Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

У січні 2026 року заявник [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про встановлення факту перебування в трудових відносинах, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, посилаючись на те, що [PERSON] народилась [INFO] в м.Біла Церква, Київської області, з 01.09.1985 по 20.07.1987 навчалась в Білоцерківському СПТУ-12. 21.07.1987 була прийнята на роботу кравчинею на Білоцерківську фабрику індпошиву та ремонту одягу. У зв`язку з цим працевлаштуванням на її ім`я була видана трудова книжка серії [NUMBER] . Трудова книжка виписана на прізвище « [PERSON] ». Це єдина трудова книжка, яку вона має за все своє життя. Однак, при оформленні її трудової книжки на першій сторінці були допущені такі недоліки, а саме: в графі «дата заповнення» запис здійснено не було. Насправді трудова книжка була видана і внесені відповідні перші записи до неї 21.07.1987. 23.07.1988 заявниця одружилася з [PERSON] , тому змінила прізвище. На підставі свідоцтва про шлюб було внесено зміни на титульній сторінці трудової книжки, а саме: прізвище « [PERSON] » перекреслено та записано « [PERSON] ». Заявник зазначає, що протягом трудової діяльності вона свою трудову книжку надавала до різних підприємств, де вносились відповідні записи про її роботу. Але на цю помилку (відсутність дати заповнення) ніхто не звертав увагу. Останній запис в її трудовій книжці про звільнення з роботи внесено 19.07.2024. В 2025 вона досягла віку, який дає їй право на оформлення пенсії. 19.05.2025 вона звернулась в м.Біла Церква до УПФУ у Київській області з заявою про призначення пенсії та надала всі документи, які необхідні для оформлення пенсії. 28.05.2025 вона отримала з ПФУ в Рівненській області рішення про відмову у призначенні пенсії від 27.05.2025 за № 1044250022412. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 22.09.2025р. у справі №357/11398/25 було задоволено її заяву і встановлено факт належності [PERSON] , [INFO] , трудової книжки серії [NUMBER] , без дати заповнення, виданої відділом кадрів Білоцерківської фабрики індпошиву та ремонту одягу на ім`я [PERSON] ; встановлено факт, що [PERSON] , [INFO] , перебувала в трудових відносинах з Білоцерківською фабрикою індпошиву та ремонту одягу (після перейменування - Товариством з обмеженою відповідальністю «Білоцерківська швейно-трикотажна фабрика») в період з 21 липня 1987 року по 18 березня 1991 року; встановлено факт, що [PERSON] , [INFO] , перебувала в трудових відносинах з кооперативом «Еліта» в період з 30 травня 1991 року по 02 вересня 1991 року. 19.12.2025р. заявник знову звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії. 25.12.2025р. Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області прийняло рішення за № 104250022412 про відмову у призначенні заявнику пенсії за віком. В цьому рішенні зазначено, що [PERSON] відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зниженням пенсійного віку на 5 років, через відсутність необхідного страхового стажу, який повинен становити не менше 27 років. Причиною відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.5 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Відсутність необхідного страхового стажу зумовлена тим, що за доданими заявником документами не зараховано період роботи відповідно до її трудової книжки з 28.05.1997р. по 30.12.1998р., остільки в трудовій книжці відсутня назва при прийнятті: перед записом за № 13 від 28.05.1997р. про прийняття заявника на роботу на посаду швачки в ТОВ «Велюр» не записана повна назва підприємства (відсутній штамп з назвою цього підприємства). Хоча її звільнення (запис № 14 від 3012.1998р.) з цього підприємства проведено належним чином - печатка підприємства проставлена після відповідного запису. Заявник зазначає, що змушена звернутись до суду з цією заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки від цього залежить визначення трудового та страхового стажу, необхідного для призначення їй пенсії, для цього необхідно довести, що вона перебувала в трудових відносинах з підприємством, яке внесло до її трудової книжки неповну інформацію про трудову діяльність: про її працевлаштування саме в ТОВ «Велюр» в період з 28.05.1997р. по 30.12.1998р. Підприємство, яке допустило цю неповноту запису в трудовій книжці, припинило існувати, тому не може внести відповідні дописи чи виправлення, його діяльність припинено. Із-за допущеної вище неповноти в трудовій книжці, вона не можу оформити пенсію, тому змушена звернутись до суду з цією заявою. Враховуючи викладене, просила суд встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , перебувала в трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Велюр» в період з 28 травня 1997 року по 30 грудня 1998 року. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 січня 2026 року головуючим суддею визначено суддю Кошель Б.І. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою від 26 січня 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі в порядку окремого провадження та призначено судове засідання. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, представників не направили, про день, час та місце судового розгляду повідомлені судом своєчасно та належним чином. Судом 28.01.2026 р. за вх..№5837 отримано заяву, в якій заявниця просила розгляд справи проводити у її відсутності, заяву підтримує та просить її задовольнити. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] у місті Біла Церква Київської області, про що свідчить копія свідоцтва пр народження серії [NUMBER] . Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] 23 липня 1988 року уклала шлюб з [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2025 року по справі №357/11398/25 провадження №2-о/357/340/25 заяву [PERSON] , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та факту перебування у трудових відносинах було задоволено. Встановлено факт належності [PERSON] , [INFO] , трудової книжки серії [NUMBER] , без дати заповнення, виданої відділом кадрів Білоцерківської фабрики індпошиву та ремонту одягу на ім`я [PERSON] . Встановлено факт, що [PERSON] , [INFO] , перебувала в трудових відносинах з Білоцерківською фабрикою індпошиву та ремонту одягу (після перейменування - Товариством з обмеженою відповідальністю «Білоцерківська швейно-трикотажна фабрика») в період з 21 липня 1987 року по 18 березня 1991 року. Встановлено факт, що [PERSON] , [INFO] , перебувала в трудових відносинах з кооперативом «Еліта» в період з 30 травня 1991 року по 02 вересня 1991 року. При розгляді вказаної справи судом було встановлено, що згідно довідки Трудового архіву від 26.02.2025 за №321/06-04, у документах архівного фонду «ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТТЮ «ВЕЛЮР» у наказах з кадрових питань (особового складу) за 1995 - 1996 роки значиться, що [PERSON] прийнята на посаду кравчинею ТОВ «Велюр» з 25 жовтня 1995 року (наказ № 35 від 25.10.1995 р.). [PERSON] надавались відпустки: - за власний рахунок з 11 червня 1996 року по 17 червня 1996 року (наказ № 22 від 10.06.1996 р.); - без збереження заробітної плати з 10 липня 1996 року по 17 липня 1996 року (наказ № 28 від 09.07.1996 р.); - без збереження заробітної плати з 03 вересня 1996 року по 07 вересня 1996 року (наказ № 40 від 03.09.1996 р.); - чергову відпустку за 1995 рік з 01 жовтня 1996 року по 30 жовтня 1996 року (наказ № 46 від 25.09.1996 р.); - без збереження заробітної плати з 01 грудня 1996 року по 31 грудня 1996 року (наказ № 52 від 12.12.1996 р.). Інших відомостей про [PERSON] у наказах не виявлено. Вказане рішення суду набрало законної сили 22.10.2025. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 25.12.2025 за № 104250022412 відмовлено [PERSON] в призначенні пенсії за віком згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», через відсутність необхідного страхового стажу. У вказаному рішенні результати розгляду документів, доданих до заяви зазначені наступні: за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серії [NUMBER] з 28.05.1997р. по 30.12.1998р., оскільки відсутня назва при прийнятті. Згідно доданих документів період роботи (проживання) у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993р. становить 06 років 08 місяців 06 днів, загальний період проживання становить 28 років 08 місяців 06 днів, що дає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як потерпілому від аварії на Чорнобильській АЕС. Таким чином заявник матиме право на пенсійну виплату з 10.05.2028р, або при набутті необхідного страхового стажу. Тобто, причиною відмови [PERSON] у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. З трудової книжки серії [NUMBER] вбачається, що вона оформлена та видана без дати заповнення на ім`я « [PERSON] , [INFO] ». В подальшому до трудової книжки внесено зміни, а саме: змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » на підставі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до запису № 13, внесеному у трудову книжку серії [NUMBER] вбачається, що 28.05.1997 заявник прийнята на роботу на посаду швачки, однак відсутній запис про повну назву підприємства (відсутній штамп з назвою цього підприємства). Відповідно до запису № 14, внесеному у трудову книжку серії [NUMBER] вбачається, що 30.12.1998 заявник була звільнена за власним бажанням згідно наказу №37 від 30.12.1998 р. ТОВ «Велюр». Заявниця зазначає, що без встановлення факту перебування в трудових відносинах вона буду позбавлена соціальної гарантії, наданої державою - на призначення та отримання пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. Згідно із ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини сьомої статті 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних цивільних прав фізичних осіб. Проте, не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з існуванням потреби вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення таких юридичних фактів. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян. Як роз`яснено в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. З огляду на наведене, судом може бути встановлено факт належності особі трудової книжки, як документа, що підтверджує трудовий стаж та дає право на призначення пенсії. Звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення необхідне заявнику для призначення пенсії за віком. Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Заявник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто ним, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу заявника за спірний період. Недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Таким чином, заявниця не може нести відповідальність за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто нею, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу за спірний період. Недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Судом встановлено, що заявниця в період з 28 травня 1997 року по 30 грудня 1998 року перебувала у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Велюр». Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. ст. 77, 78 УПК України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 263 ЦПК України). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, аналізуючи надані заявником письмові докази, встановлені обставини справи, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки обставини, на які посилається заявник в обґрунтування своїх вимог, були підтверджені сукупністю наданих доказів. Встановлення даного факту не пов`язане з вирішенням спору про право, породжує для заявниці юридичні наслідки, оскільки факт перебування заявниці у трудових відносинах є необхідним для нарахування їй трудового стажу; вказані нею обставини знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи судом, а тому, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved