Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» пред`явило позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1228-0926 від 25.06.2023 у розмірі 62000,00 грн. та понесені судові витрати у розмірі 2422,40 грн. Позовна заява мотивована тим, що 25.06.2023 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] за допомогою веб-сайту (credіtkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1228-0926. Відповідно до умов цього договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту 9200,00 грн, строк кредитування - 300 днів; базовий період - 14 днів; знижена % ставка 2,50 % в день; стандартна % ставка 3,00 % в день. Додатковою угодою від 08.07.2023 до Договору про відкриття кредитної лінії №1228-0926 від 25.06.2023 року позивач та відповідач домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 4700,00 грн. Як зазначено, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов договору. Натомість, відповідачем [PERSON] порушені взяті на себе договірні зобов`язання, внаслідок чого станом на 25.08.2025 заборгованість за кредитним договором становить 85883,55 грн., з яких: заборгованість за кредитом 8630,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами 77253,55 грн. Разом з тим, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» прийняло рішення про можливість застосування до відповідача Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 23883,55 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 62000,00 грн. З огляду на вищезазначене, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] повну суму заборгованості, а лише її частину, зокрема 62000,00 грн, з яких: 8630,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 53370,00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 30.12.2025 відкрито провадження в справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу роз`яснено право подавати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а також наслідки ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, зокрема право суду вирішити спір за наявними матеріалами справи. 05.01.2026 до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Шаповал О.В. надійшов відзив на позовну заяву у якому остання просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В обгрунтування поданого відзиву представник відповідача зазначає, що позивач є особою, яку притягнуто до відповідальності за систематичне порушення фінансової дисципліни Національним регулятором фінансових послуг, і хоча НБУ зобов`язав позивача усунути порушення, позивач ці порушення не усунув і порушив законодавство щодо особи з інвалідністю ІІІ групи (поранення, МВТ). Крім того, вважає, що розрахунок заборгованості наданий позивачем суперечить вимогам ст. 205, 638 ЦК України , ч. 5 ст. 8, ст.ст. 9, 12, 21 Закону України «Про споживче кредитування», і є незаконним, а відтак, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог, що прямо суперечать вимогам Закону. Договір кредитування №1228-0926 від 25.06.2023 мав строк кредитування 300 календарних днів, тобто до 19.04.2024, тобто нарахування відсотків після 19.04.2024 є поза межами договору. За таких обставин вважає, що в позивача відсутні підстави для стягнення спірного тіла кредиту з огляду на недоведеність розміру заборгованості за ним ( том 1 а. с. 122-138). 13.01.2026 від представника позивача ТОВ «Укр Кредит Фінанс» Лазарєвої М.С. через електронний суд надійшли додаткові пояснення у справі, в яких представник позивача зазначила, що обставини, на які посилається сторона відповідача у відзиві на позовну заяву, є не обгрунтованими, недоведеними, суперечать умовам укладеного правочину та ніяким чином не впливають на наявність у відповідача забогованості за кредитним договором. Крім того, зазначає, що відповідач посилається на Закон України № 2459-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання простроченої заборгованості у період дії воєнного стану в Україні», однак у відзиві не зазначає, що він є військовослужбовцем. Посилання відповідача на отримання поранення під час дії воєнного стану саме по собі не підтверджує наявність у нього відповідного статусу, а жодних належних та допустимих доказів на підтвердження такого статусу або підстав для застосування зазначеного Закону відповідачем до матеріалів справи не надано. Разом з тим, зазначила, що на підтвердження укладання кредитного договору № 1228-0926 від 25.06.2023 відповідачем з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» було надано до суду електронний доказ в паперовій формі (роздруківка тексту кредитного договору), підписаний одноразовим ідентифікатором «A3564». Відповідач підписав кредитний договір №1228-0926 від 25.06.2023 відповідно до розділу 13 Договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором A3564, а позивач засвідчив кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу. Також зазначила, що твердження відповідача про зазначення у договорі декількох строків є невірним, оскільки ТОВ «Укр Кредит Фінанс» детально було описано інформацію як щодо базового періоду, так і щодо строку кредиту (строку кредитування), так як Кредитним договором та Правилами відкриття кредитної лінії чітко розмежовано ці поняття. Щодо нарахування відсотків зазначила, що позивачем дотримано всіх вимог чинного законодавства та не допущено порушень до відповідача, оскільки відсоткова ставка була узгоджена між сторонами, а денна процентна ставка не перевищувала встановленого законодавством обмежень на момент укладення договору та додаткової угоди до договору. Крім того, оскільки кредитний договір №1228-0926 укладений 25.06.2023 року, тобто до прийняття та набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» то відсоткова ставка у розмірі 3,00% встановлена на момент укладення Договору та нарахована відповідно до умов чинного законодавства, а тому Позивач має законні підстави для нарахування відсотків за ставкою 3,00% за період з 24.12.2023 по 19.04.2024 року. Твердження відповідача щодо порушення Закону України «Про споживче кредитування» та Правил розрахунку небанківськими фінансовими установами загальної вартості кредиту для споживача і реальної річної процентної ставки є абсолютно безпідставними, оскільки станом на 12.01.2026 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» продовжує здійснювати свою діяльність на підставі чинної ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Окрім цього, представник вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 4900,00 грн є неспівмірним із складністю справи та виконаною адвокатом роботою, враховуючи предмет спору ( том 2 а. с. 1-26). 29.01.2026 до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Шаповал О.В. надійшло заперечення на додаткові письмові пояснення в яких вона просить відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що доводи позивача є неспроможними і такими що суперечать чинному законодавству та судовій практиці ( том 2 а. с. 52-56). Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 25.06.2023 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] за допомогою веб-сайту (credіtkasa.com.ua) укладений електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1228-0926. Цей договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно із Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов зазначеного договору ТОВ «Укр Кредит Фінанс» взяло на себе зобов`язання надати відповідачу [PERSON] кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту 9200,00 грн, строк кредитування - 300 днів; базовий період - 14 днів; знижена % ставка 2,50 % в день; стандартна % ставка 3,00 % в день ( том 1 а. с. 17-29). 08.07.2023 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] укладено додаткову угоду до Договору про відкриття кредитної лінії № 1228-0926 від 25.06.2023 року, за умовами якої позивач та відповідач домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 4700,00 грн ( том 1 а. с. 58-62). Матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту, із даних якого убачається, що відповідач ознайомлений із умовами надання кредиту, його розмір, строк кредитування та інші умови. ТОВ «Укр Кредит Фінанс» виконало взяті на себе зобов`язання за договором та додатковою угодою до нього, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. На підтвердження укладення договору з відповідачем [PERSON] , а саме надання коштів за кредитним договором, позивач надав довідку про перерахування суми кредиту, згідно з якою ТОВ «Укр Кредит Фінанс» перерахувало на картковий рахунок відповідача грошові кошти в сумі 9200,00 грн. та 4700,00 грн. за допомогою платіжної системи LiqPay та лист АТ КБ «Приват Банк» ( том 1 а. с. 63, 52-56). Відповідач [PERSON] скористався кредитними коштами, але не виконує належним чином зобов`язання за договором, внаслідок чого, відповідно до наданого ТОВ «Укр Кредит Фінанс» розрахунку, заборгованість за договором № 1228-0926 від 25.06.2023 станом на 25.08.2025 становить 85883,55 грн., з яких: заборгованість за кредитом 8630,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами 77253,55 грн ( том. 1 а. с. 65-72). Разом з тим, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» прийняло рішення про можливість застосування до відповідача Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 23883,55 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 62000,00 грн. Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до ч. 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно з ч. 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Такий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 16.12.2020 у справі №561/77/19. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, надані ТОВ «Укр Кредит Фінанс» докази, які досліджені судом, підтверджують факт укладення договору про відкриття кредитної лінії № 1228-0926 від 25.06.2023 та додаткової угоди від 08.07.2023 між сторонами та порушення відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань. Суд критично відноситься до посилань відповідача, про те, що він відноситься до катергорії осіб передбачених Законом України № 2459-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання простроченої заборгованості у період дії воєнного стану в Україні», оскільки жодних доказів того, що він є військовослужбовцем до суду не надано. Посилання відповідача на отримання поранення під час дії воєнного стану саме по собі не підтверджує наявність у нього відповідного статусу, а жодних належних та допустимих доказів на підтвердження такого статусу або підстав для застосування зазначеного Закону відповідачем до матеріалів справи не надано. Щодо доводів відповідача, про відсутність підстав для стягнення в період воєнного стану неустойки, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). Суд, здійснивши системний аналіз матеріалів справи та умов укладеного між сторонами кредитного договору, приходить до висновку, що у даному випадку відповідачем помилково ототожнено поняття відсотків за користування кредитом, що регулюються ст.ст. 1048, 1054, 10561 ЦК України та компенсації (штраф, пеня) за невиконання зобов`язання за договором. Крім того, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» діяло недобросовісно, вводило його в оману, приховувало істотні умови договору або будь-яким чином примушувало його до укладення договору про відкриття кредитної лінії № 1228-0926 від 25.06.2023 на невигідних для нього умовах. Матеріали справи підтверджують, що відповідач до моменту укладення договору був ознайомлений з усіма істотними умовами кредитування, зокрема з розміром кредиту, строком кредитування, базовим періодом, стандартною процентною ставкою, а також з орієнтовною загальною вартістю кредиту за весь строк його користування, що відображено у Паспорті споживчого кредиту та таблиці обчислення загальної вартості кредиту. Відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору можуть бути визнані несправедливими виключно за наявності доказів істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, який виник усупереч принципу добросовісності. Сам по собі розмір нарахованих процентів, якщо він прямо передбачений договором та був відомий споживачу на момент його укладення, не є безумовною підставою для визнання таких умов несправедливими. Згідно частини 5 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно частини 7 вказаної статті положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Разом з тим, відповідачем не було заявлено зустрічного позову про визнання кредитного договору недійсним або частково недійсним у частині визначення розміру процентів за користування кредитом. Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справу виключно в межах заявлених вимог і не вправі виходити за їх межі або самостійно змінювати умови договору сторін за відсутності відповідних позовних вимог. Відповідно до частини 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати визначаються за домовленістю сторін у договорі з урахуванням умов кредитного ринку, строку користування кредитом та інших факторів. Укладений між сторонами договір містить чітко визначені та зрозумілі умови щодо нарахування процентів, які відповідачка добровільно прийняла, підписавши договір в електронній формі. Як вбачається з розрахунку заборгованості позивач нараховував відсотки за користування кредитом в межах строку кредитування, передбаченого договором № 1228-0926 від 25.06.2023, а саме з 25.06.2023 по 19.04.2024. Відтак, доводи представника відповідача про нарахування відсотків поза межами строків кредитування, спростовуються матеріалами справи. Щодо доводів відповідача про невідповідність максимальної денної процентної ставки вимогам Закону України «Про споживче кредитування» в частині нарахування процентів за користування кредитом, суд зазначає наступне. В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості за договором, який наданий позивачем при поданні позовної заяви до суду. З вказаного розрахунку вбачається, що станом на 25.08.2025 за позичальником [PERSON] обліковується прострочена заборгованість в сумі 85883,35 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 8630,00 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 77253,55 грн. Так, розрахунком заборгованості підтверджується, що з 25.06.2023 по 22.07.2023 відповідачу нараховувались проценти за користування кредитом за процентною ставкою у розмірі 2,5%, а з 23.07.2023 - 3%. Крім того, як свідчать вимоги позову, позивачем (кредитором) було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме: часткового списання позичальнику заборгованості за нарахованими процентами у сумі 23883,50 грн., а відтак прострочена заборгованість за нарахованими процентами визначена позивачем в сумі 53370,00 грн. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Суд, перевіряючи розрахунок заборгованості ТОВ «Укр Кредит Фінанс» в частині складової боргу [PERSON] за нарахованими процентами за користування кредитом, не може погодитися з його правильністю, з огляду на таке. 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи з 24.12.2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22.04.2024 року - денна ставка має бути не більше 1,5%, з 20.08.2024 року- денна ставка не більше 1%. Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Досліджуючи розрахунок заборгованості [PERSON] за процентам за користування кредитом, суд встановив, що позивачем розмір заборгованості за нарахованими процентами в сумі 77253,55 грн обраховано з 25.06.2023 по 22.07.2023 за ставкою 2,5% а з 23.07.2023 по 19.04.2024 по 3 % за кожен день користування кредитом. Визначаючи розмір заборгованості за процентами за користування кредитом у межах погодженого сторонами договору строку надання кредиту, суд, з урахуванням вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», виходячи з того, що денна ставка відсотків, починаючи з 24.12.2023 року має бути не більше 2,5%, з 22.04.2024 року - не більше 1,5%, з 20.08.2024 року - не більше 1%, встановив, що розрахунки позивача в частині заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом за період з 24 грудня 2023 року по 19 квітня 2024 року, що проведені за ставкою 3,00% за кожен день користування кредитом не узгоджуються із приписами Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ. За проведеними розрахунками, з урахуванням максимального розміру денної процентної ставки 2,5%, що діє з 24.12.2023 року, судом встановлено, що за період з 24 грудня 2023 року по 19 квітня 2024 року розмір процентів, який підлягає стягненню з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», становить 26933,50 грн.(118 днів х 228,25 грн. в день). Отже, загальна сума заборгованості за процентами становить 71866,85 грн (44933,35 грн - за період до 24.12.2023, 26933,50 грн - за період з 24.12.2023 по 19.04.2024 за ставкою 2,5%). При цьому, судом враховується, що позивачем (кредитором) було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 23883,55 гривень. Отже, в межах заявлених позивачем вимог в частині складової боргу за нарахованими процентами за період з 25.06.2023 по 19.04.2024, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами у розмірі 47983,30 грн (71866,85 грн 23883,55 грн). В інший частині вимог про стягнення заборгованості за складовою боргу за нарахованими процентами слід відмовити. В цій частині доводи відповідача знайшли своє часткове підтвердження. З огляду на наведені вище норми права, встановлені фактичні обставини справи, враховуючи, що відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти разом з відсотками вчасно не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої підтверджено наданим позивачем розрахунком та відповідачем не спростовано, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково зокрема, стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1228-0926 від 25.06.2023 у розмірі 56613,30 грн, яка складається з простроченої заборгованісті за кредитом 8630,00 грн; простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 47983,30 грн, у задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення простроченої заборгованоті за нарахованими процентами в розмір 5386,70 грн. необхідно відмовити. Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як встановлено судом, позивач ТОВ «Укр Кредит Фінанс»поніс судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви в сумі 2422 грн. 40 коп. Оскільки, у ході судового розгляду суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в сумі 56613,30 грн., що становить 91,3 % від заявленої позивачем суми 62000,00 грн., відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору в сумі 2211,65 грн. Щодо стягнення з позивача на користь відповідача 4900,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Так, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи долучено ордер та квитанцію. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У постанові від 12 травня 2020 року по справі № 904/4507/18, обґрунтовуючи правові підстави стягнення витрат на професійну правову допомогу, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд бере до уваги, що у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial