Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

07.11.2025 року від ТОВ "СВЕА ФІНАНС" через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява до [PERSON] з наступними вимогами: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 4729422 від 12.06.2024 року у розмірі 49050 грн. 00 коп.; судові витрати у розмірі 2422 грн. 40 коп. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.06.2024 року між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями. Відповідно до розділу 1 кредитного договору, банк надає позичальнику кредит у розмірі 10000,00 грн. Кредит надається строком на 30 днів. Кредитним договором встановлено розмір процентної ставки 1,90 % на день. 15.07.2022 між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА» і ТОВ "СВЕА ФІНАНС" (попередня назва - "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА") було укладено договір факторингу № 2-15072022, за яким ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило права вимоги, а ТОВ "СВЕА ФІНАНС" набуло право вимоги за первинними договорами в розмірі заборгованостей боржників перед ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА», визначеними в Реєстрі боржників, у тому числі, за даним договором факторингу ТОВ "СВЕА ФІНАНС" було відступлено право вимоги за заборгованістю [PERSON] перед ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА» за договором № 2-15072022 від 15.07.2022. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № 2-15072022 від 15.07.2022, заборгованість [PERSON] перед ТОВ "СВЕА ФІНАНС" станом на день подання позову, складає: заборгованість за основним боргом 10000,00 грн.; заборгованість за відсотками 34050,00 грн., пеня,штраф 5000 грн., а всього 49050,00 грн. Ухвалою Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 21.11.2025 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 13 січня 2026 року, проведення якого було відкладено на 18.02.2026 року. У судове засідання представник позивача не прибув, але у позовній заяві просив судовий розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач, який викликався шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті «Судова влада», не повідомив про причини неявки в судове засідання, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав. Суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, і від якого не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за його відсутності, що дає підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ст. 223, 280 Цивільного процесуального кодексу України, проти чого не заперечував представник позивача і, що відповідає передбаченим статтею 2 ЦПК України завданням та основним засадам цивільного судочинства, в тому числі і щодо розумності строків розгляду справи судом. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (Постанова КЦС ВС від 01.10.2020 у справі №361/8331/18). У цій справі суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого заочного рішення, не відкладаючи розгляду справи. Зважаючи на те, що всі належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися, і це не перешкоджає розгляду справи по суті, судовий розгляд справи проведено за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Повноваження позивача щодо надання послуг кредитування підтверджуються відомостями, що містяться у рішенні єдиного учасника ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" № 1 від 25.03.2024; виписці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; Статуті ТОВ "СВЕА ФІНАНС" (а.с. 55-65). Даними договору кредиту № 4729422 від 12.06.2024 року, паспорта споживчого кредиту, правил надання коштів у позику та на умовах фінансового кредиту підтверджується, що 12.06.2024 між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту в сумі 10000 грн. на строк 360 днів, з процентною ставкою 1,50 % на день (а. с. 10-34). Згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором № 4729422 від 12.06.2024 року по рахунку, станом на 24.01.2025, мається заборгованість 49050 грн. 00 коп., яка складається з наступного: 10000,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 34050 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 5000 грн. сума штрафних санкцій (а.с.35-38,54). 24.01.2025 між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА» і ТОВ "СВЕА ФІНАНС" (попередня назва - "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА") було укладено договір факторингу № 01.02-02/25, за яким ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило права вимоги, а ТОВ "СВЕА ФІНАНС" набуло право вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4729422 від 12.06.2024 року (а.с. 40-53). Рішенням єдиного учасника ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" № 1 від 25.03.2024 змінено назву ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" на ТОВ "СВЕА ФІНАНС" (а.с.55). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності з ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4)відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 1 статті 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку укладанням 12.06.2024 року між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] договору кредиту № 4729422 та подальшим укладенням договору факторингу № 01.02-02/25 від 24.01.2025 між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ "СВЕА ФІНАНС", за яким право вимоги до [PERSON] перейшло до ТОВ "СВЕА ФІНАНС" та наявності з боку відповідача невиконаних зобов`язань за цим договором. Розмір невиконаних зобов`язань підтверджується даними довідки-розрахунку заборгованості, яку не спростовано відповідачем. Будь-яких заперечень проти позову чи доказів, які б спростовували наданий позивачем розрахунок, або зобов`язання по сплаті нарахованої суми, відповідачем не надано. Враховуючи, що ТОВ «СВЕА ФІНАНС» відповідно до кредитного договору надало відповідачу кредит, однак кошти не повернув, тому заборгованість, яка виникла за невиконання кредитного договору, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Таким чином позовні вимоги ТОВ «СВЕА ФІНАНС» про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення заборгованості за основним боргом та процентами є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення неустойки, суд виходить з такого. 17 березня 2022 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15 березня 2022 р., яким, зокрема, було внесено зміни дорозділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу Українита доповнено його пунктом 18, що встановлює нові правила звільнення позичальника від відповідальності в разі прострочення виконання ним своїх зобов`язань. Так, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи зазначене вище, вимога позивача про стягнення 5000,00 грн. штрафних санкцій задоволенню не підлягає. За таких обставин, позовна заява ТОВ "СВЕА ФІНАНС" про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором споживчого кредиту № 4729422 від 12.06.20245 підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, станом на 24.01.2025, в розмірі 44050 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених витрат по сплаті судового збору в розмірі 2175,56 грн.

Outcome: partial