Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

До суду звернулося ТОВ «ІННОВА-НОВА» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 25 березня 2025 року між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» (після перейменування ТОВ «ІННОВА-НОВА») та [PERSON] укладено договір про надання грошових коштів у позику №7559300325, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язувався надати позичальнику кредит у сумі 7000,00 грн шляхом безготівкового перерахування коштів на платіжну картку, реквізити якої були зазначені відповідачем при укладенні договору, а позичальник зобов`язувався повернути кредит у встановлений договором строк та сплатити проценти за користування кредитом. Позивач зазначає, що 25 березня 2025 року грошові кошти у розмірі 7000,00 грн були перераховані на платіжну картку відповідача через платіжний сервіс «EasyPay», що підтверджується квитанцією про перерахування коштів до платіжної інструкції від 25.03.2025 року. Перерахування здійснювалось із використанням технологічного партнера ТОВ «ФК «Контрактовий дім» відповідно до вимог Закону України «Про платіжні послуги». Умовами договору передбачено строк кредитування 360 днів, фіксовану процентну ставку у розмірі 1,0 % за кожен день користування кредитом, яка застосовуються протягом перших 180 календарних днів з дати укладення цього договору; 0,87 % за кожен день користування кредитом, яка застосовується в період починаючи з 181 календарного дня з дати укладення цього договору і до закінчення строку дії цього договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту. Як зазначає позивач, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, кредитні кошти у повному обсязі не повернула, проценти за користування грошовими коштами не сплатила, у зв`язку з чим станом на дату подання позову утворилась заборгованість у розмірі 29264 грн 90 коп., яка складається з: 7000 грн 00 коп. заборгованість за тілом кредиту; 8264 грн 90 коп. заборгованість за процентами; 14000 грн 00 коп. неустойка за прострочення виконання зобов`язання. При цьому позивач зазначає, що проценти нараховувались з 25.03.2025 року по 21.11.2025 року включно. Також відповідачем було здійснено часткову сплату за договором у загальному розмірі 9100 грн 00 коп., які зараховані в рахунок сплати процентів та комісії. У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь зазначену суму заборгованості, а також понесені судові витрати. Відповідно до ухвали Збаразького районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2025 року відкрито провадження у даній справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. 08.12.2025 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. У відзиві зазначено, що 25.07.2025 року Національним банком України відкликано ліцензію фінансової компанії первісного кредитора за спірним договором, у зв`язку з чим, на думку відповідача, нарахування процентів, комісій та штрафних санкцій після цієї дати є незаконним та не підлягає стягненню. Відповідач вказує, що визнає лише суму фактично отриманого кредиту в розмірі 7000 грн та законні проценти, нараховані до дати втрати ліцензії. Також зазначає, що нею здійснено оплату за договором на загальну суму 9100 грн, що, за її твердженням, повністю покриває суму основного боргу. Вважає розрахунок позивача неправильним та непідтвердженим, оскільки він містить нарахування після 25.07.2025 року, не враховує здійснені нею платежі, не містить первинних бухгалтерських документів та не підтверджує належним чином перехід права вимоги. Крім того, відповідач посилається на норми законодавства, якими передбачено обмеження нарахування штрафних санкцій у період дії воєнного стану, та вважає заявлені позивачем судові витрати необґрунтованими. 15.12.2025 року до суду від позивача ТОВ «ІННОВА-НОВА» надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача заперечив проти доводів відповідача та просив їх не брати до уваги. У відповіді на відзив зазначено, що договір про надання грошових коштів у позику №7559300325 укладений 25.03.2025 року, тобто до відкликання Національним банком України ліцензії ТОВ «ІННОВА ФІНАНС», а тому відповідно до ч. 4 ст. 50 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» зобов`язання за раніше укладеними договорами підлягають виконанню сторонами у повному обсязі до моменту їх належного виконання. Позивач вказав, що факт видачі кредитних коштів у розмірі 7000,00 грн підтверджується квитанцією EasyPay до платіжної інструкції №20172-1354-201630674 від 25.03.2025 року (ID операції 1579353750), а також інформацією щодо перерахування коштів на банківську картку відповідача № [NUMBER] . Перерахування здійснювалося через технологічного партнера ТОВ «ФК «Контрактовий дім» у порядку, передбаченому Законом України «Про платіжні послуги». Позивач зазначив, що номер картки був самостійно доданий відповідачем в особистому кабінеті, а відтак грошові кошти були отримані саме нею. Також позивач наголосив, що розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом, здійснений відповідно до умов договору, з урахуванням процентної ставки 1 % на день, передбаченої п. 2.6.1 договору, та містить деталізацію складових боргу. Зазначено, що часткова сплата відповідачем 9100,00 грн свідчить про визнання нею існування зобов`язання, а підстав для неврахування поданого розрахунку не існує. Крім того, позивач звернув увагу, що жодним нормативно-правовим актом не встановлено спеціальних вимог щодо форми подання розрахунку заборгованості, а тому сам по собі спосіб його оформлення не може бути підставою для відмови у задоволенні позову. 15.12.2025 року відповідач [PERSON] подала до суду заперечення на відповідь позивача на відзив, у яких зазначила, що з доводами позивача, викладеними у відповіді на відзив, не погоджується. У запереченнях відповідач вказала, що сам позивач підтвердив факт анулювання Національним банком України ліцензії ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» на здійснення діяльності з надання коштів та банківських металів у кредит, однак помилково тлумачить правові наслідки такого анулювання. На думку відповідача, відповідно до ч. 4 ст. 50 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» після анулювання ліцензії фінансова компанія не має права надавати фінансові послуги, а також змінювати обсяг зобов`язань споживача за укладеними договорами, що виключає можливість подальшого нарахування процентів, комісій, штрафів та інших платежів, які збільшують розмір грошового зобов`язання. Відповідач зазначила, що не заперечує обов`язок повернення тіла кредиту, однак заперечує правомірність нарахування процентів після дати анулювання ліцензії, штрафних санкцій, неустойки та будь-яких інших платежів, що збільшують суму боргу після втрати позивачем права здійснювати кредитну діяльність. Також вказала, що позивач не навів жодної норми закону, яка б прямо дозволяла фінансовій компанії без чинної ліцензії здійснювати таке нарахування. Крім того, відповідач вважає поданий позивачем розрахунок заборгованості неналежним та недопустимим доказом, оскільки він не містить розмежування сум, нарахованих до та після анулювання ліцензії. Сам факт арифметичної правильності розрахунку, на її переконання, не свідчить про його законність. Також відповідач зазначила, що факт отримання нею грошових коштів у сумі 7000,00 грн не заперечує, однак наголосила, що сам по собі цей факт не є безумовною підставою для стягнення будь-яких сум, нарахованих з порушенням вимог законодавства. Доводи позивача щодо використання платіжного сервісу EasyPay та участі третіх осіб у перерахуванні коштів, на її думку, не спростовують незаконності подальших нарахувань після втрати ліцензії. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду від нього надійшла заява, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак у відзиві просила розглядати справу за її відсутності на підставі поданого відзиву та матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши здобуті під час судового засідання докази, врахувавши доводи позовної заяви та заперечення, викладені у відзиві відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому суд виходив із наступного. Так, 25 березня 2025 року між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] укладено договір про надання грошових коштів у позику №7559300325 (а.с.17-23), що стверджується копією анкети клієнта (а.с.9), копією договору про надання грошових коштів у кредит №7559300325 (а.с.17-23), копією паспорта споживчого кредиту (а.с.33-34), правилами надання коштів та банківських матеріалів у кредит ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» (а.с.37-40). Відповідно до умов вказаного договору кредитодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 7000,00 грн (п.2.3. Договору). Згідно з умовами договору строк кредитування становить 360 календарних днів (п.2.5.). Процентна ставка за користування кредитом фіксована, в розмірі 1,0 % за кожен день користування кредитом, яка застосовуються протягом перших 180 календарних днів з дати укладення цього договору; 0,87 % за кожен день користування кредитом, яка застосовується в період починаючи з 181 календарного дня з дати укладення цього договору і до закінчення строку дії цього договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту (пп.2.6.1. Договору). Договір укладено в електронній формі шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (OTP-коду), надісланого на фінансовий номер телефону, зазначений позичальником під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця. З матеріалів справи вбачається, що одноразовий ідентифікатор для підписання договору було сформовано 25.03.2025 року о 12:49, а ідентифікатор договору відповідає №7559300325 (а.с.24). 25.03.2025 року відповідачу було перераховано кредитні кошти в розмірі 7000 грн на банківську картку № [NUMBER] , що підтверджується копією квитанції до платіжної інструкції №20172-1354-201630674 від 25.03.2025 року (а.с.26), копією договору №160523/1 про надання послуг з приймання та переказу платежів від 16.05.2023 року (а.с.14-15), та довідкою і випискою з рахунку АТ КБ «ПриватБанк» за період з 25.03.2025-24.04.2025 року, наданими на запит суду (а.с.9093). Із зазначеної банківської виписки вбачається, що 25.03.2025 року на картковий рахунок відповідача зараховано грошові кошти у сумі 7000,00 грн, із відображенням відповідної платіжної операції, що підтверджує фактичне отримання відповідачем кредитних коштів. Факт отримання кредитних коштів не заперечується і відповідачем. ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» виконало умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в загальному розмірі 7000 грн. В свою чергу відповідач (позичальник) порушив виконання умов вищевказаного кредитного договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість на загальну суму 29264,90 грн, що складається з: заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 7000 грн, заборгованості за процентами в розмірі 8264,90 грн, заборгованості за неустойкою за кожен день прострочення повернення позики та /або прострочення сплати процентів у строки в розмірі 14000 грн. Дана обставина знайшла своє підтвердження розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с.12-13). З наданих до матеріалів справи виписок з Єдиного державного реєстру юридичних осіб (а.с.28-29) вбачається, що юридична особа з ідентифікаційним кодом 44127243 первісно була зареєстрована як ТОВ «ІННОВА ФІНАНС», місцезнаходження: м. Київ, вул. Болсуновська, буд. 8, поверх 9, та 08 вересня 2025 року внесено запис про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу щодо її найменування з ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» на ТОВ «ІННОВА-НОВА», при цьому код ЄДРПОУ, місцезнаходження та інші реєстраційні дані залишилися незмінними, що свідчить про перейменування юридичної особи без її припинення чи створення нового суб`єкта господарювання. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором про надання грошових коштів у позику №7559300325 від 25.03.2025 року, у зв`язку з чим з неї на користь ТОВ «ІННОВА-НОВА» підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 15264,90 грн, з яких: 7000 грн заборгованість за тілом кредиту; 8264, 90 грн заборгованість за процентами. У решті заявлених вимог, а саме в частині стягнення неустойки у розмірі 14000,00 грн у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, доповненого Законом України № 2120-IX від 15 березня 2022 року, у період дії воєнного стану та протягом тридцятиденного строку після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за кредитним договором позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка та інші платежі, нараховані з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання грошових зобов`язань за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем. Як убачається з розрахунку заборгованості, позивачем нараховано штраф за період з 12.08.2025 року по 21.11.2025 року у розмірі 14000 грн. Зазначений період припадає на час дії в Україні воєнного стану, а тому застосуванню підлягають обмеження, передбачені пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. За таких обставин вимоги позивача в частині стягнення неустойки у розмірі 14000 грн задоволенню не підлягають. Суд критично оцінює доводи відповідача щодо неправомірності нарахування процентів після відкликання ліцензії первісного кредитора. Як убачається з матеріалів справи, кредитний договір №7559300325 укладено 25.03.2025 року, тобто в період, коли ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» мало чинну ліцензію на надання фінансових послуг, що не заперечується сторонами, а факт відкликання ліцензії Національним банком України у подальшому не впливає на дійсність раніше укладених договорів та не припиняє цивільно-правові зобов`язання сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 50 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» з дати, зазначеної у рішенні регулятора про відкликання ліцензії чи виключення з ліцензії окремої фінансової послуги, але не раніше наступного робочого дня після дня прийняття такого рішення, фінансова компанія, ломбард не мають права здійснювати діяльність з надання фінансових послуг чи виключеного з ліцензії виду фінансової послуги (у тому числі укладати нові договори з надання відповідного виду фінансових послуг та/або продовжувати строк дії укладених договорів з надання таких фінансових послуг, та/або збільшувати розмір зобов`язань за укладеними договорами з надання таких фінансових послуг). Зобов`язання за раніше укладеними договорами про надання такої фінансової послуги виконуються сторонами в повному обсязі до моменту виконання договору. Проценти за користування кредитом є складовою плати за користування грошовими коштами, передбаченою умовами договору (п. 2.6.1), і нараховуються протягом строку кредитування як елемент основного зобов`язання, а не як санкція. Тому нарахування процентів у межах строку дії договору не є новою фінансовою послугою і не свідчить про здійснення ліцензованої діяльності після відкликання ліцензії. Посилання відповідача на відсутність у позивача права збільшувати обсяг зобов`язань споживача є необґрунтованим, оскільки нарахування процентів здійснюється відповідно до погоджених сторонами умов договору та не є зміною зобов`язання, а є реалізацією його умов. Також суд відхиляє доводи відповідача про неналежність розрахунку заборгованості. Поданий позивачем розрахунок містить деталізацію складових боргу, період нарахування та розмір процентної ставки. Сам по собі спосіб оформлення розрахунку не впливає на його допустимість як доказу, якщо він дає можливість перевірити правильність нарахувань. Щодо судових витрат, суд зазначає наступне. Позивач просив стягнути з відповідача в його користь судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Відповідно до ч.1, ч.2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, виходячи з такого розрахунку. Сума задоволених вимог позивача складає 15264,90 грн зі заявлених 29264,90 грн, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1263,55 грн (15264,90 грн ?29264,90 грн *2422,40 грн = 1263,55). На підставі наведеного та

Outcome: partial