Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Зміст позовних вимог: [PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, Головного управління Національної поліції Івано-Франківської області про стягнення моральної шкоди. В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначив, що 10.04.2014 року на підставі наказу №187 він був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ. 07.11.2014 року на підставі наказу № 17о/с позивач прийнятий на службу в національну поліцію України в якості старшого лейтенанта поліції. 01 вересня 2019 року мала місце дорожньо-транспортна пригода в с. Пасічна на вулиці С. Галечко Надвірнянського району Івано-Франківської області з його участю в зв`язку з чим був складений адміністративний протокол про притягнення повивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП. Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №100996 від 01.09.2019 р., складеного інспектором СРПП №1 Надвірнянського ВП ГУПН в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Яремчуком І.В. вбачається, що 01.09.2019 р. близько 13 год. 30 хв. [PERSON] в с. Пасічне по вул. Галечко Надвірнянського району Івано-Франківської області керував транспортним засобом, а саме автомобілем марки "АUDI 100" держ.ном.знак [NUMBER] з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння відмовився чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху. Свою провину не визнав і відкинув твердження поліції про те, що він був у стані алкогольного сп`яніння. Доказів на підтвердження його винуватості в матеріалах справи немає. Постановою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2019 року провадження по адміністративній справі відносно позивача про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрито за відсутності в діях складу правопорушення. Рішення суду набрало законної сили. Відповідач на підставі Протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №100996 від 01.09.2019 р., складеного працівником відповідача інспектором СРПП №1 Надвірнянського ВП ГУПН в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Яремчуком І.В., видав два накази № 1608 від 23.09.2019 р. і № 291о/с, якими звільнив [PERSON] , зі служби в поліції у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби. Позивач вважає, що його звільнення з роботи є незаконним, так як здійснено на підставі незаконного протоколу про адміністративне правопорушення від 01.09.2019 р. Відповідач своїм наказом №1608 від 23.09.2019 р. підписаний начальником поліції ошельмував його особистість, принизив його гідність і ділову репутацію перед всім складом співробітників національної поліції, так як наказ був доведений до всіх співпрацівників, в якому його безпідставно охарактеризовано негативно як то: що він керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння за що був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 ч.1 КУпАП; що він як винуватець ДТП вийшов зі свого автомобіля заблокувавши двері, та не поцікавився за стан іншого водія та пасажирів; що в порушення п. 2.5 розділу 2 Правил дорожнього руху відмовився пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння; що він своєю поведінкою на місці дорожньо-транспортної пригоди поводив себе аморально в супереч Правилам етичної поведінки поліцейських; що його поведінка викликала значне обурення з боку громадян чим підірвано авторитет поліції. Позивач вважає, що незаконним звільненням йому причинено нервово-психічну травму і душевні страждання, чим завдано йому моральної шкоди, розмір якої він оцінюється в 260 000 грн. На цей час в Касаційному адміністративному суді знаходиться на розгляді касаційна скарга про визнання протиправними та скасування наказів про його звільнення зі служби та поновлення на роботі. Позовні вимоги підтримав повністю, просив стягнути з Управління державної казначейської служби України у Надвірнянському району Івано-Франківської області на його користь 260 тисяч гривень моральної шкоди. Короткий зміст відзиву на позов: 27.08.2025 року на адресу суду поданий відзив на позов від Управління державної казначейської служби України у Надвірнянському району Івано-Франківської області, в якому відповідач заперечує щодо задоволення позову в повному обсязі. Зазначає, що позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої на його думку, незаконним звільненням зі служби в поліції. Згідно із Положенням, управління Казначейства відповідно до покладених на нього функцій забезпечує казначейське обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, та, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Відповідно до статті 25 Бюджетного кодексу України Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Правова позиція Верховного Суду, викладену у постановах від 09.02.2022 у справі №757/6203/21-ц, від 23.02.2022 у справі № 757/23994/20-ц, від 28.04.2022 у справі № 464/5200/19, згідно з якою відповідно до частини 2 статті 2 ЦК України кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин. Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. У пункті 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) вказано, що держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Казначейства чи ї його територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Казначейство чи її територіальний орган. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 641/4272/19 зазначено, що залучення або незалучення до участі у спорах з державою ДКС України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення відповідача у справі, оскільки таким належним відповідачем є Держава Україна, а не ДКС України чи її територіальний орган (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 44), від 25 березня 2020 року № 641/8857/17 (пункт 64)). Тому у спорах про стягнення з держави коштів, зокрема і про стягнення відшкодування завданої шкоди (компенсації), немає необхідності визначати відповідачем ДКС України або її територіальний орган. Останні зобов^язані виконати відповідне рішення суду незалежно від їхньої участі у розгляді справи за позовом до держави. Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої на його думку, незаконним звільненням зі служби в поліції . У постановах від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11 (пункт 6.22), від 21.08.2019 у справі № 761/35803/16-ц (пункт 33), від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц (пункт 28) Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема, і представляти державу в суді. Отже, відповідачем у справі про відшкодування шкоди має бути держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Казначейство, яке залучено до справи як відповідач, згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не має фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи Отже, відповідно до статті 170 ЦК України Державу Україна у справі № 348/1991/25 повинно представляти лише Головне управління Національної поліції Івано-Франківської області. Таким чином, позивач помилково визначив управління Казначейства відповідачем у цій справі. Позивач знаходився у правовідносинах із Головним управлінням Національної поліції Івано-Франківської області, саме внаслідок дій зазначеного державного органу виникла підстава для звернення позивача до суду для відновлення порушених його прав. Отже, за наявності правових підстав моральна шкода повинна відшкодовуватись органом держаної влади, діями якого її завдано позивачу, а саме Головним управлінням Національної поліції Івано-Франківської області. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Слід зазначити, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб. При цьому, факт неправомірності і незаконності прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має значення для справи про відшкодування шкоди. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня. Зауважуємо, що постановами Верховного Суду, зокрема, від 29.08.2018 у справі № 686/16161/16-ц, від 04.07.2018 у справі № 641/2328/17, від 22.03.2018 у справі № 638/13100/14-ц, від 23.11.2019 у справі № 308/1990/16-ц висловлено правову позицію про неможливість відшкодування шкоди у разі відсутності судового рішення про визнання протиправними рішень, дій або бездіяльності державного органу чи конкретної посадової (службової) особи державного органу (заподіювач шкоди). Просили відмовити позивачу у визначенні Управління Державної казначейської служби України у Надвірнянському районі Івано-Франківської області Відповідачем про стягнення моральної шкоди. 24.09.2025 року представник позивача адвокат Івашина О.О. надала до суду уточнену позовну заяву в порядку ст. 43 ЦПК України. В якій зазначає, що до позовної заяви додано розрахунок моральної шкоди, зокрема: - 50 тис. грн за утрату роботи; - 100 тис. грн за утрату заробітної плати; - 50 тис. грн за травму нервово-психічного характеру; -50 тис. грн за появу хворобливого стану безсонниці, головних болів і вимушений прийом лікарських препаратів; - 30 тис.грн за приниження особистої гідності і авторитету перед колишніми співпрацівниками; - 30 тис.грн за приниження гідності, поваги і авторитету у своїй сім`ї; Загальна сума становить 310 000 гривень. Однак у позовній заяві розрахунок замість 310000 тисяч гривень вказана помилково сума 260000 тисяч гривень, в результаті арифметичної помилки, при підрахунку загальної суми шкоди. Також в позовній заяві відповідачем вказано Управління державної казначейської служби України у Надвірнянському районі Івано-Франківської області, в той час як належним відповідачем є Управління державного казначейства в Івано-Франківській області. Просила стягнути на користь [PERSON] з Управління державного казначейства в Івано-Франківській області 310000 гривень. Залучити до справи в якості належного відповідача Управління державного казначейства в Івано-Франківській області за адресою: вул. Дністровська, 14 м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область. Короткий зміст відзиву на позов: 03.10.2025 року на адресу суду поступив відзив на позов від Головного Управління державної казначейської служби України в Івано-Франківській області (далі Головне управління Казначейства), в якому представник відповідача зазначає наступне . Відповідно до статті 43 Бюджетного кодексу України та Положення про Головне управління Казначейства від 21.11.2011 № 145 (в редакції наказу ДКСУ від 11.05.2018 № 146) Головне управління Казначейства здійснює розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, є окремою юридичною особою, має власний кошторис, печатку із зображенням Державного гербу України та своїм найменуванням, самостійно несе відповідальність за власні дії, будь-яких протиправних дій відносно позивача не здійснювала. Його права та охоронювальні законом інтереси не порушувало, що підтверджується тим, що позивач не вказує на Головне управління Казначейства як на порушника своїх прав. Відповідно до ст. ст. 7, 23 Бюджетного кодексу України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет України. Органи Казначейства згідно своїх функціональних обов`язків здійснюють платежі лише за дорученням відповідного розпорядника коштів за рівнем, про що зазначено в ст. 49 Бюджетного кодексу України. Жодним нормативно-правовим актом не передбачено покладання відповідальності на Головне управління Казначейства за дії інших органів чи органів місцевого самоврядування. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України із змінами від 31.03.95 р. за № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди, при вирішенні спору про відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, посадовими або службовими особами, даний орган є відповідачем у справі. Тобто, у справах про відшкодування моральної та матеріальної шкоди відповідачами є відповідні органи влади, їх посадові особи, незаконними діями яких громадянам завдані відповідні збитки. Органи Казначейства залучаються до розгляду справ лише в якості установи, яка фактично проводить операції на рахунку, на якому обліковуються кошти державного бюджету. У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 р. N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами від 24.10.2003 р. N 9) зазначено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі та майну громадянина або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до Положення про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року (далі - Положення) Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» (далі Закон) встановлює випадки, умови та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства, поновлення порушених у зв`язку з цим трудових, службових, пенсійних, житлових, інших особистих і майнових прав, а також визначає органи, на які покладається вчинення дій по забезпеченню відшкодування шкоди, завданої громадянинові, та пов`язані з цим обов`язки зазначених органів». Проте ні рішеннями судів, ні постановами правоохоронних органів, які складали протокол про адміністративне правопорушення не прийнято рішення про відшкодування шкоди позивачу відповідно до положень цивільного процесуального законодавства та положень ст. ст. 11,12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду». Слід зазначити, що позивач не звертався ні до суду, ні до правоохоронних органів з вимогою про відшкодування завданої на його думку шкоди, а також дії органів поліції не визнані незаконними. Позивач не підпадає до жодної із перелічених вимог Закону які б давали право на відшкодування шкоди завданої органами поліції області. Позивачем безпідставно залучено відповідача Головне управління Казначейства, оскільки жодних неправомірних дій щодо позивача Головним управлінням Казначейства не вчинено, позивач не перебував в трудових відносинах з Головним управлінням Казначейства. Вищевказані матеріали не вказують на правовідносини з Головним управлінням Казначейства. Основоположними моментами у справах про відшкодування шкоди є незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Дана позиція визначена статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ч.1,2 ст. 1176 ЦК України, ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». В позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Але позивачем не надано жодного доказу, підтверджуючого завдання йому моральної шкоди, у зазначеному у позовній заяві значному грошовому розмірі. В позовній заяві описано лише процеси, що відбувалися після того, коли відносно Позивача складено протокол про адміністративне правопорушення. Тобто Позивач намагається за рахунок коштів Державного бюджету України перекласти відповідальність з однієї особи на державу. Законні підстав для вирішення питання про взаємовідносини між позивачем та Головним управлінням Казначейства відсутні. Головне управління Казначейства є неналежним відповідачем по справі. Таким чином, відповідно до норм Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, просили виключити Головне управління Казначейства із числа відповідачів на підставі висновків Верховного Суду, зокрема, у справах № 641/4272/19, № 242/4741/16-ц, № 641/8857/17. Враховуючи вищенаведене Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області просили відмовити в задоволені позову. 12.11.2025 року на адресу суду поступили додаткові пояснення від Головного управління Національної поліції Івано-Франківської області, в яких відповідач вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованим, а викладенні доводи є безпідставними та не підлягають до задоволення у повному обсязі. При цьому зазначає, що 01.09.2019 о 13.35 в чергову частину Надвірнянського ВП ГУНП зі спецлінії "102" надійшло повідомлення від громадянки [PERSON] про дорожньо-транспортну пригоду без потерпілих, за участю автомобілів марки "Ауді", д.н.3. [NUMBER] , та "БМВ", д.н.з. [NUMBER] . Виїздом ГРПП на місце події встановлено, що 01.09.2019 близько 13.30 год. дільничний офіцер поліції сектору превенції Надвірнянського ВП ГУНП в Івано Франківській області старший лейтенант поліції Долинський А.В., перебуваючи поза службою, в с. Пасічна, Надвірнянського району, керуючи автомобілем "Ауді 100", д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість та дистанцію, допустив зіткнення з автомобілем "БМВ', д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого автомобілі отримали незначні механічні пошкодження; потерпілих немає. Того ж дня нарядом ГРП Надвірнянського ВП ГУНП щодо старшого лейтенанта поліції [PERSON] , який перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння та керував вказаним вище автомобілем, складено протоколи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП та протокол про адміністративне правопорушення за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. За даним фактом, наказом ГУНП в Івано-Франківській області від 02.09.2019 року № 1485 з метою повного та об`єктивного дослідження вказаних обставин призначено службове розслідування у формі письмового провадження. У ході проведення службового розслідування було виявлено ряд порушень службової дисципліни. Дисциплінарна комісія вважала за доцільне застосувати до старшого лейтенанта поліції [PERSON] дисциплінарне стягнення саме у вигляді звільнення зі служби в поліції. Відповідно, наказом ГУНП в Івано-Франківській області від 23.09.2019 № 1608 до старшого лейтенанта поліції [PERSON] застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції. Відповідно до ст. 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції, наказ під підпис доведено Позивачу. Наказом ГУНП в Івано-Франківській області від 23.09.2019 № 291 о/с старшого лейтенанта поліції [PERSON] старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області згідно з частиною 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліції» звільнено зі служби за пунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) з 25 вересня 2019 року. Накази у судовому порядку не скасовано. У позовних вимогах [PERSON] вказує, що наказом № 1608 від 23.09.2019 його звільнено зі служби в поліції на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, складеного щодо нього за ч.1 ст. 130 КУпАП. Також зазначає, що постановою від 21 листопада 2019 року провадження в адміністративній справі щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення. [PERSON] вказано, що відповідач своїм наказом № 1608 від 23.09.2019 р. підписаний начальником поліції ошельмував його особистість, принизив гідність і ділову репутацію перед всім складом співробітників відповідача, так як він був доведений до всіх співпрацівників, в якому його безпідставно охарактеризовано негативно. Незаконним звільненням останньому спричинено нервово-психічну травму і душевні страждання чим завдано моральної шкоди. У зв`язку із (на думку позивача) його незаконним звільненням останньому причинено нервово-психічну травму і душевні страждання, чим завдано моральної шкоди, розмір якої оцінюється в 260 000 грн. При цьому просили врахувати, що обидва накази ГУНП в Івано-Франківській області від 23.09.2019 №1608 про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби та від 23.09.2019 №291 о/с про звільнення зі служби відповідно до цього стягнення не визнані протиправними та не скасовані судом. Твердження Позивача не відповідає фактичним обставинам. Оскільки, як уже зазначалося вище у діях Позивача, дисциплінарною комісією виявлено рід порушень службової дисципліни та норм Закону. Обставини порушення службової дисципліни детально вивчалися дисциплінарною комісією, з матеріалами службового розслідування Позивач був особисто ознайомлений. Обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення. Також, доводи що наказ № 1608 від 23.09.2019 був доведеним до всіх співпрацівників також є необґрунтованими, оскільки п. 2 вказано, відповідно до ст. 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції, довести цей наказ під підпис працівникові поліції, якого притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Рішення про доведення наказу особовому складу не приймалося. Позивачу жодним чином не завдано будь яких дій, що б встановлювали випадки відшкодування моральної шкоди за відсутності вини заподіювача. У відповідності, відсутні підстави позивачу опиратися на норми ст. 1167 ЦК України. Щодо Позивача не вчинялися дії, перелічені у ч. 1 ст. 1176 ЦК України. Оскільки у справі, яка розглядається, підставою для відшкодування шкоди позивач вважає неправомірні дії працівника поліції в частині незаконного звільнення останнього, яким йому спричинено нервово-психічну травму і душевні страждання чим завдано моральної шкоди, то відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року (справа № 6-440цс16). Позивач повинен довести ті обставини, на які посилається, а доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення відповідного рішення. Висвітлені твердження позивача є безпідставними, звільнення позивача не визначалось незаконним, окрім цього не доведено причино-наслідковий зв`язок між діями ГУНП та описаною шкодою ,так як і не доведено вину відповідача. Будь-які відомості про порушення поваги честі та гідності Позивача взагалі відсутні, оскільки таких фактів взагалі не було. Так, як позивачем, не надано жодних доказів, які б підтверджували обґрунтованість заявленого розміру відшкодування моральної шкоди заподіяння Позивачу, що виразилися у нервово-психічній травмі і душевних стражданнях, та що стало наслідком саме звільнення Позивача, яке є законним, відповідно позовні вимоги є необґрунтованими і такі, що не підлягають до задоволенню. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків встановлених цим Кодексом. Всупереч вказаним нормам права, Позивач цих обставин не довів, оскільки не надав жодних та допустимих доказів, на підтвердження пояснень про заподіяння йому працівниками поліції моральної шкоди , яка згідно з частиною 2 ст. 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Твердження Позивача , викладені у позовній заяві про заподіяння йому моральної шкоди, яка полягала у цілій низці обставин не забезпечені жодними належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а тому судом не можуть братись до уваги. З огляду на викладене вважаємо, що заявлена сума моральної шкоди у розмірі 260 000 грн. є необґрунтованою, причино-наслідковий зв`язок її спричинення не наведений. Просили у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області відмовити у повному обсязі за безпідставністю. Стислий виклад позиції сторін : Представник позивача адвокат Івашина О.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, з підстав зазначених в позовній заяві та уточненій позовній заяві, просила стягнути на користь позивача моральну шкоду в сумі 310 000 гривень. Вважає, що відповідач - Головне управління Національної поліції Івано-Франківської області незаконно звільнили [PERSON] не дочекавшись рішення суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення за ст..130 КУпАП. Підставою для відшкодування моральної шкоди зазначає незаконне складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст..130 КУпАП, який став підставою для проведення службового розслідування і видання наказів про звільнення. Незаконне складання протоколу підтверджується постановою суду від 21.11.2023, якою провадження у справі закрито. Завдання моральної шкоди позивачу полягає у безпідставному звільненні позивача, донесенні змісту наказів до особового складу, зневажливому ставленні до позивача, який через ці обставини у подальшому розірвав шлюб. Представник відповідача Управління державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на поданий відзив. Зазначили, що вони не є розпорядниками коштів, а тому вони є неналежним відповідачем. У позові не зазначено в чому полягає порушення прав позивача та відсутні законні підстави для задоволення позову. Представник відповідача Головного управління Національної поліції Івано-Франківської областів судовому засіданні позовні вимоги не визнали, з підстав зазначених у відзиві. Зазначила, що звільнення позивача є законним і рішенням суду не скасоване. Дисциплінарною комісією проведена оцінка дій працівника поліції в комплексі, а не щодо складання на позивача протоколу про адміністративне правопорушення. Докази зневажливого стану позивача відсутні. Розмір моральної шкоди не обґрунтований. Підстави для відшкодування відсутні. Службове розслідування проводилось щодо дорожньо-транспортної пригоди. Процесуальні дії у справі: Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 11.08.2025 р. відкрив загальне позовне провадження та призначив справу до підготовчого судового розгляду. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03.09.2025 р. ухвалено провести розгляд справи в режимі відеоконференції за участі представника відповідача Головного управління Національної поліції Івано-Франківської області. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24.09.2025 р. замінено належного відповідача по справі Головного Управління державної казначейської служби України в Івано-Франківській області. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06.10.2025 р. ухвалено провести розгляд справи в режимі відеоконференції за участі представника відповідача Головного Управління державної казначейської служби України в Івано-Франківській області. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 30.10.2025 р. підготовче провадження продовжено на тридцять днів. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07.11.2025 р. клопотання представника відповідача Головного управління Національної поліції Івано-Франківської області про залишення позову без розгляду - залишено без задоволення. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17.11.2025 р. підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що 23.09.2019 Головне управління національної поліції в Івано-Франківській області видало наказ № 291о/с «Про особовий склад», якими позивача старшого лейтенанта поліції [PERSON] , старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області звільнено зі служби в поліції за підпунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), з 25 вересня 2019 року (а.с. 6). 23.09.2019 р. Головне управління національної поліції в Івано-Франківській області видало наказ № 1608 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Надвірнянського ВП ГУНП», якими за порушення службової дисципліни, вимог п.2.10, розділу 2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р, №1306, пп.1 п. 1 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію'' від 2 липня 2015 року №580 VIII, п.3 ст.1 Закону України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15 березня 2018 року № 2337-VIII та наказу МВС України від 09.11.2016 № 1179 "Про затвердження Правил етичної поведінки поліцейських", що виразилось у неетичній поведінці на місці дорожньо-транспортної пригоди; відмові пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; недотриманні норм етичної поведінки поліцейських під чає спілкування з громадянами, що призвело до підриву авторитету органів поліцій, основним критерієм оцінки діяльності яких є рівень довіри населення, старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Надвірнянського ВП ГУНП в ІВано-Франківській області страшого лейтенанта поліції Долинського Андрія Васильовича звільнити зі служби в поліції. 2. УКЗ (Бондюку А.Ф.), відповідно до ст. 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції довести цей наказ під підпис працівникові, якого притягнуто до дисциплінарної відповідальності (а.с. 7-8). Постанова судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2019 року по адміністративній справі № 348/1838/19, провадження за ч.1 ст. 130 КУПАП відносно [PERSON] , закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постанова набула законної сили 03.12.2019 (а.с.9-14). З довідки № 1759 від 24.11.2022 року в/ч [NUMBER] встановлено, що [PERSON] в період з 27.04.2022 по 23.07.2022, з 31.07.2022 по 02.08.2022 , з 15.08.2022 по 02.09.2022 , з 10.09.2022 по 12.10.2022 р брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України , захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (а..с 18). Рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ України від 11.09.2015 року № 17/1/1Х-56 [PERSON] надано статус учасника бойових дій та видано посвідчення серії [NUMBER] (а.с. 19-20). 14.09.2021 року позивач [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] про що Надвірнянськийм відділом ДРАЦС у Надвірнянському районі ІВано-Франківської області видано свідоцтво про укладення шлюбу (а.с. 21). [INFO] в позивача [PERSON] народилася дитина [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 22). 03.01.2020 року ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду справа №300/2360/19 визнано неповажними причини пропуску [PERSON] строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування наказів від 23.09.2019, поновлення на роботі. Позовну заяву [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування наказів від 23.09.2019 та поновлення на роботі, повернуто позивачу з усіма доданими до неї матеріалами (а.с. 41-42). 08.04.2025 року Верховний суд в складі колегії Касаційного адміністративного суду відкрив касаційне провадження в частині оскарження ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2025 року у справі №300/2360/19 за адміністративним позовом [PERSON] до Головного управління Національної поліції Івано-Франківської областіпро визнання протиправним та скасування наказів про звільнення зі служби та поновлення на роботі (а.с. 23-26). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права: Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребовуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.2 ст.264 ЦПК при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Звільнення [PERSON] не визнавалося незаконним жодним судовим рішенням. Відповідно до позовної заяви та уточнень представника позивача під час судового розгляду підставою для відшкодування моральної шкоди є незаконне складання протоколу про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП, який став підставою для проведення службового розслідування та видання наказів про звільнення. Вважає що, незаконність складання протоколу підтверджена постановою суду про закриття провадження у цій справі. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України). Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування, про що Велика Палата Верховного Суду деталізує далі. Усталеним у доктрині цивільного права та національній судові практиці є підхід, за якого для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади (тут і далі йдеться також й про органи місцевого самоврядування, про що не зазначається з огляду на обставини цієї справи) у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України (див. близькі за змістом висновки у пункті 8.49.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 925/556/21). У постанові від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24) Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок про те, що встановлення протиправності у діях працівника патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди. Відповідність протоколу про адміністративне правопорушення (за формою чи змістом) вимогам закону, складення такого протоколу уповноваженою особою, а також правомірність інших дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення може бути встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення. У разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу. При невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності. Під час розгляду справи позивач не довів належними та допустимими доказами невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону, а також не встановлено наявності очевидних ознак протиправності чи свавільності в діях працівників патрульної поліції під час його складання, які б свідчили про порушення прав, свобод або інтересів позивача. Як випливає з постанови судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2019 року підставою для ухвалення постанови про закриття провадження за відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення є встановлення судом порушення працівниками поліції порядку проведення огляду водія для виявлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, встановленого ст. 266 КУпАП. Зазначені порушення в діях працівників патрульної поліції під час провадження у справі про адміністративне правопорушення не свідчать про очевидну протиправність чи свавільність, оскільки законом передбачено підстави для проведення огляду на стан сп`яніння особи, яка керує транспортним засобом, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не заперечувалося. Дії працівників поліції, хоча й відбулися з порушенням порядку проведення такого огляду, однак були необхідними та пропорційними з огляду на конкретні обставини події, зокрема причетність [PERSON] до дорожньо-транспортної пригоди та наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Доводи представника позивача про те, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутності складу такого порушення підтверджує незаконність складення працівниками патрульної поліції відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, що презюмує завдання позивачу моральної шкоди не заслуговують на увагу. У спірних правовідносинах шкода відшкодовується на загальних підставах, визначених статтею 1174 ЦК України, а тому обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди є встановлення протиправності у діях працівників патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Протиправність у діях працівника патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення про наявність у діях [PERSON] ознак складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, позивачем не доведена і судом під час розгляду справи не встановлена, а тому відсутні підстави для покладення відповідальності на державу за дії посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди, відповідно до положень статті 1174 ЦК України. Висновки суду: Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та оцінюючи їх в сукупності, дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Управління державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, Головного управління Національної поліції Івано-Франківської області про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. У відповідності до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 11 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою чи службовою особою, а також незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. З огляду на відмову у задоволенні позову всі понесені судові витрати покладаються на позивача. На підставі ст.ст. 1174 ЦК та

Outcome: dismissed