Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

До Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулося Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії. В обґрунтування позову зазначає, що позивачем надаються послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] . На підставі рішення №169 від 21.06.2023 виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради Кириленко Г.А. є опікуном майна малолітніх [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , до складу якого входить вказана квартира. Обов`язки опікуна включають захист прав, інтересів та майна підопічних. [PERSON] свої обов`язки в повному обсязі не виконала, оплату за отримані комунальні послуги позивача по вказаній квартирі не здійснювала, у результаті чого за період з 01 листопада 2017 року по 31 жовтня 2025 року виникла заборгованість за спожиту послугу з теплопостачання у розмірі 54 433,30 грн. Також позивачем нараховані інфляційні втрати, 3% річних на суму боргу та пеню. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 76 811,87 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Одночасно з позовом представником позивача подано клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнає. Разом із заявою надала докази оплати комунальних послуг. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, в наданих суду поясненнях зазначають, що у зв`язку з тим, що малолітні [PERSON] і [PERSON] стали власниками квартири за адресою: [ADDRESS] , виконавчим комітетом Інгулецької районної у місті ради прийнято рішення від 21.06.2023 №169, яким опікуном над майном дітей, в тому числі і вищезазначеною квартирою стала [PERSON] . Опікун, починаючи з оформлення на дітей права власності на квартиру, постійно сплачує поточні нарахування. Крім того, станом на 21.08.2025 в зазначеній квартирі зареєстроване місце проживання однієї особи - [PERSON] , діти в цій квартирі не були зареєстровані та не мешкали. Просять відмовити в задоволенні позовних вимог. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів. У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. 03 грудня 2025 року позовна заява надійшла до суду. Ухвалою суду від 16 грудня 2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 14 січня 2026 року залучено до участі у справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради як орган опіки та піклування. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені такі обставини. АТ «Криворізька теплоцентраль» є теплопостачальною організацією у розумінні ст.1 Закону України «Про теплопостачання» та постачає теплову енергію населенню м. Кривого Рогу. Квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 31.10.2017. Відповідно до п.4.9 договору покупцю відомий стан заборгованості по квартплаті та комунальним послугам, який покупець приймає на себе та зобов`язується сплатити. [INFO] [PERSON] помер. Як видно із копії свідоцтва про право на спадщину за законом, спадкоємцями майна [PERSON] є його син [PERSON] , [INFO] і донька [PERSON] , [INFO] , по 1/ 2 частці кожному. Спадщина, на яку видане свідоцтво складається із двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради №169 від 21.06.2023 встановлено опіку над майном малолітніх [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , в тому числі квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить їм на праві спільної часткової власності; призначено [PERSON] опікуном над майном вказаних дітей; зобов`язано [PERSON] дбати про збереження та використання майна підопічних в їх інтересах, тримати житлове приміщення за вказаною адресою в належному санітарно-технічному стані, своєчасно здійснювати плату за житлово-комунальні послуги. Позивачем відповідно до тарифів на теплову енергію постачалася теплова енергія до вказаної квартири, однак зобов`язання з оплати за надані послуги здійснюються не належним чином. Згідно з наданим 11.02.2025 детальним розрахунком заборгованості за адресою: [ADDRESS] за період з 01 листопада 2017 року по 20 червня 2023 року нараховано 57 508,53 грн, сплачено 0,00 грн; за період з 21 червня 2023 року по 31 жовтня 2025 року нараховано 11 956,16 грн, сплачено 12 155,57 грн. Всього за період з 01 листопада 2017 року по 31 жовтня 2025 року (період стягнення згідно позовних вимог) нараховано 69 590,35 грн. Заборгованість за постачання теплової енергії за період з 01 листопада 2017 року по 31 жовтня 2025 року становить 54 558,96 грн. Станом на 10.02.2026 (без нарахування за лютий 2026 року) заборгованість становить 53 888,42 грн. Позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат на заборгованість, що виникла з листопада 2017 року по березень 2023 року, період розрахунку з січня 2018 року по січень 2022 року та з січня 2024 по березень 2025 року, у розмірі 16 643,12 грн. Також нараховано 3% річних у розмірі 5 130,66 грн за період з 01.01.2018 по 23.02.2022 та з 30.12.2023 по 28.03.2025, період виникнення заборгованості: з листопада 2017 року по березень 2023 року. За період з 30.12.2023 по 28.03.2025 позивачем нараховано пеню у розмірі 604,79 грн на заборгованість, що виникла з листопада 2021 року по березень 2023 року. Згідно з наданими відповідачкою квитанціями, останньою від імені [PERSON] сплачено на рахунок позивача за послугу постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , у загальному розмірі 14 389,94 грн: 09.02.2024 - 3 903,61 грн; 19.03.2025 - 1 470,08 грн; 05.04.2024 - 634,31 грн; 17.04.2025 - 650,27 грн; 18.05.2024 - 1 476,00 грн; 24.12.2024 - 1 047,21 грн; 13.01.2025 - 1 835,11 грн; 24.02.2025 - 1 138,98 грн; 06.01.2026 - 837,77 грн; 09.01.2026 - 1 396,60 грн. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають з неналежного виконання споживачем зобов`язань з оплати наданих комунальних послуг та обов`язків що виникають із спадкування. Відповідно до статті 608 ЦК України, зобов`язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною другою статті 1220 ЦК України визначено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що спадщина, яка залишилась після смерті [PERSON] , до складу якої входить квартира за адресою: [ADDRESS] , була прийнята [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . 27 березня 2023 року державним нотаріусом П`ятої криворізької державної нотаріальної контори Оксамитною Н. В. видані свідоцтва на ім`я вказаних спадкоємців про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно, у розмірі частки по 1/2 кожному. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказаною статтею встановлено презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна. Як передбачено ст. 30 ЦПК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття) (ст. 34 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Статтею 31 ЦК передбачено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має часткову цивільну дієздатність та має право: 1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість; 2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом. Права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом (ч. 1 ст. 59 ЦПК України). Як зазначалось вище опікуном малолітніх [PERSON] і [PERSON] є [PERSON] . Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відносини щодо майна малолітніх осіб визначаються нормами сімейного законодавства. Малолітнім особам може належати будь-яке майно, яке відповідно до закону є об`єктом права приватної власності фізичних осіб. Тобто, будучи власниками майна малолітні [PERSON] та [PERSON] не здатні здійснювати свої права самостійно, оскільки мають часткову цивільну дієздатність, а тому в даному випадку позивачем правильно зазначено відповідачем опікуна над майном дітей - [PERSON] . Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 18 Правил (що діяли на момент виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Згідно з пунктом 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Виходячи з п.12, 21 Правил №630 нарахування оплати за послуги централізованого опалення квартири не залежало від кількості зареєстрованих осіб в квартирі, а визначається відповідно до розміру опалювальної площі. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" 2004 року, який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ч. ч. 1, 2 ст.19 вказаного Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 1 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», 2004 встановлено було обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. 01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який регулює основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 вказаного Закону до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі послуги з постачання теплової енергії. Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Пунктами 1, 5 частини другої статті 7 зазначеного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до положень п.32, 37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 830, плата за послугу розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору та в період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. Отже, нарахування оплати за послуги централізованого опалення квартири не залежить від кількості зареєстрованих осіб в квартирі, а визначається відповідно до обсягу спожитої послуги. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Встановлено, що договір про надання комунальних послуг між відповідачем та позивачем не укладався, однак факт відсутності договору на надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такий правовий висновок викладений в Постанові ВСУ від 20.04.2016 по справі 6-2951цс15. За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 45 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). На підставі ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як встановлено судом, на підставі рішення виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради від 21.06.2023 відповідачка [PERSON] призначена опікуном над майном малолітніх [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , зокрема квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно, саме з цієї дати у неї виник обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги, в тому числі за постачання теплової енергії. Таким чином, відсутні підстави для стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості з постачання теплової енергії, яка нарахована за період з 01 листопада 2017 року по 20 червня 2023 року, а саме в розмірі 54 433,30 грн. Також відсутні підстави для стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені, оскільки останні були нараховані на суму заборгованості, що виникла до березня 2023 року. Так встановлено, що за період з 21 червня 2023 року по 31 жовтня 2025 року позивачем нараховано за послугу з постачання теплової енергії 11 956,16 грн. При цьому, із розрахунку заборгованості позивача видно, що [PERSON] з січня 2024 року по жовтень 2025 року здійснила оплату за послугу з постачання теплової енергії на загальну суму 12 155,57 грн, що також підтверджується наданими відповідачкою квитанціями. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] , як опікун над майном малолітніх [PERSON] , [PERSON] , виконувала свої зобов`язання з утримання майна. Плату за житлово-комунальні послуги, в тому числі за постачання теплової енергії, здійснювала вчасно та в повному обсязі. Заборгованість по оплаті за послугу з постачання теплової енергії за період з 21.06.2023 по 31.10.2025 відсутня. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку суд приходить до переконання, що позовні вимоги не обґрунтовані та в їх задоволенні необхідно відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed