Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

10 жовтня 2024 року позивачка [PERSON] через свого представника - адвоката Давиденка К.В. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в обґрунтування якого зазначила таке. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно з рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 26 червня 2014 року. Від шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Відповідач ще до розірвання шлюбу пішов з сім`ї та самоусунувся від виховання дітей та вже більше, ніж десять років не приділяє їм жодної уваги, діти забули, як виглядає їх батько. За цей час відповідач жодного разу не поцікавився успіхами та особистими досягненнями дітей, їх справами, жодного разу не привітав з Днем народження, тобто повністю ігнорує факт існування дітей. Матеріально відповідач дітям не допомагає, аліменти не сплачує та на теперішній час заборгованість по аліментам становить 231 542,52 грн за 65 місяців, тобто більше п`яти років. Вказані дії відповідача є свідомим ухиленням від виконання батьківських прав, які останній має можливість виконувати, але не вчиняє будь-яких дій. Він зовсім не цікавиться дітьми, не спілкується з ними, не проявляє щодо них щонайменшої батьківської турботи, хоча має таку можливість, враховуючи, що проживає з дітьми на відстані 30 км. Останній має можливість працевлаштуватися та матеріально допомагати дітям. У зв`язку з тим, що позивач піклується про долю дітей та не хоче, щоб у майбутньому відповідач мав можливість пред`явити до них будь-які претензії майнового характеру, звертається до суду з даним позовом. Також позивач хоче приймати будь-які рішення, які вливають на долю дітей, зокрема, зміни місця проживання тощо, без згоди відповідача. Враховуючи викладене, позивачка просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Згідно з розпорядженням в.о. голови Татарбунарського районного суду Одеської області О.А.Дем`янової № 522 від 10 жовтня 2024 року, справу передано на розгляд Саратському районному суду Одеської області. Відповідно до ухвали Саратського районного суду Одеської області від 20 листопада 2024 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження, відповідачу надано час для подання відзиву на позовну заяву. Згідно з ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 20 січня 2025 року, за клопотанням представника позивача справу передано за підсудністю до Татарбунарського районного суду Одеської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 лютого 2025 року справу передано у провадження судді Луцюка В.О. Згідно з ухвалою судді від 20 лютого 2025 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання. Відповідно до ухвали суду від 29 вересня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином за адресою реєстрації місця проживання, звідки повернувся конверт з відміткою АТ «Укрпошта» про відсутність адресата за вказаною адресою, та через військову частину [NUMBER] , відповідно до повідомлення якої останній 23 червня 2025 року самовільно залишив розташування військової частини та незаконно відсутній на військовій службі, станом на 08 лютого 2026 року його місцезнаходження невідоме. Крім того, відповідач повідомлений через оголошення, опубліковане на офіційному сайті суду на порталі Судова влада України. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзив на позов не надав. За наявності умов, визначених у ч.1 ст.280 ЦПК, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник Давиденко К.В. позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Представник третьої особи Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, як орган опіки та піклування, Шалар Л.Д. проти задоволення позовних вимог не заперечувала, оскільки батько злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків упродовж тривалого часу. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Позов про позбавлення батьківських прав позивачем обґрунтовується на підставі п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України. Відповідно до вказаної норми права мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що сторони з 11 лютого 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно з рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 26 червня 2014 року розірвано. Рішення набрало законної сили 23 липня 2014 року (а.с. 7). Зміна прізвища позивача з [PERSON] на [PERSON] мала місце у зв`язку з укладенням шлюбу з гр. [PERSON] 08 квітня 2020 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - (а.с.8). Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується записами даних про батьків у свідоцтвах про народження серії [NUMBER] , виданому 09 січня 2009 року за актовим записом № 1, місце державної реєстрації: Виконавчий комітет Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, та серії [NUMBER] , виданому 05 травня 2010 року за актовим записом № 7, місце державної реєстрації: Виконавчий комітет Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, відповідно (а.с. 9, 11). Позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на підтвердження чого надано копію довідки про реєстрацію місця проживання, виданої 05 березня 2021 року за вих.№06-36/15 Лиманською сільською радою Татарбунарського району Одеської області (а.с.6), фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , до складу її сім`ї входять: донька [PERSON] , 2008 року народження; син [PERSON] , 2010 року народження; син [PERSON] , 2017 року народження, на підтвердження чого надано довідку Відділу соціального захисту та охорони здоров`я Татарбунарської міської ради від 26 вересня 2024 року вих. № 530 (а.с. 16). За місцем проживання позивачка характеризується позитивно. Виховує трьох дітей. Скарг від сусідів до міської ради не надходило. Протоколи про адміністративні правопорушення щодо [PERSON] до міської ради не надходили та на адміністративній комісії не розглядалися. Від поліції скарг не надходило (а.с. 13). Діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] з 02 травня 2018 року, що вбачається з довідок про реєстрацію місця проживання, виданих Приморською сільською радою Татарбунарського району Одеської області 02 травня 2018 року за вих. №№27, 28, відповідно (а.с. 17-18). Згідно з характеристикою на ученицю 10-А класу Татарбунарського ліцею ім. В.З.Тура, [PERSON] навчається у ліцеї з 01 вересня 2019 року. За час навчання зарекомендувала себе, як дисциплінована, здібна учениця, матеріал шкільного курсу засвоює переважно на достатньому рівні. Систематично відвідує школу. На уроках завжди уважна, систематично виконує домашні завдання, має добру пам`ять, розвинуте логічне мислення. Урівноважена, неконфліктна, дружелюбна, чесна, відверта та справедлива. Матір приділяє належну вагу вихованню дитини. Систематично відвідує збори та цікавиться успіхами доньки. Батько до школи не приходив і не цікавиться навчанням доньки (а.с. 15). Відповідно до характеристики на учня 8-А класу Татарбунарського ліцею ім. В.З.Тура, [PERSON] навчається у ліцеї з першого класу. Зарекомендував себе як дисциплінований учень. Має начальні досягнення низького рівня. Потребує постійного контролю, не виявляє зацікавленості до навчання. Має довільну зорову пам`ять, повільно запам`ятовує учбовий матеріал. Виявляє логічне, творче мислення. Має добрий загальний розвиток. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно, дбайливо. Був обраний міністром здоров`я. Брав активну участь у житті ліцею. Скромний, веселий, товариський,стриманий, врівноважений, дисциплінований. Матір приділяє належну увагу вихованню сина та цікавиться шкільним життям (а.с. 14). Матір та позивачка у справі проходить з дітьми медичні огляди, консультації спеціалістів, здійснює належний догляд, про що свідчать медичні довідки КНП «Татарбунарський центр первинної медико-санітарної допомоги» Татарбунарської міської ради (а.с. 69-70). Згідно з актом обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] від 17 січня 2025 року за адресою: [ADDRESS] , сім`я має склад: чоловік [PERSON] , [INFO] ; матір [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] ; донька [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] . Умови проживання задовільні. Будинок має три спальні кімнати, кухню, ванну кімнату, веранду, господарчі будівлі. Наявне електропостачання, водопостачання, опалення пічне. Діти мають окремі кімнати, для них створені спальні місця, у наявності стіл для занять, шафи для одягу. Одяг та взуття у дітей за віком та сезоном. Стосунки у сім`ї доброзичливі, дружні. За результатами бесіди порушень прав дітей не виявлено. Матір [PERSON] належним чином виконує свої батьківські обов`язки (а.с.75). Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить відповідь Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с. 35). Згідно з інформацією, наданою [INFO] 07 травня 2025 року за вих. № 1255/3781, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] (а.с. 83). З листа начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) І.Бондаренка судом встановлено, що [PERSON] був переведений з військової частини [NUMBER] до військової частини [NUMBER] (а.с. 109). Як вбачається з інформації, наданої Військовою частиною [NUMBER] , відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] від 04 липня 2025 року № 370/нод солдат [PERSON] вважається таким, що 23 червня 2025 року самовільно залишив розташування військової частини [NUMBER] та незаконно відсутній на військовій службі. Станом на 08 лютого 2026 року його місцезнаходження невідоме. Згідно з розрахунком, виданим Татарбунарським відділом державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 20 вересня 2024 року (а.с. 20), боржник [PERSON] станом на 20 вересня 2024 року має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 206 853,66 грн (ВП № [NUMBER]). Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області у висновку, затвердженому рішенням Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради 26 березня 2025 року, захищаючи інтереси дітей, враховуючи пропозиції комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітету Татарбунарської міської ради, вважає, що є підстави і доцільно [PERSON] позбавити батьківських прав щодо дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , оскільки батько не цікавиться та не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, про стан їх здоров`я, не забезпечує медичного догляду, не здійснює підготовну до дорослого життя та не проявляє інтересу до внутрішнього світу дітей (а.с. 59-62). З протоколу бесіди з дитиною [PERSON] , [INFO] , встановлено, що хлопчик не пам`ятає свого біологічного батька, але в пам`яті залишився спогад про те, що він здійснював домашнє насильство щодо матері у його присутності. Батьки розійшлися, коли хлопчику було 4 роки. Зараз вони проживають з вітчимом, якого називають батьком. З біологічним батьком спілкуватися не бажає, оскільки у нього недобра репутація, останній пиячить (а.с. 73). У своїй заяві від 17 січня 2025 року [PERSON] , [INFO] , довела до відома начальника Служби у справах дітей Татарбунарської міської ради про невиконання батьком батьківських обов`язків щодо неї. Остання зовсім його не пам`ятає. Вже давно називає вітчима батьком, який її виростив, піклується про неї та любить (а.с. 74). Позивач в обґрунтування необхідності застосування до [PERSON] крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав посилається на те, що він не цікавиться дітьми, не займається її вихованням, не надає матеріального утримання. Так, у вирішенні питання про позбавлення батьківських прав суд має врахувати інтереси дитини. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень ст. 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). У справі «Ілля Ляпін проти росії» (заява (№ 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19 та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17. Пленум Верховного суду України в пунктах 15 та 18 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За правилами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Кожен із зазначених вище факторів мав місце по відношенню до дітей відповідача. Він самоусунувся від їх виховання та утримання, не піклувався про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, свідомо нехтував своїми батьківськими обов`язками, виявив байдужість до долі дітей. Крім того, судом встановлено, що у відповідача відсутні об`єктивні перешкоди у налагодженні стосунків з дітьми, а невиконання батьком своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дітей негативно впливає на їх здоров`я та розвиток. З пояснень дітей [PERSON] та [PERSON] , допитаних у судовому засіданні у присутності законного представника та психолога, судом встановлено, що вони не пам`ятають свого біологічного батька. Останній з ними взагалі не спілкується, не виходить на зв`язок, не цікавиться їх життям та здоров`ям. Більше 10 років проживають у сім`ї з вітчимом, якого вважають своїм батьком та який займається їх вихованням та утриманням. [PERSON] також зазначив, що останній раз спілкувався з батьком 7 років тому. Він не чув, щоб батько спілкувався з матір`ю. [PERSON] вказала, що бачила батька років 5-6 тому назад. Вона ходила до третього класу, коли батьки розійшлися. До неї батько відносився нормально, а брата бив. З Днем народження привітав її лише раз. Від батька приходило смс-повідомлення лише коли розпочався розгляд справи у суді. Якщо б десь його побачила, то не впізнала б. Така поведінка батька є винною по відношенню до дітей, а подання зазначеного позову позивачкою є насамперед способом захисту їх прав та інтересів, враховуючи, що позивач наполягає на задоволенні позовних вимог, а відповідач у судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав. З огляду на наведені обставини, з урахуванням усталеної практики ЄСПЛ у подібних справах, беручи до уваги необхідність дотримання як найкращих інтересів дітей виховуватися і розвиватися у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, суд визнає поведінку відповідача ухилянням від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей, що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, є підставою для позбавлення батьківських прав. Суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав повністю відповідає інтересам дітей. Отже, оцінивши в сукупності надані докази по справі, суд вважає, що є правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей, тому позовні вимоги підлягають до задоволення. При цьому, слід звернути увагу і на те, що позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дітьми і побачення з ними, як це передбачено законом, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки понесенні нею судові витрати.

Outcome: approved