Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

В жовтні 2026 року позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, у якому просила визнати договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , який укладений 26 березня 2001 року між позивачем та відповідачами дійсним та визнати за нею право власності на вказану квартиру. В обґрунтуванні позовних вимог зазначила, що 26 березня 2001 року вона придбала у [PERSON] та [PERSON] , яка діяла від себе та від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу квартири був зареєстрований на Товарній біржі Новий вік на підставі Закону України Про товарну біржу та у нотаріальній конторі не посвідчений. Право власності було зареєстровано нею у КП ДОР КБТІ 30 березня 2001 року у реєстровій книзі № 203П сторінка 308, номер запису 308. У даний час вона має намір розпорядитися своєму квартирою, але нотаріуси відмовляють їй у вчиненні відповідних нотаріальних ді й, оскільки згідно зі ст.8 Закону України Про товарну біржу членами товарної біржі є засновники, а також прийняті до складу згідно із статутом біржі фізичної особи. Одним із обов`язків члена товарної біржі є сплата членських внесків. Малолітні діти не набули повної цивільної дієздатності та не мають особистого доходу, який би дозволив сплачувати внески та бути повноправними членами товарної біржі. Отже, членом товарної біржі може бути громадянин, який досяг повноліття. Виходячи з вищевикладеного, нотаріуси вважають, що договір купівлі-продажу, зареєстрований на Товарній біржі Новий вік 26 березня 2001 року не може бути правовстановлюючим. Однак, на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору купівлі-продажу як сторони, були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало, договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, умови договору повністю виконано, право власності на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення. Позивач виконала умови договору купівлі-продажу квартири - передала продавцям гроші за квартиру, що підтверджується їх підписами на письмовому договорі купівлі-продажу, зареєструвала своє право власності в Криворізькому БТІ, відповідачі передали їй квартиру та ключі від неї, знялися з реєстраційного обліку. Ухвалою суду від 03 листопада 2025 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 03 грудня 2025 року витребувано з Комунального підприємства "Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради" інформаційну довідку щодо власників квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи або заяв про розгляд справи за їх відсутності суду не надали. Відзиву надано не було. Третя особа Товарна Біржа "Новий Вік" представника до суду не направило, письмових пояснень щодо позову не надали. Суд, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 20 березня 2001 року укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1-89, який на підставі ст.15 Закону України Про товарну біржу зареєстрований Товарною біржною Новий вік та не підлягає нотаріальному посвідченню (а.с.10) З вищевказаного договору вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , яка діє від свого імені та від імені неповнолітніх дітей [PERSON] , 1983 року народження та [PERSON] , 1988 року народження продали, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] та складається з 2-х кімнат, загальною площею 44,10 кв.м., житловою площею 27,20 кв.м. Вказана квартира належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло Ж-204 від 08 лютого 2001 року, виданого УЖКГ виконкому Криворізької міської ради згідно розпорядження № Ж-29 від 19 січня 2001 року та зареєстровано в БТІ міста Кривого Рогу за реєстровим номером № 203п-308-308. Квартира продана за 1700 грн., які отримані продавцем від покупця до підписання договору (п.3 договору купівлі-продажу). Вказаний договір укладений для виконання біржової угоди, зареєстрований на Товарній біржі Новий вік 26 березня 2001 року за № 1-89 (п.9 договору купівлі-продажу). З технічного паспорту на квартиру за адресою: [ADDRESS] вбачається, що квартира належить [PERSON] (а.с.11). Криворізьким бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської області міста Кривого Рогу проведено реєстрацію права власності квартири, що розташована в [ADDRESS] за [PERSON] із записом в реєстрову книгу під № 203 П стор. 308 запис 308 від 30 березня 2001 року (а.с.11 зворотній бік). Згідно інформації, наданої Криворізьким бюро технічної інвентаризації на виконання ухвали суду Вих.№ 1171 від 18.12.2025 року, право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] станом на 31.12.2012 року зареєстроване за [PERSON] (а.с.62). Згідно із п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст.ст.57, 58 Конституції України, ст.5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п.4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у березні 1998 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Згідно зі ст.4 ЦК УРСР цивільні права і обов`язки виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. У відповідності до ст.45 ЦК УРСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Відповідно до статті 49 Закону України Про власність, чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Згідно з ст.48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. У відповідності з ст.224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст.225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч.1 ст.227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Відповідно до ст.1 Закону України Про товарну біржу, товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Статтєю 8 Закону України Про товарну біржу передбачено, що членами товарної біржі є засновники, а також прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Порядок прийняття у члени біржі та вибуття із складу її членів визначається статутом товарної біржі. Згідно зі статтею 15 Закону України Про товарну біржу біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У період укладання спірного договору існувала колізія у чинному законодавстві, тому що, згідно ст.ст.224, 227 ЦК Української РСР (1963 року) договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Але у відповідності зі ст.15 Закону України Про товарну біржу біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року, зі змінами №15 від 15.05.1998 року Про судову практику по справам про визнання угод недійсними, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК (1963р.) за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною . Оскільки на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору купівлі-продажу сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, умови договору сторонами повністю виконано, право власності позивача на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення. На підставі п.5 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст.15 Закону України Про товарну біржу, тому підстави для задоволення позову в цій частині. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Так, визнання права власності у судовому порядку не є самостійним способом захисту, коли відсутній спір щодо належності майна, а право власності виникає безпосередньо з правочину, дійсність якого встановлено судом. Позивачем не доведено наявність обставин, які б свідчили про оспорювання або невизнання відповідачами права власності позивача. За таких умов, заявлена позивачем позовна вимога в частині визнання права власності на квартиру є похідною від вимоги про визнання договору дійсним та не підлягає окремому задоволенню, оскільки призводить до дублювання способів судового захисту, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі ст.ст.47, 227 ЦК УРСР, ст.15 Закону України Про товарну біржу,

Outcome: partial