Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

І. Описова частина Короткий виклад позиції позивача та відповідача У листопаді 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначає, що 03.11.2024, близько 15 год 30 хв, у м. Черкаси, під час перебування за адресою [ADDRESS] біля магазину « [INFO] » на подвір`ї разом зі своєю малолітньою дитиною, до неї підійшла відповідачка, яка поводилася зухвало, висловлювалася у бік позивачки та дитини, погрожувала, після чого завдала удари в область голови та зап`ястя. Позивачка вказує, що надалі відповідачка продовжувала агресивну поведінку, у зв`язку з чим позивачка переживала страх за себе та дитину, намагалася уникати конфліктів, відчувала тривогу та психологічне напруження. Позивачка зазначає, що внаслідок події їй було заподіяно тілесні ушкодження та погіршено стан здоров`я: вона зверталася за медичною допомогою та перебувала на стаціонарному лікуванні у КПН «Третя Черкаська міська лікарня ШМД», що підтверджує відповідною медичною документацією, а також посилається на висновок судово-медичної експертизи щодо характеру отриманих ушкоджень. Вироком суду у кримінальному провадженні [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу, що, на переконання позивачки, підтверджує протиправність поведінки відповідачки та наявність її вини у заподіянні шкоди. З метою підтвердження моральних страждань та їх наслідків позивачка зазначає про проведення судової психологічної експертизи Черкаським НДЕКЦ МВС України, за висновком якої у позивачки наявні негативні зміни в емоційному стані та індивідуально-психологічних проявах, що виникли у зв`язку з досліджуваною ситуацією та перешкоджають оптимальній життєдіяльності й соціальному функціонуванню. Вказуючи на тривалість переживань, їх інтенсивність, страх за малолітню дитину, погіршення психоемоційного стану та зміни у звичному способі життя, позивачка вважає завдану їй моральну шкоду значною та просить стягнути її у розмірі 144 000,00 грн. Крім того, позивачка просить стягнути з відповідачки судові витрати, а саме: витрати на проведення психологічної експертизи у сумі 20 056,68 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у сумі 15 000,00 грн. Відповідачка своїм правом на подання відзиву не скористалася. Рух справи в суді першої інстанції, процесуальні рішення, позиції сторін в судовому засіданні Позовна заява [PERSON] про відшкодування шкоди надійшла 24.11.2025 до Соснівського районного суду м. Черкаси. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених у позові. Окрім цього, вказали, що докази витрат на професійну правничу допомогу будуть надані суду після ухвалення рішення. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою, в судове засідання не з`явилася, у зв`язку з цим судом 09.02.2026 прийнято рішення щодо проведення заочного розгляду. Суд 09.02.2026 перейшов до стадії ухвалення рішення. ІІ. Мотивувальна частина рішення Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, оцінка суду Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.09.2025 у справі № 712/298/25 [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1 700,00 грн. В апеляційному порядку зазначене рішення суду не оскаржувалося. Як установлено судом, [PERSON] 03.11.2024, близько 15 год 00 хв, перебуваючи за адресою: [ADDRESS] біля магазину «Маркет води», на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з [PERSON] , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, а саме в посяганні на здоров?я іншої людини, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень і бажаючи їх настання, нанесла удари, точну кількість в ході досудового розслідування встановити не вдалося, кулаками своїх обох рук, [PERSON] , в область голови та правого зап?ястя. Унаслідок своїх умисних протиправних дій, [PERSON] спричинила потерпілій [PERSON] ушкодження: травма голови зі струсом головного мозку, рана правого зап`ястку, які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 02-01/1138 від 20.12.2024, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. У період з 06.11.2024 до 15.11.2024 [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» з діагнозом: струс головного мозку. Забій м`яких тканин скроневої ділянки праворуч. Забійна рана правого зап`ястя (від 03.11.2024). Стійкий целфалгічний синдром. Вестибуло-атактичний синдром. Помірний астено-невротичний синдром. Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Аналіз змісту вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.09.2025 дає підстави для висновку, що вказаним судовим рішенням у межах кримінального провадження було безпосередньо встановлено факт нанесення відповідачем [PERSON] легких тілесних ушкоджень позивачу [PERSON] . У зв`язку із цим, та, враховуючи положення ч. 1, 6 ст. 82 ЦПК України, суд вважає доведеним факт вчинення відповідачем [PERSON] протиправних дій, що виразилися у нанесенні тілесних ушкоджень. Завдання моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України). Тлумачення ст. 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду від 22.04.2024 у справі № 279/1834/22). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, зокрема, щодо способу та розміру компенсації (коли розмір компенсації не визначений законом). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанови Верховного Суду від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20, від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20). Враховуючи встановлені судом обставини та оцінюючи докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що у даній справі наявні всі необхідні умови для виникнення зобов`язання з відшкодування моральної шкоди, а саме: наявність моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю, душевних стражданнях, переживанні страху за себе та малолітню дитину, емоційній напрузі у зв`язку з посяганням на здоров`я позивачки та необхідністю лікування; протиправність поведінки відповідачки, яка виразилася в умисному нанесенні позивачці тілесних ушкоджень; причинний зв`язок між протиправними діями відповідачки та заподіяною позивачці моральною шкодою, оскільки саме внаслідок зазначеного нападу та спричинених ушкоджень позивачка зазнала фізичних і душевних страждань та проходила стаціонарне лікування; а також вина відповідачки, яка підтверджується обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким встановлено умисний характер її дій. За таких обставин позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує наступне. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанови Верховного Суду від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20, від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20). Як доказ розміру заявлених позивачем вимог надано висновок експерта від 24.04.2025 № СЕ-19/124-25/3535-ПС, відповідно до якого упозивачки наявні зміни в емоційному стані, індивідувально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості і виникли внаслідок впливу певних обставин, а саме нападу та нанесення тілесних ушкоджень, що мали місце 03.11.2024. Ситуація, що досліджується за справою є психотравмувальною для [PERSON] . За умов визнання судом заподіяння [PERSON] моральної шкоди експертом визначено варіанти розміру грошової компенсації в залежності від обставин. Оцінюючи зазначений доказ суд зазначає таке. Верховний Суд у постанові від 20.12.2023 у справі № 172/313/21 вказав, що висновок експерта, який складений з порушенням вимог ст. 106 ЦПК України, зокрема без прямої вказівки, що його підготовлено саме для подання до суду, не може розцінюватися як належний і допустимий доказ у справі. Поданий у цій справі висновок містить застереження про обізнаність експерта з відповідальністю за надання завідомо неправдивого висновку, однак не містить обов`язкового застереження, що експертне дослідження виконане саме для подання до суду. За таких обставин суд вважає, що поданий позивачем висновок експерта від 24.04.2025 № СЕ-19/124-25/3535-ПС не є допустимим доказом. Разом із тим, недопустимість зазначеного висновку як доказу не спростовує встановлених судом обставин щодо факту протиправної поведінки відповідачки та завдання позивачці ушкоджень здоров`я, а також не виключає можливості відшкодування моральної шкоди, оскільки така шкода може підтверджуватися іншими належними та допустимими доказами, а її наявність у випадках посягання на здоров`я людини випливає із самого характеру правопорушення. Судом встановлено, що 03.11.2024 відповідачка [PERSON] умисно завдала позивачці [PERSON] тілесних ушкоджень, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 02-01/1138 від 20.12.2024 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні в період з 06.11.2024 по 15.11.2024 з діагнозом струс головного мозку та іншими супутніми синдромами. З огляду на наведене суд виходить із того, що позивачка зазнала фізичного болю, обмежень у звичному способі життя під час лікування та відновлення, а також душевних страждань, зумовлених самим фактом умисного посягання на її здоров`я, переживанням небезпеки та приниженням почуття безпеки, особливо з урахуванням того, що подія мала місце у присутності малолітньої дитини позивачки, що об`єктивно посилює емоційні переживання. Оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд враховує: -умисний характер дій відповідачки, встановлений обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили; -характер ушкоджень, віднесених до легких, однак таких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; -факт стаціонарного лікування позивачки протягом 9 днів та необхідність відновлення після отриманої травми; -обставини події та її сприйняття позивачкою як загрозливої, у тому числі з урахуванням присутності малолітньої дитини, що є додатковим фактором інтенсивності переживань; -відсутність даних про тривалі чи незворотні наслідки для здоров`я позивачки, стійку втрату працездатності або тривалий розлад психічного здоров`я. З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що моральна шкода позивачці завдана, проте заявлений розмір у 144 000,00 грн не відповідає критеріям співмірності наслідкам встановленого правопорушення та принципам розумності й справедливості, виходячи з характеру ушкоджень як легких та відсутності доведених тривалих чи стійких наслідків для здоров`я. Визначаючи розмір справедливої компенсації, суд, реалізуючи надані йому повноваження щодо оцінки немайнових втрат, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки на користь позивачки 35 000,00 грн моральної шкоди, що, на переконання суду, є достатньою та співмірною сатисфакцією за перенесені позивачкою фізичні та душевні страждання у конкретних обставинах справи. При визначенні розміру відшкодування суд також враховує висновки, наведені в постанові Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 372/3192/18. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, серед інших, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як убачається з матеріалів справи, позивачка при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі положень Закону України «Про судовий збір» як особа, яка заявляє вимоги про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір сплачується за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Станом на 01.01.2025 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3 028 грн. Отже, мінімальний розмір судового збору за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1 211 грн 20 коп. (3 028 грн ? 0,4), а максимальний - 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 15 140 грн. Позовна заява подана про стягнення грошових коштів у сумі 144 000,00 грн, що є ціною позову. Розмір судового збору відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» становить 1 % ціни позову, що дорівнює 1 440 грн (144 000,00 грн ? 1 %). Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову з відповідача на користь держави необхідно стягнути 349,92 грн (1 440 * 24,3 % (частка, на яку задоволено позов), інша частина підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Щодо витрат на проведення психологічної експертизи у сумі 20 056,68 грн суд зазначає, що поданий висновок експерта від 24.04.2025 № СЕ-19/124-25/3535-ПС визнано судом недопустимим доказом у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 106 ЦПК України. За таких обставин понесені позивачкою витрати на проведення зазначеного дослідження не можуть вважатися необхідними та такими, що були об`єктивно пов`язані з розглядом справи, а тому підстав для їх стягнення з відповідачки суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: partial