Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Переяславської міської ради звернувся до суду з вказаною позовною в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] та малолітньої дитини [PERSON] [INFO] , та просить позбавити [PERSON] [INFO] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та відносно малолітньої доньки [PERSON] [INFO] та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] та малолітньої дитини [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на кожну дитину щомісячно до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дітей. Ухвалою суду від 26.01.2026 було відкрите провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 09 год. 00 хв. 17 лютого 2026 року. 17.02.2026 в ході підготовчого судового засідання відповідачу судом були роз`яснені процесуальні права та обов`язки, після чого [PERSON] визнав позов, зробивши про це усну заяву в судовому засіданні та додатково подав суду письмову заяву про визнання позову, пояснивши що він вирішив, що позов є обґрунтованим, а дітям так буде краще. Судом, відповідачу були роз`яснені наслідки визнання позову, а саме положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття та уточнена його позиція в контексті добровільності. Відповідач наполіг на тому, що він визнає позовні вимоги в повному обсязі, його позиція є добровільною, а наслідки визнання - зрозумілими. Представник позивача та третя особа без самостійних вимог - [PERSON] , яка є патронатним вихователем, вказали суду, що визнання позову в даному випадку не порушує прав та інтересів інших осіб та буде відповідати інтересам дітей. В силу ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. В даному випадку, суд переконався, що визнання позову відповідачем є добровільним. Позбавлення батьківських прав можливе лише у судовому порядку (визначеному нормами ЦПК України), за наявності обставин передбачених статтею 164 СК України. Європейський суд з прав людини в контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого зазначив, що головним критерієм при вирішенні таких справ є інтереси дитини, розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, і відповідне рішення має підкріплюватись достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини (пункт 49 рішення від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України»). Також практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Оскільки позов заявлено в інтересах дітей, то і визнання позову, в даному випадку є свідомою дією відповідача вчиненою в інтересах малолітніх дітей, а тому може бути прийняте судом. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частиною 3 ст. 166 СК України встановлено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей, є законними, а їх розмір (1/3 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно, на кожну дитину до їх повноліття) є обґрунтованим та таким, що відповідає статті 182 СК України. Згідно із ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, оскільки відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів малолітніх дітей та інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Крім того, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір за розгляд даної справи, в розмірі 1331 гривень 20 копійок, підлягає стягненню в дохід держави з відповідача в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, відповідно до 164, 165, 166, 180, 181, 182, 183, 191 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved