Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

Позивач ОКВП «Дніпро Кіровоград» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 19 279,54 грн з покладенням на відповідача судових витрат по сплаті судового збору. В обґрунтування позову зазначив, що ОКВП «Дніпро Кіровоград» відповідачу, який є споживачем послуг, надавав послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , на підставі наявних між сторонами договірних відносин, що підтверджується відкриттям особового рахунку. В той же час відповідач вартість отриманих послуг не оплатив, що й стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. Ухвалою від 22.10.2025 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та постановлено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач про розгляд справи судом повідомлений належним чином в розумінні положень ст. 128 ЦПК України, про що свідчить повернутий конверт на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідачем до суду відзив на позовну заяву не подано. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. ОКВП «Дніпро-Кіровоград», яке з 01.04.2012 є правонаступником прав і обов`язків КП «Кіровоградське водопровідно-каналізаційне господарство Кіровоградської міської ради», надає споживачам послугу з централізованого водопостачання та водовідведення. Відповідач [PERSON] з 22.06.2011 по теперішній час зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру, отриманої на запит суду на підставі ст. 187 ЦПК України (а.с.15). Шляхом відкриття особового рахунку № [NUMBER] між сторонами склались фактичні договірні відносини, згідно з якими підприємство зобов`язалось надавати послуги з централізованого водопостачання, а відповідачі своєчасно їх оплачувати. При цьому, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі N 638/11034/15-ц від 10.12.2018 року. Відповідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з п. 47 п. п. 5 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N 690 від 05.07.2019, споживач зобов`язаний оплачувати надані послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором. Стаття 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» передбачає, що споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Відповідно до ст. 525, 526, 527, 530, 625 ЦК України: одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок; якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Підприємство в повному обсязі виконує свої зобов`язання по наданню послуг, однак, відповідач в порушення вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання щодо своєчасної оплати належним чином не виконує, що підтверджено розрахунком заборгованості та довідкою про нарахування плати та розмір платежів за період з 01.09.2018 по 30.06.2025 за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] (а.с. 4). Згідно з розрахунком, наданим позивачем борг відповідача перед позивачем за період з 01.09.2018 по 30.06.2025, становить 19 279,54 грн, з яких: 14 979,88 грн борг за послуги водопостачання та водовідведення, 1 030,42 грн 3% річних, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, 3 269,25 грн індекс інфляції, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України (а.с. 4, 5). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом чи договором не встановлений інший розмір відсотків. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, тобто боржник сплачує борг з урахуванням рівня інфляції та три відсотки річних за прострочення зобов`язання. А відтак, суд, враховуючи вищезазначені положення ЦК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача індекс інфляції в розмірі 3 269,25 грн та суму 3 % річних в розмірі 1 030,42 грн нарахованих на суму простроченої заборгованості за весь період її виникнення, що підтверджено наданим розрахунком (а.с. 5). Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, а тому стягненню на користь позивача з відповідача підлягають судові витрати в сумі 3 028,00 грн.

Outcome: approved