 прийшов до висновку, що наявність або відсутність заперечень процесуального опонента проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення лише для розв`язання питання про співмірність судових витрат на правову допомогу, заявлених до відшкодування. Водночас, це не впливає на обов`язок перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим критеріям. З урахуванням встановлених обставин, на думку суду у даному випадку розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7 000 грн, не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову у розумінні приписів п.4 ч.4 ст.137 ЦПК України та є не співмірним з огляду на те, що предмет спору в цій справі не є складним, та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів також не є значними, розгляд справи відбувся у спрощеному провадженні, та представником позивача було подано клопотання про розгляд справи без його участі, а тому суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на професійну правову допомогу у розмірі 3000 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки позовні вимоги останнього про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: partial