Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Позивач 19.12.2025 звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] , зареєстрований 16.03.1996. Свої вимоги обґрунтував тим, що вони мають різні характери та різні погляди на щодо сім`ї, обов`язків у сім`ї, матеріального забезпечення, після чого стали проживати порізно. У них відсутня взаємоповага один до одного, почуття любові відійшло та почали виникати непорозуміння з різних життєвих питань, тобто вони припинили шлюбні відносини. Кожен живе своїм життям. Від шлюбу мають шестеро дорослих дітей. Зазначив, що з відповідачем проживають окремо на протязі 15 років та він має стосунки із іншою жінкою. Вважає, що їх шлюб носить формальний характер. Добровільно розірвати шлюб в органах реєстрації актів цивільного стану відповідачка відмовилась, тому вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою від 24.12.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін, заперечення проти чого від них не надійшло. Правом подати відзив на позов або будь-які заперечення щодо змісту і вимог позовної заяви відповідач не скористався. Також до суду не надходили від відповідача заяви чи клопотання щодо розгляду справи. Копія ухвали про відкриття провадження в цій справі судом направлялася за зареєстрованим місцем проживання відповідача, однак поштовий конверт повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній». Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалися також через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Згідно з постановою Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 надіслання листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб говорити про належне повідомлення, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю суду. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16.03.1996 від якого спільних неповнолітніх дітей не мають. Різниця в поглядах на права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між позивачем та відповідачем. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім`ї, наміру поновлювати шлюбні відносини не мають. З боку відповідача не надано до суду жодних пояснень, заперечень та відзиву щодо позовних вимог позивача. Згідно ч.3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них, тому є підстави для розірвання шлюбу. Таким чином, позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved