Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника- адвоката Качмара І.О. звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ) транспортний засіб «VOLKSWAGEN TOUAREG», 2011 року випуску, об`єм двигуна 2967 см. куб., номерний знак, [NUMBER] ; визнати за [PERSON] право власності на автомобіль «VOLKSWAGEN TOUAREG», 2011 року випуску, об`єм двигуна 2967 см. куб., номерний знак, [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] вартість 1\\2 частки автомобіля «VOLKSWAGEN TOUAREG», 2011 року випуску, номерний знак, [NUMBER] , у розмірі 391 083 грн. В обгрунтування вимог покликається на те, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано 24.04.2018 року Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №136. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05.02.2024 у справі № 466/13844/23 шлюб між сторонами розірвано. Під час перебування у шлюбі сторонами було набуто транспортний засіб «VOLKSWAGEN TOUAREG», 2011 року випуску, об`єм двигуна 2967 см. куб., номерний знак, [NUMBER] середня ринкова вартість якого станом на момент подачі позову становить 18 720 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на момент подачі позову становить 777 816 грн. Вказаний транспортний засіб зареєстрований за відповідачкою. Тому позивач вважає, що відшкодування в його користь підлягає половина вартості автомобіля, як спільного майна подружжя. У зв`язку з наведеним просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та дав пояснення, аналогічні змісту позову. Представник відповідача подав відзив на позов, у якому позовні вимоги заперечив з тих підстав, що спірний транспортний засіб був проданий подружжям ще під час перебування сторін у шлюбі, а відтак підстави для поділу цього майна між подружжям та стягнення із відповідачки половини вартості автомобіля в користь позивача відсутні. У судовому засіданні представник відповідача дав пояснення, аналогічні змісту відзиву. Заслухавши доводи представників сторін, пояснення відповідачки [PERSON] , допитаної в якості свідка, дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступного. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано 24.04.2018 року Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №136. 05.02.2024 року Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова у справі № 466/13844/23 шлюб між сторонами розірвано. Із змісту судового рішення вбачається, що сторони припинили подружні стосунки за три місяці до розгляду справи судом, тобто орієнтовно листопад грудень 2023 р. Під час перебування у шлюбі сторонами було набуто транспортний засіб «VOLKSWAGEN TOUAREG», 2011 року випуску, об`єм двигуна 2967 см. куб., номерний знак, [NUMBER] . Вартість вказаного автомобіля , зазначена позивачем в розмірі 777 816 грн., письмовими доказами не підтверджена, однак і не оспорювалась відповідачкою. 31.10.2023 року між ТОВ «АВТОСПРАВА» та [PERSON] укладено договір комісії №7191/23/002427 згідно з яким Комісіонер за дорученням Комітента за комісійну плату від імені Комітента вчинив правочин щодо продажу транспортного засобу «VOLSKWSGEN TOUREG» 2011 року випуску номерний знак [NUMBER] . Згідно відповіді на адвокатський запит від ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях від 28.07.2025 року, наданого позивачем разом з позовною заявою, вбачається, що 06.01.2024 вищевказаний транспортний засіб зареєстрований в ТСЦ №4649 РСЦ ГСЦ МВС у Львівській Івано-Франківській та Закарпатській областях на іншого власника. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що спірний автомобіль був проданий нею з ініціативи позивача, який на той час проходив військову службу поза межами місця їх спільного проживання і в телефонних розмовах настоював на негайній реалізціїї автомобіля, оскільки той простоює і втрачає в ціні. Через ТОВ «Автосправа», де вона працювала , вона продала цей автомобіль за 19500 доларів США. Разом з чоловіком у тих же телефонних розмовах вони вирішували, що будуть робити з цими спільними коштами. Однак, після повернення чоловіка зі служби у них погіршились стосунки, вона прийняла рішення розлучитись, зібрала свої речі і покинула житло, де проживала з позивачем у грудні 2023 р. При цьому залишила у присутності свекрухи для чоловіка 10000 доларів ( тобто більшу половину від виручених від продажу автомобіля коштів) та картку, на яку чоловік їй для дитини перераховував кошти, про що його повідомила та на телефон вислала фото. [PERSON] це влаштувало і до подачі позову у нього жодних претензій ні з приводу продажу автомобіля, ні стосовно отриманої ним половини його вартості не виникало. Вказаний позов був відповіддю чоловіка на спір між ними щодо зустрічей з дитиною. Під час розгляду справи про розірвання шлюбу жодна із сторін не висловлювала майнових претензій . Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Ст. 65 СК передбачає, що дружина, чоловік розпоряджається майном, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою.При укладенні договорів одним із подружжя вважається , що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина , чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого , що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо такий договір виходить за межі побутового. Вирішуючи позовні вимоги, судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин між подружжям, у тому числі колишнім, підлягають застосуванню передусім норми Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. З матеріалів справи та в судовому засіданні встановлено, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження позовних вимог про необхідність поділу спільного майна подружжя, а саме - залишення транспортного засобу у власності відповідачки та стягнення з неї половини вартості такого майна. Натомість, оцінюючи зібрані у справі докази, суд прийшов до переконання, що автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», 2011 року випуску, об`єм двигуна 2967 см. куб., номерний знак, [NUMBER] був придбаний сторонами під час перебування в шлюбі та зареєстрований за відповідачем, являвся спільною сумісною власністю подружжя, проданий за взаємною згодою подружжя під час шлюбу і кошти від реалізаціїї використані кожним із подружжя за взаємною згодою. Разом з тим, позивач не ставив питання про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним з тих підстав, що такий відбувся без його згоди. Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення через недоведеність позовних вимог. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed