Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про скасування арешту майна, що належить їй на праві власності квартири [ADDRESS] . Позов обґрунтовує тим, що арешт майна накладений постановою прокурора від 09.08.2007 року на підставі особисто поданої нею заяви до Прокуратури Орджонікідзевського району м.Запоріжжя з підстав уникнення шахрайських дій з боку сторонніх осіб та недопущення незаконного відчуження належної позивачу квартири. Позивач зазначає, що подальше застосування такого заходу, як арешт належної їй квартири є необґрунтованим та порушує її права, як власника нерухомого майна, тому звернулась до суду та просить скасувати арешт, накладений постановою прокурора № 337 від 09.08.2007 року. Ухвалою судді від 21 січня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання з повідомленням сторін, встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи. 03.02.2026 року від представника Вознесенівської окружної прокуратури надійшли письмові пояснення, за змістом яких зазначено, що Вознесенівська окружна прокуратура міста Запоріжжя не є окремою юридичною особою, а відноситься до структури Запорізької обласної прокуратури, тому не може виступати відповідачем у справі. Ухвалою суду від 18.02.2026 року за клопотанням позивача замінено відповідача у справі на належного Запорізьку обласну прокуратуру. Представником відповідача Запорізької обласної прокуратури подано відзив на позов, згідно якого проведеною перевіркою встановлено відсутність кримінальних справ, кримінальних проваджень або матеріалів, на підставі яких накладено арешт на квартиру [ADDRESS] ; будь-які заяви або повідомлення щодо обставин, де предметом є вищевказане нерухоме майно відсутні. На даний момент в органах досудового розслідування відсутні будь-які кримінальні провадження стосовно позивача та/або спірного нерухомого майна. Зазначені відомості представник відповідача просить врахувати при розгляді даної справи. Позивач у судовому засіданні у вступному слові позовні вимоги підтримала на підставах, викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що право власності на квартиру [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 15.02.2007 року р.н. 310, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 24.11.2025 року (а.с.7). Постановою Прокурора Орджонікідзевського району м.Запоріжжя № 337 від 09.08.2007 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Зазначена постанова винесена за заявою [PERSON] про можливість незаконного відчуження квартири [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності (а.с.6). Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 24.11.2025 року, встановлено наявність обтяження арешту нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 5489477, зареєстрованого 15.08.2007 року Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою на підставі постанови Прокуратури Орджонікідзевського району м.Запоріжжя від09.08.2007 року (а.с.7). Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного «панування» власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. З урахуванням викладеного, а також відсутності у провадженні органів досудового розслідування кримінальних проваджень, де предметом є належна позивачу квартира, ефективним способом захисту порушеного права є скасування арешту майна. Враховуючи відсутність на час розгляду справи будь-яких кримінальних проваджень відносно позивача та належного їй нерухомого майна, суд вважає, що арешт належної позивачу квартири, накладений постановою прокурора від 09.08.2007 року вичерпав свою дію, та станом на сьогодні не може забезпечувати, будь-яких вимог у кримінальному провадженні. Позивач через наявність нескасованого арешту на квартиру не може вільно розпорядитись своїм майном. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту її права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Таким чином, позов підлягає задоволенню шляхом зняття арешту з майна, що є ефективним способом захисту порушеного цивільного права позивача. У матеріалах справи відсутні відомості, які б спростовували даний висновок суду, який узгоджується із такими засадами цивільного судочинства як справедливість, добросовісність та розумність.

Outcome: approved