Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулось до Подільського районного суду м. Полтави із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.10.2019 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 6363614, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у сумі 12000,00 грн. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами кредитного договору. Відповідач умови кредитного договору не виконав. 17.01.2020 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір відступлення прав вимоги № 45-МЛ. Відповідно до умов даного договору відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 6363614 від 30.10.2019, що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Станом на дату подання позову заборгованість відповідача становить 41490,00 грн., з яких: - заборгованість за тілом кредиту - 12000,00 грн.; - заборгованість за процентами - 22050,00 грн.; - заборгованість за комісією - 1440,00 грн. - заборгованість за штрафами/пенею 6000,00 грн. Враховуючи викладене представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 6363614 від 30.10.2019 в розмірі 41490,00 грн., судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 8000,00 грн. Ухвалою Подільського районного суду м. Полтави від 11.09.2025 позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. 27.10.2025 до суду від представника відповідачки адвоката Антоненка В.О. надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідачки просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що позивачем не доведений факт укладення кредитного договору між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , надані документи не містять підпису відповідачки, відсутні докази перерахування коштів. Відповідачка не отримувала повідомлення про факт відступлення права вимоги. Встановлення у договорі процентів за користування кредитом в розмірі 2,5% в день є несправедливим у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», загальний розмір нарахованих відсотків у розмірі 22050,00 грн. майже у два рази перевищує розмір тіла кредиту та становить надмірний тягар для відповідачки. Нарахована пеня у розмірі 6000,00 грн. становить 50% суми кредиту. Також зазначає, що позивач звернувся до суду із позовом лише 12.08.2025. Оскільки відповідно до умов кредитного договору дата повернення кредиту визначена 14.11.2019, строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитом (тіла, комісії та процентів) сплив для позивача 15.11.2022, а за вимогами щодо стягнення пені 15.11.2020. Тому просить застосувати до позовної заяви позовну давність. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн., представник відповідачки зазначив, що матеріали справи не містять документального підтвердження фактичної сплати вказаних витрат. 03.11.2025 представником позивача до суду була подана відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначив, що кредитний договір № 6363614 був укладений в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Позивачем надано до суду копію кредитного договору який укладено в електронній формі. Одноразовий ідентифікатор наявний не лише в електронній формі договору, але й був направлений самому відповідачу при укладенні договору, те що цей ідентифікатор не відображається на паперовій копії електронного документа є лише технічною особливістю і жодним чином не нівелює дійсність оригіналу договору. Твердження відповідача про відсутність ідентифікації спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Безпідставними є аргументи відповідача щодо невідповідності договору вимогам Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Так, позивачем було належним чином збережено електронний договір у електронній формі, забезпечено його цілісність та незмінність. Той факт, що паперова копія не відображає всі деталі електронного оригіналу (зокрема візуалізацію одноразового ідентифікатора), не впливає на відповідність електронного документа вимогам щодо його зберігання. У матеріалах справи міститься копія платіжного доручення №2825082 про успішне перерахування коштів за кредитним договором № 6363614 від 30.10.2019 , що підтверджує факт перерахування коштів позичальниці. Оскільки, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» не мало інших доказів, які б підтверджували перерахування коштів на рахунок [PERSON] , одночасно з позовною заявою було подано клопотання про витребування необхідних документів. Відповідно до п. 1.5.1 кредитного договору Комісія за надання кредиту складає 1440.00 грн., яка нараховується за ставкою 12.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Встановлення банком у кредитному договорі комісії не суперечить закону. Умова договору щодо обов`язку сплачувати комісійну винагороду згідно кредитної заборгованості недійсною визнана не була. За таких обставин «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» як позивач має право вимагати стягнення заборгованості за кредитним договором, у тому числі щодо комісійної винагороди. Із зазначеними умовами позивач ознайомлений при укладенні кредитного договору про що свідчить підпис позичальника у кредитному договорі. Пунктом 1.4 Договору визначено, що терміном повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту, процентів за користування кредитом є 14.11.2019 . Водночас, п. 2.3 Договору передбачає його пролонгацію як на пільгових, так і стандартних умовах. Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення коштів за тілом кредиту у строк, визначений договором, тобто до 14.11.2019 . Відповідно, останній продовжив користуватись кредитними коштами, а тому пролонгація дії кредитного договору відбулась автоматично, що відповідає п. 2.3 договору. Таким чином, у період з 30.10.2019 по 14.11.2019 , що є строком кредитування, нарахування процентів на залишок кредиту здійснювався кредитором за ставкою 2.5% відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (сума процентів за користування кредитом у визначений договором строк кредитування становить 4500.00 грн, що відповідає п. 1.5.2 та відомості про щоденні нарахування). Відповідно до п. 2.3.1.2. кредитного договору, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Через прострочення позичальником зобов`язань повернення кредиту та/або сплати відсотків за його користування відповідно до п. 4.1. кредитного договору у період з 15.10.2019 по 08.12.2019 відбувалось нарахування пені за процентною ставкою 2.00% від суми невиконання грошового зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше ніж 50.00% від загальної суми кредиту одержаної позичальником. Отже, твердження відповідача є помилковим, оскільки згідно пунктів 2.3.1.1., 2.3.1.2 Договору строк кредитування не закінчився 14.11.2019 у зв`язку з продовженням позичальником користування кредитними коштами. Крім того, посилаючись на норми законодавства вказав, що строк позовної давності не був пропущений, а витрати на правову допомогу є розумними та співмірними зі складністю справи та підтверджуються належними доказами. Просив позовну заяву задовольнити у повному обсязі та розглядати справу без участі представника позивача. 07.11.2025 представником відповідача подані заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначено, що усі аргументи сторони позивача, викладені у відповіді на відзив, фактично повторюють ті ж самі аргументи і доводи позивача, які містяться в позовній заяві, про необґрунтованість яких стороною відповідача було зазначено у своєму відзиві на позов. Нових аргументів, доводів чи доказів стороною позивача наразі не наведено/не надано. Жоден із суб`єктів господарювання, посилання на які міститься в позовній заяві (ані ТОВ «Мілоан», ані ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал»), не входить до Довірчого списку кваліфікованих надавачів електронних довірчих послуг, а, відтак, не мали права укладати правочини щодо надання фінансових послуг за допомогою «одноразового ідентифікатора», на чому наполягає позивач в силу недотримання суб`єктом надання фінансових послуг форми укладення відповідного правочину, про що зазначено вище, Позивачем, відтак, не доведено і факту укладення між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] саме кредитного договору. За таких обставин, нарахування відсотків за користування кредитом, є безпідставним, оскільки, згідно ст. 1046 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві виключно таку ж суму грошових коштів (суму позики), яку він від позикодавця отримав; жодних дій зі сторони відповідача [PERSON] , так само як і зі сторони позикодавця, перелік яких наведений у п.п. 2.3.1. Договору, вчинено не було (пропозиції позикодавця щодо пролонгації кредиту позичальнику не направлялося, платежів зі сторони позичальника не здійснювалося). Доказів протилежного стороною позивача не надано. Позивачем не наведено доказів існування об`єктивних перешкод у своєчасній реалізації захисту своїх «порушених» прав, з яких достеменно прослідковувався б причинно-наслідковий зв`язок між запровадженням в країні карантинних обмежень та воєнного стану і недотриманням позивачем строків позовної давності. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання, у якому просив розглянути справу за відсутності представника ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] та її представник у судове засідання не з`явилися. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його та відповідача участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що на підставі анкети заяви на кредит № 6363614, поданої в електронному 30.10.2019 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений Договір про споживчий кредит № 6363614 від 30.10.2019 (далі - Договір), відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п.1.3. Договору, надати позичальнику грошві кошти у сумі, визначеній у п.1.2. Договору (далі кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п. 1.4 Договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строк/терміни, що визначені цим Договором. Згідно з п.1.2 Договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 12000,00 грн. Відповідно до умов п.1.3 Договору, кредит надається загальним строком на 15 днів з 30.10.2019 (дата надання кредиту). Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 14.08.2019 (п.1.4 Договору). Згідно з п. 1.5.1 Договору, комісія за надання кредиту: 1440,00 грн., яка нараховується за ставкою 12,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 4500,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (п.1.5.2 Договору). За умовами п.2.1 Договору, кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок платіжної карти зареєстрованої позичальником для цієї мети в особистому кабінеті на сайті miloan.ua. У Додатку № 1 та № 2 до Договору сторони погодили графік платежів за договором. Згідно п. 6.1 Договору, цей кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства. Розміщені в Особистому кабінеті позичальника проект цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього Кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, або передається іншим чином засобами зв`язку вказаними позичальником під час реєстрації особистого кабінету, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього Кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту) в особистому кабінеті на сайті товариства. Після укладення цей Кредитний договір надається позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті позичальника. (п. 6.2 Договору). Відповідно до п. 6.3 Договору, приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього кредитного Договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком розрахунків) Договору в цілому та підтверджує зокрема, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та Правил. У розділі 10 договору «Реквізити сторін» у графі «Позичальник» містяться особисті дані [PERSON] , зокрема: РНОКПП, паспортні дані, адреса проживання, номер телефону, електронна пошта, однак надана позивачем копія договору не містить інформації про накладення електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. 17.01.2020 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір відступлення прав вимоги № 45-МЛ. Відповідно до умов даного договору відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 6363614 від 30.10.2019, що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України). Відповідно до ст.638ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилом ч. 1 ст.205ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Системний аналіз указаних норм закону свідчить про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Так, згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Така пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» ,відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення законодавства свідчать про те, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору щодо дійсності якого заперечує відповідач, його укладення в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ст.2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, персональні дані якої обробляються; згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки. Частиною 5 статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч. 6 ст.6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. У ч. 1 ст.11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставами для обробки персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних. Згідно з довідкою про ідентифікацію, відповідач під час укладення кредитного договору використовувала електронний підпис у формі одноразового ідентифікатора Z32915 , який був відправлений їй на номер мобільного телефону, зазначений у договорі. Аналогічні відомості містяться й у анкеті-заяві на кредит № 6363614, яка містить крім іншого й хронологію вчинення дій щодо укладення кредитного договору у формі електронного правочину № 6363614 від 30.10.2019, однак, ні договір про споживчий кредит№ 6363614, ні паспорт споживчого кредиту, ні сама заявка на отримання кредиту від 30.10.2019 не місять відомостей, що ці документи були підписані одноразовим ідентифікатором. Крім того, за платіжним дорученням № 2825082 від 30.10.2019 ТОВ «Мілоан» перерахувало на картковий рахунок № [NUMBER] грошові кошти в сумі 12 000,00 грн., отримувачем за зазначеним документом є [PERSON] . Як вбачається з листа АТ КБ «ПриватБанк» від 16.12.2025 наданого на ухвалу суду про витребування доказів, яка винесена за клопотанням позивача, АТ КБ «Приват Банк» не може надати інформацію щодо належності зазначеного рахунку через неможливість ідентифікації особи. В тексті кредитного договору №6363614 від 30.10.2019, а також доданих до нього документів не міститься номер банківського рахунку на який повинні були бути надані кошти. Таким чином, позивачем не надано належних доказів, а матеріалами справи не підтверджується факт перерахування коштів саме на належний [PERSON] банківський рахунок. Судом взято до уваги, що відповідно до пункту 10 постанови Правління НБУ «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)» від 03 листопада 2021 року № 113, перебачено, що договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу, однак такий формат також не вказаний у договорі №6363614 від 30.10.2019. Частиною 3 статті 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України банк повинен довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах встановлених договором. У Постанові ВП ВС від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц міститься такий висновок щодо тягаря доказування: «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний… Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс» (п. 81). Верховний Суд у своїй Постанові від 21.09.2022 у справі № 645/5557/16-ц зазначив, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача; пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Отже, стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Згідно з ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до засади диспозитивності цивільного судочинства, визначеної ст. 13 ЦПК України, суд не може збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених самим ЦПК України. У цій справі відсутні підстави для збирання доказів судом, а тягар збирання і подання доказів повністю покладається на позивача. Відсутність доказу перерахування коштів відповідачу на її картковий рахунок суперечить принципу повноти дослідження обставин справи та реалізації стандарту більшої переконливості. Позивач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, а отже своїми позовними вимогами розпорядився на власний розсуд. Заяв чи клопотань до суду про витребування додаткових доказів, у зв`язку із неможливістю їх самостійного отримання до суду не подавав. Наданих суду доказів в їх сукупності - недостатньо для підтвердження обставини отримання відповідачем від позивача кредитних коштів. Оскільки ця обставина не доведена (отже, не встановлена судом), не доведена підстава для виникнення у відповідача будь-яких зобов`язань повернути такі кошти та сплатити відсотки за користування ними. У зв`язку з цим позов не підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача. Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати належить покласти на позивача. На підставі зазначеного,

Outcome: dismissed