Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

У жовтні 2025 року представник позивача, адвокат Капалкіна І.О. звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва із позовною заявою про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначає про те, що сторони мали подружні стосунки та проживали як одна сім`я без державної реєстрації шлюбу. Від цих стосунків у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 13.08.2015. Влітку 2019 року сторони розірвали їх стосунки і стали проживати окремо, син залишився проживати із матір`ю. За твердженням позивача, відповідач затримує надання фінансової підтримки позивачу на утримання їхнього спільного сина, на власний розсуд визначає, яку суму фінансової допомоги надати позивачу на утримання дитини і не прислуховується до позивача щодо потреб дитини. Відповідач не цікавиться розміром всіх витрат, які позивач несе самостійно на утримання дитини. Відповідач проживає окремо, має іншу сім`ю, тому на думку позивача повинен сплачувати на утримання сина [PERSON] аліменти у розмірі встановленому законом. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 31.10.2025 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. До суду від представника відповідача, адвоката Дубчак Л.С. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому, зазначивши, що відповідач належно виконує обов`язки по утриманню сина, сплачує аліменти у необхідному розмірі, а також оплачує додаткові витрати на утримання сина. З огляду на вказане, відповідачем не порушено прав та інтересів позивача та його малолітнього сина, що свідчить про відсутність обставин для судового захисту позивача. 12 грудня 2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив в якому підтримана правова позиція та вимоги позивача викладені в позові. 17 грудня 2025 року від представника відповідача до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив в яких підтримана правова позиція викладена у відзиві на позов. У судових засіданнях позивач та його представник підтримали позов повністю, відповідач та його представник проти задоволення позову заперечили. Заслухавши пояснення представника відповідача суд перейшов до стадії дослідження письмових доказів, після завершення якої судом оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відповідно до ч. 1 ст. 244 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) оголошено дату та час проголошення судового рішення. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, дійшов такого висновку. Судом встановлено, позивач та відповідач є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 13.08.2015, копія якого знаходиться у матеріалах справи. Із заяв по суті, які подані сторонами та пояснень сторін судом встановлено, що позивач та малолітній син [PERSON] проживають окремо від відповідача із 2019 року. Крім того, сторони у судовому засіданні підтвердили, що між відповідачем та позивачем не досягли домовленості щодо сплати аліментів на утримання дитини в певному розмірі, тому відповідачем з моменту роздільного проживання добровільно сплачувались кошти на утримання дитини у різному розмірі, а також сплачуються кошти на додаткові витрати на дитину. Згідно виписок від 23.12.2025 по платіжним картам № [NUMBER] , № [NUMBER] , які відкриті на ім`я позивача у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судом встановлено, що відповідач перерахував на вказані платіжні карти за період 2020-2025 роки кошти на утримання сина у загальному розмірі 162 723 грн. Так у розрізі кожного року відповідач здійснив на рахунки позивача такі платежі: -у2020 році у січні - 2400 грн, у серпні - 8000 грн; -у 2021 році у травні - 3000 грн, червні - 12000 грн, серпні - 25625 грн, вересні - 2450 грн; -у 2022 році у травні - 177 грн, червні - 6550 грн, жовтні - 1000 грн, грудні - 3000 грн; -у 2023 році у січні - 468 грн, лютому - 800 грн; -у 2024 році у березні 6965 грн; -у 2025 році у червні - 10000 грн, липні - 18000, серпні - 15000 грн; жовтні - 10000 грн. Наведені обставини відповідач у судовому засіданні визнавав. У ч. 1 ст. 82 ЦПК України вказано, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Отже, суд вважає, що обставини окремого проживання відповідача від дитини, не досягнення сторонами згоди щодо розміру аліментів, які визнаються сторонами, тому не підлягають доказуванню в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. В силу ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, і виплачуються щомісячно. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Отже, предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Суд оцінює критично доводи сторони відповідача про те, що відповідачем регулярно у достатньому розмірі сплачуються аліменти на рахунок позивача, а отже у справі відсутній предмет судового захисту. Зміст вищенаведених виписок із банківського рахунку позивача свідчить, що платежі відповідача не мали системного характеру (не сплачувались кожного місяця) і відрізнялись за розміром платежу. Доказів сплати відповідачем коштів на користь позивача на утримання сина за період 2020 - 2025 роки на інший рахунок або в інший спосіб, відповідач до матеріалів справи не надав. Вказані обставини свідчить про наявність підстав у позивача для звернення до суду із позовом про стягнення аліментів, шляхом встановлення їх розміру та періодичності сплати судом. Суд не бере до уваги доводи відзиву про те, що відповідач перебуває у шлюбі з іншою особою та має на утриманні іншу дитину. Зазначенs обставини не звільняють відповідача від обов`язку утримувати малолітнього сина [PERSON] , а лише можуть бути враховані при визначені розміру аліментів. Доводи представника відповідача про те, що між сторонами існує спір щодо розпорядження майно, не звільняє відповідача від обов`язку сплати аліментів на утримання свого малолітнього сина. Крім цього аргументи сторін з приводу не вирішених майнових питань між ними, на думку суду не відносяться до предмету розгляду, а тому не потребують судової оцінки в межах розгляду цієї судової справи. Позивач просить суд стягнути на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Зі змісту ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення аліментів є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у спосіб стягнення аліментів у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) відповідача. На переконання суду вказаний розмір суми аліментів з врахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дитини буде відповідати інтересам та потребам останньої. В частині розподілу судових витрат, то оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір в дохід держави в розмірі 1211,20 грн підлягає стягненню з відповідача. Позивачем також заявлено витрати на правову допомогу 3000 грн. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи малозначність справи, розгляд її в спрощеному позовному провадженні, обсяг наданих послуг адвокатом, суд вважає, що співмірним розміром витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача становить 2000 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду у справі про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved