Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, у якому просила розірвати шлюб, зареєстрований 19 серпня 2017 року Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача , для дитини відповідного віку на момент нарахування, щомісячно починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 05 листопада 2025 року між ними з відповідачем фактично припиненні шлюбні відносини. Причиною цього стали тривалі сімейні конфлікти, відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та виховання дитини, що призвело до втрати взаємної поваги, довіри та фактичного припинення сімейних зв`язків. Позивачка зазначає, що з 01 січня 2026 року вона разом з малолітнім сином постійно проживають окремо від відповідача. Спільного господарства з відповідачем не ведуть, спільний бюджет відсутній, подружні відносини припинені повністю. Позивачка вказує, що за час окремого проживання примирення між ними з відповідачем не відбулося. Відповідач не виявив наміру до відновлення сімейних відносин, у зв`язку з чим подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та таким, що суперечить її інтересам та інтересам малолітньої дитини. Позивачка зазначає, що їхній з відповідачем син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Позивачка вказує, що відповідач протягом двох місяців надавав грошову допомогу на утримання дитини. Разом з тим, така допомога носить нерегулярний та добровільний характер, її розмір визначається відповідачем одноособово. Нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів між ними відсутній, що не забезпечує стабільного та належного утримання дитини. Позивачка зазначає, що з метою захисту прав та законних інтересів малолітньої дитини, а також у зв`язку з фактичним припиненням сімейних відносин, виникла необхідність у судовому розірвані шлюбу та судовому визначенні обов`язку відповідача щодо сплати аліментів. Ухвалою суду від 13 січня 2026 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків, які позивачем усунуто в строк вказаний в ухвалі суду. Ухвалою суду від 19 січня 2026 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] надіслала до суду клопотання про розгляд справи без її участі , у якому просила ухвалити рішення за наявними матеріалами (а.с.30). Відповідач [PERSON] надав до суду заяву, у якій просив проводити розгляд справи без його участі. Проти позовних вимог про розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів не заперечує (а.с.35) . Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , що було видане Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Полтавській області 19 серпня 2017 р., актовий запис № 1402, вбачається, що сторони уклали шлюб 19 серпня 2017 року, який зареєстровано Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Полтавській області (а.с.14). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Київським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), а/з № 350 (а.с.13). Встановлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримує. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, відповідач не заперечує проти його розірвання, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини суд зазначає наступне. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно положень частини 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини. Таким чином, суд відповідно до вищенаведених вимог закону, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище відповідача та дитини, визнання позову відповідачем, прийшов до висновку про задоволення позовної заяви та стягнення із відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі частини його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11 січня 2026 року і до досягнення дитиною повноліття. Оскільки відповідач визнав позов до першого судового засідання, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача за вимогу про розірвання шлюбу на користь позивача 665 грн. 60 коп. Решту 50 відсотків сплаченого судового збору у сумі 665 грн. 60 коп. повернути позивачу. За вимогу про стягнення аліментів стягнути з відповідача на користь держави стягнути судовий збір в сумі 665 грн. 60 коп. Решту 50 відсотків сплаченого судового збору у сумі 665 грн. 60 коп. компенсувати за рахунок держави У відповідності до ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved