Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

ТОВ «Ум Факторинг» звернувся до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою в електронній формі через електронний кабінет до [PERSON] про стягнення заборгованості кредитним договором у розмірі 14880 гривень. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17.05.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено договір споживчого кредиту №1507476. Цей договір укладено в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». На підставі договору відповідач отримав 3 000 гривень шляхом зарахування їх на банківську карту [NUMBER] . Строк кредиту 350 днів, процентна ставка 1,5% від суми кредиту за кожен день протягом терміну дії договору. Згідно із п. 1.4 договору періодичність платежів зі сплати процентів кожні 25 днів. Протягом дії договору нараховані відсотки за користування кредитом відповідачем не погашені, станом на дату звернення до суду наявне прострочення за договором споживчого кредитування №1507476 від 17.05.2024 року в розмірі 14 880 гривень. Надалі 18.12.2024 року ТОВ «Селфі Кредит» передало право вимоги за кредитним договором №1507476 від 17.05.2024 року позивачу на підставі договору факторингу №18/12/24 від 18.12.2024 року. Ухвалою суду від 08.10.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію. Від АТ КБ «ПриватБанк» до суду поступила витребувана інформацію. Від представника позивача до суду поступили додаткові пояснення, в яких він просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у повному розмірі, а саме у сумі 14880 гривень. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, разом з позовною заявою позивач подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, про причини неявки суд не повідомив. Такі дії не суперечать вимогам ст. 211 ЦПК України, згідно якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи двічі повідомлений належним чином шляхом опублікуваня оголошення на офіційному сайті судової влади України на 16.02.2026 року (а.с.61), крім того, судова повістка 13.11.2025 року повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній» (а.с.45-48), судова повістка на 23.12.2025 року повернулася без вручення адресату (а.с. 55-56), судова повістка на 16.02.2026 року згідно із інформацією зі списку розсилки поштових відправлень повертається (а.с.60). Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У ч. 2 ст. 247 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У ч. 1 ст. 280 ЦПК України закріплено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи той факт, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився та не повідомив причин неявки, відзив на позов не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд постановив провести заочний розгляд цієї справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.ч.1-2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. У ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч.3 ст 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. У ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст. 1048 ЦК України та ч.1 ст.1054ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. 17.05.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» № 1507476. Даний договір підписано відповідачем електроним підписом - одноразовим ідентифікатором А916 (а.с. 17-20). Згідно з умовами даного договору відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 3 000 гривень, які зобов`язався повернути, сплативши проценти за користування ним та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 1.3, п.1.4 договору про надання споживчого кредиту, строк кредиту 350 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 25 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є Додатком № 1 до цього Договору. Згідно п. 1.5.1 договору, стандартна процентна ставка становить 1,5% в день, та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби (п.1.6). Загальні витрати на дату укладення договору за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 15750 гривень (п. 1.8.1). Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 18750 гривень (п. 1.10.1). Згідно з п. 2.1, 2.2 договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Сума кредиту (його частина) перераховується Товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього Договору. Дати надання кредиту: 17.05.2024 року. Відповідно до п. 3.1 договору, проценти, що нараховуються за цим Договором, є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт". Згідно з додатком № 1 до Договору про надання споживчого кредиту (Графік платежів) вбачається, загальна вартість кредиту 18750 гривень (а.с. 21). Також відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором М231 підписано паспорт споживчого кредиту (а.с. 22 зворот-23), умови якого відповідають умовам договору. Відповідно до листа ТОВ «Пейтек» від 08.07.2025 року № 20250708-1228, останнє повідомило ТОВ «Селфі Кредит», що 17.05.2024 року о 08.36, згідно договору про переказ коштів 01042024-2 від 01.04.2024 року, було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Селфі Кредит» на суму 3000 гривень, призначення платежу: зарахування на картку, маска картки № [NUMBER] (а.с. 22 ). Також на виконання ухвали суду про витребування доказів, від АТ КБ «ПриватБанк» на адресу суду поступило письмове повідомлення, згідно якого на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] (а.с. 40). З наведеного вбачається, що первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Таким чином, позичальник виконав свій обов`язок на надав кредитні кошти позичальнику. В свою чергу позичальник не виконав свого обов`язку щодо погашення кредиту. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У ст. 1049 ЦК України закріплено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У ч.1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). На підставі договору факторингу №18/12/24 від 18.12.2024 року, укладеного між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Ум факторинг», первісний кредитор передає новому кредитору свої права вимоги до позичальників, згідно з яким відбулося відступлення прав вимог за рядом кредитних договорів (а.с. 11-16). Згідно з витягом акту приймання-передачі реєстру боржників від 18.12.2024 року до договору факторингу № 18/12/2-24 від 18.12.2024 року, заборгованість відповідача [PERSON] перед складає 14880 гривень (а.с. 8). Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем доведено факт переуступки права вимоги від первісного кредитора до позивача. Матеріали справи не містять доказів повного чи часткового виконання відповідачем зобов`язань з повернення заборгованості за кредитом. При цьому самим відповідачем не оспорений розмір процентів. З розрахунку заборгованості за договором №1507476 від 17.05.2024 заборгованість [PERSON] складає 14880 гривень, з яких заборгованість за тілом кредиту- 3000 гривень; заборгованість за відсотками 11880 гривень. Даний розрахунок також містить поденний розрахунок відсотків за період з 17.05.2024 року до 20.08.2024 року за процентною ставкою 1,5% та з 20.08.2024 року до 01.05.2025 року за процентною ставкою 1% (а.с. 25-28). Однак при розрахунку відсотків за кредитним договором, слід зазначити, що за умовами кредитного договору, укладеного 17.05.2024 року, встановлено, що на момент його укладення процентна ставка становить 1,5 % в день та застосовується у межах строку кредитування, з 17.05.2024 року до 20.08.2024 року. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023 року. Закон України від 22.11.2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення закону застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень закону. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Це узгоджуються із абзацом 2 частини 1 статті 39 Закону України «Про правотворчу діяльність» (нормативно-правовими актами, що застосовувалися до набрання чинності прийнятим (виданим) нормативно-правовим актом, встановлювався інший порядок регулювання відповідних суспільних відносин). Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Договір про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» № 1507476 укладений 17.05.2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому дія пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір. Згідно з ч. 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У ч.1,ч.2 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином, п.1.5.1 договору № 1507476 укладений 17.05.2024 року щодо встановлення денної процентної ставки у розмірі 1,5 % (стандартна процентна ставка) з урахуванням положень ч. 5 ст.12, ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», є нікчемною. Отже, заборгованість відповідача за несплаченими процентами за договором № 1507476 укладеним 17.05.2024 року, становить 10500 гривень (3000* 1% *350 днів). Таким чином, заборгованість відповідача за кредитним договором №1507476 укладеним 17.05.2024 року складає 13500 гривень, з яких 3000 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 10500 гривень - заборгованість за нарахованими процентами. За наведених обставин позов слід задоволити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №1507476 укладеним 17.05.2024 року в загальному розмірі 13500 гривень, з яких 3000 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 10500 гривень - заборгованість за нарахованими процентами,. У ст. 265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України, Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому у зв`язку із частковим задоволенням позову на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 2197,74 гривень (13500*2422,40/14880).

Outcome: approved