Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

У грудні 2026 року ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна», від імені та в інтересах якого діє адвокат Журов Євген Євгенович, через систему «Електронний суд» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позов мотивовано тим, що 11.06.2024 року між ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» та [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі полісу №221463287, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль Peugeot 301, реєстраційний номер [NUMBER] . Страхова сума за шкоду, заподіяну майну третьої особи, складає 160 000 грн. 00 коп. 17.11.2024 року у м.Києві по вул.Білоруська, 13 сталася дорожньо транспортна пригода за участю транспортного засобу Peugeot 301, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу СКС SKQ ПС, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу СКС SKQ ПС, реєстраційний номер [NUMBER] , було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля матеріального збитку. Відповідно до постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 09.01.2025 року [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122 4, 124, ч.1 ст.130 КУпАП. За таких обставин власник пошкодженого автомобіля СКС SKQ ПС, реєстраційний номер [NUMBER] , звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно зі звітом №45027 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу СКС SKQ ПС, реєстраційний номер [NUMBER] , вартість матеріального збитку з урахуванням ПДВ становить 77123 грн. 54 коп. 30.12.2024 року позивачем отримано заяву потерпілого на виплату та щодо узгодження суми страхового відшкодування, відповідно до якої страховик та потерпіла особа досягли згоди щодо розміру страхового відшкодування, який склав 69166 грн. 44 коп. 10.01.2025 року позивачем здійснено виплату страхового відшкодування потерпілій особі у розмірі 69166 грн. 44 коп. шляхом переказу суми страхового відшкодування за банківським реквізитами, зазначеними у заяві про страхове відшкодування. ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» вважає, що оскільки відповідач відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що підтверджується зазначеною вище постановою суду, то страховик має право пред`явити до нього регресний позов. Посилаючись на наведені обставини, просить стягнути на свою користь із відповідача 69166 грн. 44 коп. завданої шкоди у порядку регресу, судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 12000 грн. 00 коп. (а.с.1-3). Ухвалою судді від 17.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.66, 67). В позовній заяві ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» просить проводити судовий розгляд, в тому числі заочний, за відсутності свого представника (а.с.3 зворот). Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про розгляд справи (а.с.71,76), в судові засідання, призначені на 21.01.2026 року, 19.02.2026 року, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України відзиву до суду не подав, а тому суд, ураховуючи позицію представника позивача, 19.02.2026 року постановив ухвалу про заочний розгляд справи. В силу положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Так, судом встановлено, що 11.06.2024 року між ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» та [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі полісу №221463287, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль Peugeot 301, реєстраційний номер [NUMBER] . Термін дії полісу з 13.06.2024 року по 12.06.2025 року. Страхова сума за шкоду, заподіяну майну третьої особи, складає 160 000 грн. 00 коп.(а.с.11). Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.01.2025 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП. У постанові зазначено, що 17.11.2024 року у м. Києві по вул. Білоруська, 13 водій [PERSON] керував автомобілем марки Peugeot 301, реєстраційний номер [NUMBER] , з ознаками алкогольного сп`яніння, перед початком руху не переконався у безпечності, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом СКС SKQ-ПС, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого на транспортних засобах утворилися механічні пошкодження. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився (а.с.58). Транспортний засіб марки СКС SKQ-ПС, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить Державній установі «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України», на момент дорожньо-транспортної пригоди був застрахований у страховій компанії Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», поліс серії №ЕР-223506228, термін дії якого з 17.09.2024 року по 16.09.2025 року (а.с. зворот 17, 18). Відповідно до частин 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою N 48553/99 "Совтрансавто - Холдинг" проти України", а також згідно з рішенням цього ж Суду від 28.10.1999 р. у справі за заявою N 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. З огляду на викладене наявність винуватості у діях відповідача у настанні ДТП та його відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння встановлені постановою суду і не підлягають доказуванню. 25.11.2024 року Державна установа «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України», як власник автомобіля марки СКС SKQ-ПС, реєстраційний номер [NUMBER] , звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 17.11.2024 року о 22 год. 47 хв. у м. Києві по вул. Білоруська, 13, та 25.11.2024 року із заявою про страхове відшкодування шкоди, заподіяної в результаті пошкодження транспортного засобу марки SKQ-ПС, державний номерний знак [NUMBER] , шляхом перерахування коштів на вказаний у заяві розрахунковий рахунок (а.с.12-зворот 13, зворот 24). Згідно із звітом №45027 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 27.12.2024 року Державній установі «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» пошкодженням транспортного засобу СКС SKQ-ПС, реєстраційний номер [NUMBER] , заподіяно збитки в розмірі 71166 грн. 44 коп. (а.с.50-52). Відповідно до розрахунку №240157/1 суми страхового відшкодування від 30.12.2024 року шкода, яка була заподіяна дорожньо-транспортною пригодою власнику транспортного засобу СКС SKQ-ПС, державний реєстраційний номер [NUMBER] , становить 69166 грн.44 коп. (а.с.57). Згідно зі страховим актом №240157/1/2024, затвердженим директором ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» Тарасенко А.В., потерпілою особою є Державна установа «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України», страхове відшкодування має бути перераховано на банківський рахунок фізичної особи підприємця [PERSON] (а.с.56 зворот). Згідно платіжної інструкції №25237 від 10.01.2025 року ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» перерахувало фізичній особі - підприємцю [PERSON] суму коштів в розмірі 69166 грн. 44 коп. (а.с.зворот 11). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961 IV (чинного на час виникнення спірних правовідносин, надалі Закон №1961 IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно із пунктом 2.1 ст. 2 Закону №1961 IV відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Відповідно до ст.3 Закону №1961 IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 4 Закону №1961 IV визначено, що суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), потерпілі. Згідно із ст.29 Закону №1961 IV у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку встановленому законодавством. За змістом абзацу 2 п.36.2 ст.36 ст.29 Закону №1961 IV страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Відповідно до підпункту «в» підпункту 38.1.1 п.38.1 ст.38 ст.29 Закону №1961 IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). За ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми матеріального права про право на звернення до відповідача з регресним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст. 1187 ЦК України). Пунктом 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Разом із цим, як вказано у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 року у справі №234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (ч.2 ст. 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відтак, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди та його відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За частиною 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У ст. 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За загальним правилом, закріпленим у ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зважаючи на встановлені судом обставини справи та ураховуючи положення ст. 1191 ЦК України, підпункту «в» підпункту 38.1.1 п.38.1 ст.38 ст.29 Закону №1961 IV, відповідно до яких особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, у позивача виникло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача [PERSON] . Оскільки ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» відшкодувало потерпілій особі завдану відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду в розмірі 69166 грн. 44 коп., то у нього виникло право регресної вимоги до відповідача, який протиправними діями завдав шкоди власнику пошкодженого в ДТП транспортного засобу. Зважаючи на викладене, позовні вимоги ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» підлягають задоволенню в повному обсязі, а тому на його користь слід стягнути із відповідача у відшкодування шкоди в порядку регресу 69166 грн. 44 коп. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивачем сплачено судовий збір при подачі до суду позову в сумі 2422 грн. 40 коп., який відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на його користь. Вирішуючи питання про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 грн. 00 коп., суд виходить із наступного. За змістом п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу. За правилами ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved