Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

11.02.2025 [PERSON] в особі свого представника адвоката Пшиченка Ю.В. звернувся із позовною заявою, уточнивши її 29.05.2025, до [PERSON] , треті особи без самостійних вимог: Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк», [PERSON] про витребування з чужого незаконного володіння нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу від 11.08.2005 йому належить на праві власності приміщення за адресою: [ADDRESS] . 31.07.2007 між позивачем та ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» було укладено кредитний договір №72/а, в забезпечення виконання умов якого 31.07.2007 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Кульбідою Н.М., і предметом якого було вищезгадане приміщення. Заочним рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.01.2016 у справі №215/3720/15-ц було задоволено позов ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки за рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №72 від 31.07.2007. 12.12.2016 на підставі вказаного рішення суду було проведено аукціон, за результатами якого 23.12.2016 ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» продало [PERSON] за договором купівлі-продажу нежитлове приміщення під номером 80, загальною площею 21,7 кв м, вбудоване у перший поверх п`ятиповерхового житлового будинку під номером [ADDRESS] . 24.10.2017 державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Ситнік О.О. був посвідчений договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] продав [PERSON] зазначене нежитлове приміщення. Проте, 23.01.2017 представник позивача звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.01.2016 у справі №215/3720/15-ц. Ухвалою від 03.05.2017 було скасоване заочне рішення від 20.01.2016, а в подальшому рішенням від 06.12.2018 було відмовлено у задоволенні позову ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки за рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №72 від 31.07.2007. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12.06.2019 рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.12.2018 залишено без змін. Позивач, посилаючись на викладені обставини, вважає, що належне йому майно вибуло з його володіння на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, тобто є таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. З цих підстав просить витребувати з чужого незаконного володіння відповідача як останнього набувача, нерухоме майно, що належало позивачу на праві власності. Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає про пропущення позивачем строку позовної давності, оскільки останній дізнався про порушення свого права 23.01.2017 (з момент подання заяви про перегляд заочного рішення), який закінчився 23.01.2020. Також відповідач посилається на правомірність набуття спірного майна первісним покупцем [PERSON] в результаті аукціону, яке в подальшому набув сам за договором купівлі-продажу. Обґрунтовуючи статус добросовісного набувача вказує на те, що договір купівлі-продажу від 24.10.2017 укладений після спливу 10 місяців з дня подання заяви про перегляд заочного рішення і в цей період спорів щодо витребування спірного приміщення не існувало, як і не було заборон чи інших заходів забезпечення. Крім того, посилаючись на віндикаційний імунітет та законність вибуття нежитлового приміщення від позивача на підставі договору іпотеки від 31.01.2007 і через наявність заборгованості за кредитом у останнього просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» у поясненнях суду вказує на запровадження 20.11.2014 тимчасової адміністрації та ліквідації ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК», яке з 03.09.2020 здійснюється безпосередньо Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. При цьому, з дотриманням положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та з метою задоволення вимог кредиторів 23.12.2016 ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» продав через відкриті торги (аукціон) [PERSON] нежитлове приміщення під номером 80, загальною площею 21,7 кв м, вбудоване на першому поверсі п`ятиповерхового будинку під номером [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем вказаного майна, оскільки продавець [PERSON] не був стороною у справі №215/3720/15-ц, а тому він і не знав про спір між позивачем та ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК». В даному випадку, спірне майно було передано першому власнику за результатами проведеного аукціону та відповідно перший власник продав його за Договором купівлі-продажу [PERSON] , а отже, що [PERSON] , що відповідач набули віндикаційного імунітету. Також третя особа просить суд врахувати, що реалізуючи спірне майно на аукціоні як актив неплатоспроможного банку, сторони діяли добросовісно, відповідно до умов аукціону і договору, чим оплатили придбані активи Банку. Ухвалою від 06.03.2025 відкрито провадження у даній справі та визначено проводити її розгляд в порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого судового засідання на 17.04.2025. Підготовче судове засідання 17.04.2025 було відкладено на 08.05.2025 для повторного повідомлення відповідача. У підготовчому судовому засіданні 08.05.2025 було оголошено перерву до 29.05.2025 для надання можливості позивачу уточнити позовні вимоги. У підготовчому судовому засіданні 29.05.2025 було оголошено перерву до 30.07.2025 для надання можливості відповідачу та третім особам подати в разі наявності заперечення на уточнену позовну заяву від 29.05.2025. У зв`язку з поданими клопотаннями представників відповідача та ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про відкладення розгляду справи у підготовчому судовому засіданні було оголошено перерву до 14.08.2025. Ухвалою від 07.08.2025 заяву представника позивача про накладення арешту задоволено частково. Заборонено відчуження нежитлового приміщення загальною площею 21,7 кв м, вбудованого в перший поверх п`ятиповерхового будинку, що розташоване за адресою: [ADDRESS] (дев`яносто шість), приміщення 80 (вісімдесят). У підготовчому судовому засіданні 14.08.2025 за клопотанням представника третьої особи ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» було оголошено перерву до 09.09.2025. Ухвалою від 09.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.09.2025. У судовому засіданні 30.09.2025 було оголошено перерву до 04.11.2025. У судовому засіданні 04.11.2025 суд заслухав вступні слова учасників справи та дослідивши письмові докази, постановив перейти до судових дебатів, призначивши проведення судового засідання на 27.11.2025. Судові засідання, призначені на 27.11.2025, 11.12.2025, 27.01.2026 не відбулись через відсутність електропостачання. У судовому засіданні 13.02.2026 після судових дебатів суд перейшов до стадії ухвалення рішення. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представники відповідача та третьої особи ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечували, просили суд відмовити у їх задоволенні, обґрунтовуючи свою позицію правомірністю проведення як аукціону, так і добросовісністю укладення договорів купівлі-продажу та наявністю віндикаційного імунітету. Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 11.08.2005 позивач [PERSON] як суб`єкт підприємницької діяльності придбав за договором купівлі-продажу, укладеним із управлінням комунальної власності міста, приміщення, яке він орендував, за адресою: [ADDRESS] нежитлове приміщення, вбудоване в 1 поверх 5 поверхового будинку, загальною площею 21,7 м2. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Рукавіциною Н.В. та зареєстрований рішенням міського голови м. Кривого Рогу №571-р від 30.09.2005 (копія, а.с.9-10). Відповідно до звіту про оцінку майна, складеного ТОВ «Всеукраїнська оціночна компанія», ринкова вартість, визначена порівняльним підходом, нежитлового приміщення загальною площею 21,70 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на дату оцінки (28.01.2025) складає 138 670,00 грн (копія, а.с.11-24). Заочним рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.01.2016 у справі №215/3720/15-ц задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернуто стягнення у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №72 від 31.01.2007 в сумі 368 118,97 грн, яка складається із заборгованості за кредитом 9 376,00 дол.США, відсотки за користування кредитом 4955,58 дол. США, що по курсу НБУ 21,027495 станом на 12.06.2015 становить 301 357,23 грн, плата за пропуск платежів 66761,74 грн, на належний на праві приватної власності [PERSON] предмет іпотеки нежитлове приміщення під номером 80, загальною площею 21,7 кв.м, вбудоване в перший поверх п`ятиповерхового житлового будинку під номером [ADDRESS] , вартістю 359 400,00 грн шляхом визнання права власності за Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк». Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» судовий збір у розмірі 3 654,00 грн (копія, а.с.25-27). Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.02.2016 у справі №215/3720/15-ц виправлені описки, допущені в мотивувальній та резолютивній частинах рішення від 20.01.2016 замість «вартістю 359400,00 грн» писати «вартістю 259000,00 грн» (копія, а.с.28). Відповідно до ухвали Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.05.2017 у справі №215/3720/15-ц заочне рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.01.2016 за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано і призначено справу до розгляду у судовому засіданні (копія, а.с.29-30). Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.12.2018 у справі №215/3720/15-ц у задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Залишено без розгляду зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про визнання недійсним кредитного договору №72/в від 31.01.2007, укладеного між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] , та визнання припиненим договору іпотеки, укладеного між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Кульбідою Н.М. 31.01.2007 за №507 (копія, а.с.31-34). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12.06.2019 рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.12.2018 у справі №215/3720/15-ц залишено без змін (копія, а.с.35-38). Відповідно до протоколу №10017 про проведення аукціону від 12.12.2016 продавець ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» продав на відкритих електронних торгах, організованих Товарною біржою «Електронні торгові системи», нерухоме майно нежитлове приміщення площею 21,7 кв.м за адресою: [ADDRESS] переможцю торгів [PERSON] за 313 908,00 грн (копія, а.с.39). ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Пат «ВіЕйБі Банк» Славкіної М.А. та [PERSON] 23.12.2016 уклали договір купівлі-продажу вказаного нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. 23.12.2016 за реєстровим №1575 (копія, а.с.40-42). 24.10.2017 [PERSON] продав [PERSON] нежитлове приміщення площею 21,7 кв.м за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого державним нотаріусом Криворізької державної нотаріальної контори Ситнік О.О. (копія, а.с.43-46). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України). Відповідно ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до положень ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (частина перша статті 388 ЦК України). Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень (частина друга цієї статті у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Віндикаційний позов це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року в справі № 752/13695/18 (провадження № 61-6415св19)). Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (див.: постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21)). Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19)). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року в справі № 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21) вказано, що: «46. Вирішуючи питання про можливість витребування від відповідача майна, зокрема про наявність або відсутність підстав для застосування статті 388 ЦК України, слід враховувати висновки Великої Палати Верховного Суду щодо необхідності оцінювати добросовісність поведінки насамперед зареєстрованого володільця нерухомого майна (див., зокрема, постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц (пункт 51), від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункти 38-39, 57), від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (пункти 46.1-46.2), а також висновок про те, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи могла знати про порушення порядку реалізації майна або знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону (див., зокрема, постанови від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 61), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 211), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 55), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (пункт 5.66))». У Постанові ВП ВС від 21.09.2022 у справі №908/976/19 (провадження №12-10гс21) зазначено, що: «5.59. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що метою реалізації майна на прилюдних торгах є продаж майна за найвищою ціною внаслідок конкуренції покупців; для успішної конкуренції покупців необхідно, щоб добросовісні покупці були впевнені в тому, що в разі перемоги на прилюдних торгах вони отримають майно вільним від обтяжень і вимог інших осіб (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17, пункт 7.6). Тому в разі якщо право власності належало не боржнику, а іншій особі, це не може бути протиставлене покупцю (навіть якщо майно вибуло з володіння такої особи поза її волею), але лише за умови добросовісності покупця. 5.62. Отже, вирішуючи питання про витребування спірного майна, суди повинні передусім перевіряти добросовісність набувача майна. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Обидві сторони правочину, починаючи зі стадії, яка передує його вчиненню, мають поводитися правомірно, зокрема добросовісно (див. близькі за змістом висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (пункт 37), від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20 (пункт 40)). На необхідності оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово наголошувала Велика Палата Верховного Суду (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц, пункт 46.1 постанови від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, пункт 6.43 постанови від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19)». Частина 1 ст. 388 ЦК України стосується випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. За змістом ч. 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. Виникнення права на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, за наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем, та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно). Указане тлумачення ч. 1 ст. 388 ЦК України є сталим у правовій доктрині та судовій практиці. Правомірність володіння майном виникає на підставі певного юридичного факту, зокрема, укладення відповідного договору. Під неправомірним заволодінням потрібно розуміти заволодіння особою чужим майном усупереч волі його власника. Умовою, яка визначає відмінність між правомірним та неправомірним володінням особою майном, є наявність відповідної волі власника на передання володіння таким майном іншій особі. Встановленим обставинам справи відповідають правовідносини щодо захисту права власності в порядку віндикації. Позивач як на підставу витребування майна від добросовісного набувача фактично зазначає про вибуття майна з його володіння не з його волі у зв`язку зі скасуванням заочного рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.01.2016, яким задоволено позов ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на належний на праві приватної власності [PERSON] предмет іпотеки нежитлове приміщення шляхом визнання права власності за ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк». Проте, рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.12.2018, яким у задоволенні первісного позову ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки було відмовлено, винесено з урахуванням того, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду. При цьому, судом встановлено, що сторони договору іпотеки від 31.01.2007 погодили, що у випадку набуття Іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки Іпотекодавець за цим договором підтверджує свою згоду на передачу у власність Іпотекодержателю предмету іпотеки. Підписанням цього Договору Іпотекодавець засвідчує, що він надає Іпотекодержателю згоду на прийняття останнім одностороннього рішення про перехід права власності на Предмет іпотеки до Іпотекодержателя (придбання предмету іпотеки у власність) у випадку виникнення у Іпотекодержателя права звернення на предмет іпотеки відповідно до умов цього Договору та вимог чинного законодавства України. Іпотекодавець підписанням цього Договору також засвідчує, що наявності будь-яких інших документів, крім цього договору та письмового рішення Іпотекодержателя про придбання предмету іпотеки у власність, для реєстрації права власності Іпотекожержателя на предмет іпотеки не вимагається (п. 7.6.1 Договору іпотеки). У випадку набуття Іпотекодавцем права звернення на предмет іпотеки Іпотекодержатель набуває право продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених в Законі України «Про іпотеку» (п.7.6.2 Договору іпотеки). Таким чином, сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, в тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки. Тому лише з цих підстав у задоволенні первісного позову ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки було відмовлено. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 вересня 2023 року у справі №363/2337/19 дійшов висновку, що положення Закону України «Про іпотеку» в редакції від 12.06.2006 прямо вказують, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначеним спростовуються доводи позивача, що належне йому на праві приватної власності нерухоме майно вибуло з його володіння протиправно та всупереч його волі. На момент укладення договору купівлі-продажу за результатами аукціону від 23.12.2016 між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] заочне рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.01.2016 було чинне. Також, [PERSON] укладаючи договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 24.10.2017 із [PERSON] діяв добросовісно, оскільки він не був стороною у справі за позовом ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», а тому не знав і не міг знати про існування спору щодо нерухомого майна, яке було предметом вказаного договору купівлі-продажу. Так само і дії покупця [PERSON] є правомірними з огляду на необізнаність існування вказаного спору. Також у судовому засіданні представник позивача повідомив, що [PERSON] не розрахувався із банком за кредитним договором. Великою Палатою Верховного Суду при розгляді справи №367/2022/15-ц сформульований висновок, відповідно до якого частина друга статті 338 ЦК України захищає права добросовісного набувача, який придбав майно, примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень. Тобто, на підставі частини другої статті 338 ЦК України майно не можна витребувати від добросовісного набувача тоді, коли воно було примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень. Також у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №638/17112/21, провадження №61-8393св24 від 25 червня 2025 року зроблено висновок про те, що майно, яке було продане чи передане на виконання рішення суду, має «віндикаційний імунітет» і не підлягає витребуванню від добросовісного набувача навіть у разі подальшого скасування такого рішення. «Цей суд вже звертав увагу, що частина друга статті 388 ЦК України захищає права добросовісного набувача, який придбав майно, примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень. Тобто, на підставі частини другої статті 388 ЦК України майно не можна витребувати від добросовісного набувача тоді, коли воно було примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 липня 2023 року в справі №932/1139/21 (провадження №61-475св23). Правопорядок не може допускати ситуації коли нівелюється законна сила судового рішення та створюються передумови для виникнення «колізії» судових рішень (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2023 року в справі №442/3663/20 (провадження№ 61-6501св21))». На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Оскільки суд ухвалює рішення щодо повної відмови у задоволенні позовних вимог, то підлягають скасуванню вжиті ухвалою суду від 07.08.2025 заходи забезпечення позову. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed