Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Оскільської сільської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору- приватний нотаріус Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Чистов Сергій Юрійович, про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, в якому просив суд визначити йому додатковий строк тривалістю два місяці з дня набрання законної сили рішенням суду для подачі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є єдиним спадкоємцем за законом після смерті брата [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . До складу спадщини увійшли 4 земельні ділянки на території Малокомишуваської сільської ради. 12.09.2025 позивач звернувся до приватного нотаріуса Імюмського районного нотаріального округу Харківської області Чистова Сергія Юрійовича із заявою про видачу на моє ім`я свідоцтва про право на спадщину після смерті мого брата [PERSON] , проте нотаріус виніс постанову № 16 про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском строку, передбаченого п. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України, для подачі заяви про прийняття спадщини - шість місяців з дня відкриття спадщини, тобто з 14.09.2022. Позивач зазначає, що пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, а саме у зв`язку з тим, що з метою встановлення особи загиблого та причин смерті протягом 2022 2025 років тривали судово-медична, генетичні та порівняльна генетично-молекулярна експертизи в рамках кримінального провадження № 12022221070000619 за фактом порушення законів та звичаїв війни з боку військовослужбовців а інших збройних формувань Російської Федерації. Лише 23.08.2025 Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції актовий запис № 12 від 01.02.2024 поновлений та видане свідоцтво про смерть [PERSON] серія [NUMBER] від 23.08.2025. Отже, позивач не зміг своєчасно звернутись з заявою до нотаріуса про отримання спадщини в зв`язку з довгою тривалістю процедури встановлення особи загиблого брата. Без документу про встановлення особи загиблого не міг отримати свідоцтво про смерть брата - [PERSON] . Оскільська сільська рада відзиву на позовну заяву не подала, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Ухвалою суду від 30 жовтня 2025 року відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою від 27 листопада 2025 року витребувано у приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Чистова Сергія Юрійовича належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 15 грудня 2025 року до суду надійшла копія спадкової справи, витребувана ухвалою суду від 27 листопада 2025 року. Ухвалою суду від 23 січня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судове засідання сторони не з`явилися, просили справу розглянути за їх відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є рідним братом [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наступними доказами: - Свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , серія [NUMBER] , виданим повторно 06.06.2025, де у графі «Батько» зазначено « [PERSON] », «Мати» - « [PERSON] »; - Свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , виданим 29.09.1972 року, де у графі «Батько» зазначено « [PERSON] », «Мати» - « [PERSON] »; - Експертним висновком Українського бюро лінгвістичних експертиз № 056/889-m від 30.05.2025, відповідно до якого імена по батькові « [PERSON] » та « [PERSON] » є ідентичними. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у с. Мала Комишуваха, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] від 23.08.2025, актовий запис № 12 від 01.02.2024. 14 вересня 2025 року до ЄРДР внесено відомості про кримінальне провадження за № 12022221070000619 за ознаками ч. 2 ст. 438 КК України за фактом того, що у період з 10 по 11 вересня 2022 року на території м. Ізюм, Харківської області мало місце порушення законів та звичаїв війни з боку військовослужбовців та інших збройних формувань РФ, яке полягало в обстрілі з невстановленого виду зброї та снарядами невстановленого калібру по кузову автомобіля ВАЗ 2106, який має державний реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті якого загинув [PERSON] . [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .. Автомобіль виявлено на території м. Ізюм. Харківської області на відкритій ділянці місцевості, у кюветі, на відстані близько 800 м від стели, зі слідами горіння та кіптяви у середині із залишками 5 скелетів людей. Постановою слідчого СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області лейтенант поліції Шукалової Д.Д. від 31 січня 2025 року у кримінальному провадженні № 12022221070000619 від 14.09.2022 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України, труп особи чоловічої генетичної статі № 2400c/22, присвоєний B ХОБСМЕ, філіал № 2 (висновок експерта № СЕ-19/121-24/33624-БД від 22.01.2025 Харківського НДЕКЦ МВС України) визнано як гр. [PERSON] , [INFO] . Згідно з довідкою Державної спеціалізованої установи «Харківське обласне бюро судово-медичних експертиз» вих № 08-11/39 від 11.03.2025, на підставі постанови старшого слідчого ВП №1 Ізюмського РУП ГУНП B Харківській області Макаренко до відділення №2 відділу судово-медичної експертизи трупів ДСУ «Харківське ОБ СМЕ» 14.09.2022 були доставлені залишки скелету людини виявлені за адресою: Харківська область Ізюмський район, на відстані 800 м від стели «Ізюм» у кюветі в авто, та зареєстровані під номером №10-12/2400-C/2022. Судово-медична експертиза трупа проведена 23.09.2022 судово-медичним експертом [PERSON] . Причина смерті: «Причина смерті не встановлена в зв`язку з термічними руйнуваннями тіла». Труп невстановленої особи був похований 29.03.2023 на цвинтарі №18 за бюджетні кошти. У міському відділі ДРАЦС м. Харкова було зареєстровано факт смерті трупа невстановленої особи (лікарське свідоцтво про смерть №10-12/2400-C/22), актовий запис № 12 від 01.02.2024. 01.02.2025 була надана Постанова про встановлення особи трупа від 31 січня 2025 року, складена слідчим СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції Шукаловою Д.Д., в якій зазначено, що «... Труп особи чоловічої генетичної статі № 2400- С/22. присвоєний в ХОБСМЕ. філіал № 2 (висновок експерта № СЕ-19/121-24/53624-БД від 22.01.2025 Харківського НДЕКЦ МВС України) визнати як гр. [PERSON] , [INFO] ...». Дослідженням Повного витягу з Державного реєстру з актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00053589665 від 12.09.2025 встановлено, що первинно до актового запису про смерть № 12 від 01.02.2024 було внесено наступну інформацію у розділ «Відомості про померлу особу»: прізвище, власне ім`я, по батькові невідоме; стать не вказано; причина смерті причина смерті не встановлена у зв`язку з термічними руйнуваннями тіла. 23 серпня 2025 року Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було внесено наступні зміни до актового запису про смерть № 12 від 01.02.2024 у розділ «Відомості про померлого»: Невпізнана особа - Так ЗМІНЕНО НА Ні; Прізвище - Невідоме ЗМІНЕНО НА Нестер; Власне ім`я - інформація відсутня [PERSON] ; По батькові - інформація відсутня ЗМІНЕНО НА [PERSON] ; Стать - інформація відсутня ЗМІНЕНО НА чоловіча; Вік - інформація відсутня ЗМІНЕНО НА років: 50; Дата народження - інформація відсутня ЗМІНЕНО НА 12.09.1972; Місце народження - інформація відсутня ЗМІНЕНО НА Україна, Харківська обл., Ізюмський р., с. Мала Комишуваха; Відмітки - ДОДАНО ВІДМІТКУ На підставі висновку про внесення змін Павлоградського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 24.06.2025, в графі "1" змінено прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ", в графі "2" доповнено ім`я померлого " [PERSON] ", в графі "3" доповнено по батькові померлого - " [PERSON] ", в графі "4" доповнена стать померлого - "чоловіча", в графі "6" доповнено вік померлого - "50 років", в графі "9" доповнено дата народження померлого - " [INFO] " та місто народження померлого - "Україна, Харківська область, Ізюмський район, село Мала Комишуваха". Також внесено інформацію до розділу «Відомості про видані свідоцтва», а саме: Відомості про видане свідоцтво внесено до Реєстру - 23 серпня 2025 р. 10:34:47 реєстратором Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; Серія та номер - 1-ВЛ 955472; Дата видачі - 23 серпня 2025 року. [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 23.07.2008 по день своєї смерті один, що підтверджується Довідкою № 02-20-26/112 від 09.09.2025, виданою старостою Малокомишуваського старостинського округу. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, виданого Ізюмською районною державною адміністрацією 24.12.2004р., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 283, державного акту на право приватної власності на землю, виданого Ізюмською районною державною адміністрацією 24.12.2004р., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 284, [PERSON] на праві власності належали: - земельна ділянка загальною площею 6,5748 га, кадастровий номер: 6322887000:03:000:0190; - земельна ділянка загальною площею 6,1610 га, кадастровий номер: 6322887000:03:000:0191; - земельна ділянка загальною площею 0,2812 га, кадастровий номер: 6322887000:01:000:0185; - земельна ділянка загальною площею 0,2812 га, кадастровий номер: 6322887000:01:000:0184, які розташовані на території Малокомишуваської сільської ради, КСП ім Шевченка. 12.09.2025 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Чистова С.Ю. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] брата заявник [PERSON] . Заява зареєстрована за № 720. Дослідженням відомостей зі Спадкового реєстру нотаріусом встановлено, що спадкові справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , не заводилися, свідоцтво про право на спадщину не видавалося, заповіт померлий за життя не склав, спадковий договір не уклав, що підтверджується Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 82524942 від 12.09.2025 та Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 82524954 від 12.09.2025. 12 вересня 2025 року приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Чистовим С.Ю. зареєстровано спадкову справу № 274/2025 щодо спадщини [PERSON] , померлого [INFO] . Постановою № 16 про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 вересня 2025 року приватний нотаріус Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Чистов С.Ю. відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] , з тих підстав, що [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та пропустив строк, що встановлений законом для прийняття спадщини. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері( ст. 1262 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.. Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними. Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі№ 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті обставин цієї справи, суд зазначає наступне. Позивач належними та допустимими доказами довів обставини, що входять до предмету доказування у цій справі, а саме що він є спадкоємцем другої черги за законом щодо свого брата [PERSON] . Інших спадкоємців у [PERSON] , які прийняли спадщину після нього, немає, за життя він заповіт не склав, як і не укладав спадковий договір. Отже, [PERSON] є єдиним спадкоємцем [PERSON] . Також позивач надав належні та допустимі докази щодо обсягу майна, яке увійшло до складу спадщини [PERSON] , а саме земельних ділянок на території Малокомишуваської сільської ради, КСП ім Шевченка. Строк на прийняття спадщини після [PERSON] закінчився 14.03.2023. [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернувся до нотаріуса 12.09.2025, тобто з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. Оцінюючи поважність причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, суд враховує наступне. Загальновідомим є факт того, що 24 лютого 2022 року розпочалася військова агресія РФ проти України. Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан з 24.02.2022 року, дію якого продовжено і на цей час. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказ Міністерством розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376, с. Мала Комишуваха Оскільської сільської територіальної громади протягом періоду з 24.02.2022 до 01.04.2022 перебувало в зоні активних бойових дій, з 01.04.2022 до 11.09.2022 під тимчасовою окупацією РФ, з 11.09.2022 до 24.09.2022- на території активних бойових дій. Тобто, смерть [PERSON] настала під час перебування с. Мала Комишуваха в зоні активних бойових дій. Як встановлено судом, смерть [PERSON] настала внаслідок порушення законів та звичаїв війни з боку військовослужбовців та інших збройних формувань РФ, у зв`язку з чим в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12022221070000619 здійснювалися процесуальні дії, зокрема проведено низку судових експертиз. Особу померлого [INFO] [PERSON] встановлено лише постановою слідчого від 31.01.2025, а державну реєстрацію смерті [PERSON] , шляхом поновлення актового запису та внесення змін до первинного актового запису про смерть, завершено лише 23 серпня 2025 року, за результатом чого 23 серпня 2025 року [PERSON] видано свідоцтво про смерть [PERSON] . Таким чином [PERSON] отримав Свідоцтво про смерть спадкодавця після закінчення строку для прийняття спадщини. При цьому досліджені в судовому засіданні докази свідчать, про те, що у зв`язку з проведенням досудового розслідування у кримінальному провадженні позивач з об`єктивних причин не міг отримати свідоцтво про смерть брата раніше, ніж 23.08.2025. У постанові від 01 березня 2023 року у справі № 522/21238/19 Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність свідоцтва про смерть спадкодавця унеможливлює вчасне звернення спадкоємця до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому є поважною причиною пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини. Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 592/18695/18. Крім того, суд враховує, що норми міжнародного права встановлюють, що згідно зі стандартом, розробленим у практиці Європейського суду з прав людини на підставі висновків у його рішеннях, для встановлення відповідності певного заходу принципу правомірності позбавлення володіння слід проаналізувати три критерії: 1) чи є такий захід правомірним (передбачається національним законодавством); 2) чи має позбавлення власності суспільний (громадський) інтерес; 3) чи є такий захід пропорційним поставленій меті (забезпечує справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини). Якщо хоча б одного із зазначених критеріїв не буде дотримано, то ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до третього критерію, уніфікований підхід ЄСПЛ до оцінки вимог, закріплених у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, ґрунтується також на критерії «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право власності, та інтересами особи, яка так чи інше страждає від такого втручання (рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Трегубенко проти України»). Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №761/42165/17-ц від 28 жовтня 2019 року. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позбавлення позивача права на спадщину буде надмірним тягарем, що не є пропорційним меті законодавчого обмеження строку подання заяви про прийняття спадщини, відтак, буде порушено «баланс» між інтересами держави та фізичної особи, що суперечить гарантіям ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції. За таких обставин, враховуючи що у [PERSON] до 23 серпня 2025 року було відсутнє свідоцтво про смерть спадкодавця, а також те, що після отримання такого свідоцтва позивач без зволікань звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, суд визнає поважними причини пропуску [PERSON] строку для прийняття спадщини після рідного брата [PERSON] , оскільки відсутність актового запису про смерть та свідоцтва про смерть останнього, були безумовними перешкодами для подачі заяви про прийняття спадщини у визначений законом строк. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі та визначає йому додатковий строк тривалістю 2 місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті брата [PERSON] .

Outcome: approved