Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

У жовтні 2025 року адвокат Марчук Г.О., який діє від імені позивача [PERSON] , звернувся через систему «Електронний суд» до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить: визнати договір доручення, укладений у формі довіреності, посвідчений 06 листопада 2021 року приватним нотаріусом Корнійчук А.В., зареєстрований в Реєстрі за № 6582 удаваним; визнати, що між [PERSON] , від імені якого по довіреності діяв [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, 06 листопада 2021 року, був укладений договір купівлі транспортного засобу марки IVECO, модель MAGIRUS 190E38, д.н.з. [NUMBER] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06 листопада 2021 року [PERSON] придбав у [PERSON] (далі Відповідач-2), від імені та в інтересах якого по довіреності діяв [PERSON] (далі Відповідач-1), автомобіль марки IVEKO, модель MAGIRUS 190E38, 1998 року випуску. Однак, замість договору купівлі-продажу, сторони оформили придбання автомобіля шляхом оформлення довіреності, посвідченої 06.11.2021 приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Корнійчук А.В. Позивач вказує, що 21.09.2021 сплатив Відповідачу-1 грошові кошти за автомобіль в розмірі 3000,00 доларів США авансовим готівковим платежем. Оскільки відповідач-1 фактично отримав грошові кошти за проданий автомобіль, позивач визначає його як сторону в цивільному процесі, що здійснила активні дії по укладенню та виконанню договору купівлі-продажу автомобіля. В підтвердження отримання грошових коштів за проданий автомобіль [PERSON] була власноручно написана розписка про отримання коштів від [PERSON] в розмірі 3000,00 доларів США. Відповідач-1 передав позивачу свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки IVECO, модель MAGIRUS 190E38, 1998 року випуску, зареєстрованого на ім`я [PERSON] (реєстраційний номер [NUMBER] ). Оформлення продажу автомобіля позивач та відповідач-1 відклали, оскільки в момент вчинення довіреності не мали можливості відвідати сервісний центр МВС, окрім того, в сторін ще було достатньо часу для такого оформлення, зважаючи на те, що довіреність на ім`я [PERSON] , видана власником автомобіля [PERSON] , була чинна до 29.09.2024 року. Сторони не встигли оформити договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки 24.02.2022 року відбулася збройна агресія РФ проти України, і відповідач-1 був призваний до Збройних Сил України та в даний час здійснює свій військовий обов`язок. Позивач вважає договір доручення, укладений у формі довіреності удаваним, з метою приховати інший правочин, тобто договір купівлі-продажу автомобіля. 17.11.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] , в якому відповідач-1 визнав позовні вимоги. У відзиві зазначено, що [PERSON] придбав у відповідача-1 автомобіль марки IVEKO, модель MAGIRUS 190E38, 1998 року випуску, який належав на праві власності [PERSON] та 21.09.2021 отримав від позивача грошові кошти у сумі 3 000,00 дол. США. Того ж дня, автомобіль та документи на нього були передані позивачу. Відповідач 1 зазначає, що 06.11.2021 він підписав довіреність на право користування позивачем автомобілем, а переоформлення у сервісному центрі відклали на невизначений час. Видана відповідачем-2 довіреність на ім`я [PERSON] надавала можливість здійснити переоформлення автомобіля до 29.09.2024, до закінчення строку довіреності. Однак, у лютому 2022 року розпочалась збройна агресія РФ проти України та [PERSON] був призваний до ЗСУ, де проходить службу і наразі, а тому сторони не змогли відвідати сервісний центр. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 05.11.2025 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання. 17.11.2025 на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. 19.11.2025 представник позивача [PERSON] через систему «Електронний суд» подав заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою судді від 20.11.2025 задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою суду від 03.12.2025, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до розгляду по суті. 10.02.2026 на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовну заяву та просив її задовольнити. Відповідач-1 [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, матеріали справи містять відзив відповідача-1. Відповідач-2 [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином згідно вимог ЦПК України, жодних заяв, клопотань на адресу суду не надходило, причини неявки суду невідомі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.09.2021 [PERSON] видав на ім`я [PERSON] довіреність, якою уповноважив останнього вчиняти правочини щодо розпорядження та надання в користування (з правом продажу), а також договори страхування, і під час здійснення повноважень, керувати належним [PERSON] автомобілем марки IVECO MAGIRUS 190E38, д.н.з. [NUMBER] , а також проводити поточний ремонт та слідкувати за технічним станом транспортного засобу в процесі виконання довіреності. Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алекаєвою З.Б., зареєстрована в реєстрі за № 1172, довіреність видана строком на три роки та дійсна до 29.09.2024 (а.с. 11-12). Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , власником транспортного засобу марки IVEKO, модель MAGIRUS 190E38, тип БОРТОВИЙ-С, номер шассі [NUMBER] , 1998 року випуску, являється [PERSON] (а.с.14-15). 06.11.2021 [PERSON] , який діє від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 29 вересня 2021 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алекаєвою Зінаїдою Борисівною, видав на ім`я [PERSON] та/або [PERSON] довіреність, якою уповноважив останніх продати по ціні та на умовах на власний розсуд, належний [PERSON] , транспортний засіб марки IVECO MAGIRUS 190 [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] (а.с.6). Встановлено, що 21.09.2021 [PERSON] написав розписку, якою ствердив отримання від [PERSON] грошових коштів в сумі 3 000,00 доларів США за приданий автомобіль автомобіля IVECO MAGIRUS 190E38, д.н.з. [NUMBER] (а.с.13). Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Загальний порядок укладення договорів учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі - Порядок № 1200) та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з пунктами 12, 16, 17 Порядку № 1200 оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг Міністерством внутрішніх справ (далі - МВС) і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта). Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України. Згідно ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Такий висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 16 грудня 2015 року в справі № 6-688цс15. В даній справі встановлено, що довіреність, яку видав власник автомобіля марки IVEKO, модель MAGIRUS 190E38, [PERSON] на ім`я [PERSON] , та довіреність від 06.11.2021, яку видав [PERSON] на ім`я [PERSON] втратили чинність 29.09.2024 р. Отже, наразі позивач бажає визнати Довіреність якою його уповноважили користуватися, розпоряджатися автомобілем удаваним правочином, однак, як було встановлено судом, між [PERSON] і позивачем на час посвідчення довіреності склалися правовідносини, які були саме представницькими відносинами та позивач міг в будь який час розпорядитися автомобілем, належно зареєструвати право власності на нього. Під час чинності цієї довіреності позивач не мав жодних претензій до цього правочину, але, як було встановлено судом, позивач втратив час і не вчинив дій щодо зняття з обліку ТЗ до закінчення чинності Довіреності і не зареєстрував право власності. Таким чином, позивачем недоведено, що воля сторін [PERSON] і [PERSON] в правочині від 06.11.2021року була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином (Довіреністю) та, що між сторонами настали інші права та обов`язки, ніж ті, що були передбачені укладеним правочином. Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів» від 18 листопада 2015 року № 941, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є зокрема укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З огляду наведеного вище, надавши належну правову оцінку позиції учасників судового процесу, суд дійшов висновку про те, що між [PERSON] та [PERSON] 06 листопада 2021 року, не був укладений договір купівлі транспортного засобу марки IVECO, модель MAGIRUS 190E38, д.н.з. [NUMBER] , а була посвідчена довіреність та [PERSON] не набув право власності на спірний автомобіль на підставі тієї довіреності. Позивач скористався своїм правом на судовий захист, однак його позиція не знайшла свого підтвердження в ході розгляду справи. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed