Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

До суду з вищевказаним позовом звернулось ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» до [PERSON] посилаючись на те, що між ТОВ «ФК «Майбіз» та відповідачкою 06.11.2024 укладено кредитний договір № ДП 0008451, відповідно до умов якого кредитодавець надав кошти відповідачу в сумі 2000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у строки, визначені в договорі. 14.10.2025 між ТОВ «ФК «Майбіз» та ТОВ «Деал Фінанс Груп» укладено договір факторингу № 14/10/25 від 14.10.2025 року. Відповідно до вказаного договору та у відповідності до ст. 512 ЦК України ТОВ «Деал Фінанс Груп» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до [PERSON] за вказаним кредитним договором. Відповідач зобов`язання за вищевказаним кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим має заборгованість 4364,00 грн., з яких 2000 грн. за тілом кредиту, 1764,00 грн. за відсотками, 600,00 грн. за комісією. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Деал Фінанс Груп» вказану суму заборгованості за договором про надання фінансового кредиту та на відшкодування витрат на правничу допомогу 4500 грн. та по сплаті судового збору 2422,40 грн. Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 26.12.2025 відкрито провадження по справі (а. с. 54), розгляд справи призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 20.01.2026, яке через неявку відповідача було відкладено на 16.02.2026. Представник позивача ТОВ «Деал Фінанс Груп» Ткаченко Ю. О. в судове засідання 20 січня 2026 року не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а. с. 58, 59), подала заяву про розгляд справи без участі представника товариства (а. с. 89), крім того в судове засідання 16 лютого 2026 року представник позивача ТОВ «Деал Фінанс Груп» Ткаченко Ю. О. не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 94, 95), подала заяву про розгляд справи без участі представника товариства, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечують (а.с. 99). Відповідач [PERSON] в судове засідання 20 січня 2026 року та 16 лютого 2026 року не з`явився, щоразу був повідомлений належно згідно з вимогами чинного законодавства. (а. с. 98, 104). Жодних заяв чи клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідач [PERSON] не подавав. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з`явився, будучи належно повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, причини своєї неявки в судове засідання суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, водночас, позивач не заперечував щодо заочного вирішення справи, - є всі передбачені законом підстави для її заочного розгляду. Ухвалою суду від 16.02.2026, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Зі змісту положень статті 281 ЦПК України вбачається, що заочний розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з ненаданням відповідачем у встановлений судом строк без поважних причин відзиву на позовну заяву, суд вирішує справу за наявним матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, встановив наступні фактичні обставини та визначив зміст спірних правовідносин. Так, суд установив, що між ТОВ «ФК «Майбіз» та відповідачем [PERSON] 06.11.2024 укладено договір про надання кредиту № ДП 0008451. Сторони погодили: суму кредиту - 2000 грн. 00 коп. (п. 1. Договору); строк кредитування - 98 днів (п. 3. Договору); розмір комісії - 600 грн. 00 коп. (п. 10. Договору); процентну ставку - 0,9 % (п. 5. Договору). Пунктом 4. Договору встановлено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти № [NUMBER] . Вказаний договір відписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, на підтвердження чого в ідентифікаційній частині договору міститься код ідентифікатора відповідача «Aa17Yc13», що є підписом відповідача (а. с. 20 на звороті). Відповідно до копії графіку платежів, який є додатком № 1 до кредитного договору № ДП 0008451 від 06.11.2024 року, загальна вартість кредиту становить 4364,00 грн., з них: 2000 грн. 00 коп. - сума кредиту, 1764 грн. - проценти за користування кредитом та 600 грн. 00 коп. - комісія за надання кредиту. Дата видачі кредиту - 06.11.2024. Кількість днів - 98. Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою первісним кредитором, відповідач [PERSON] , з яким укладено договір №ДП 0008451 від 06.11.2024 року ідентифікований ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз» шляхом використання одноразового ідентифікатора. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора «Aa17Yc13», що був надісланий на вказаний відповідачем номер телефону - [NUMBER] . Час відправлення ідентифікатора позичальнику 06.11.2024 (а.с. 20 на звороті). На підтвердження перерахування коштів відповідачу згідно договору № ДП 0008451 від 06.11.2024 позивач надав копію квитанції № 43087-49030-61794, в якій вказано, що кредитні кошти в сумі 2000 грн. 00 коп. перераховані 06.11.2024 року відповідачу за допомогою посередницьких послуг ТОВ «ПрофітГід» (PSP Platon) шляхом зарахування на карту [NUMBER] (а. с. 20 - 21). Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Статтями 1054 та 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі, за яким за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб),а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною 1 ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Обґрунтовуючи позов, ТОВ «Деал Фінанс Груп» зазначено, що свої зобов`язання за вищевказаними договором про споживчий кредит № ДП 0008451 від 06.11.2024 первинний кредитор ТОВ «ФК «Майбіз» виконало у повному обсязі, надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених вказаним договором, однак, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася вищевказана заборгованість. Доказів оплати вищевказаної заборгованості за договором про споживчий кредит № ДП 0008451 від 06.11.2024 відповідачем суду не надано. 14 жовтня 2025 року між ТОВ «ФК «МАЙБІЗ» та ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу № 14/10/25 від 14.10.2025 року, за умовами якого клієнт - ТОВ ТОВ «ФК «МАЙБІЗ» зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимог, а фактор - ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» зобов`язується прийняти такі права вимоги та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за відповідний реєстр за плату у передбачений цим договором спосіб (а.с. 24-27). Відповідно до п. 2.1.3. перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається в день підписання Реєстру прав вимог Відповідно до Реєстру прав вимог № 14/10/25 від 14.10.2025 року ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №ДП0008451 від 06.11.2024 року в розмірі 4 364,00 грн., з яких 2000,00 грн. сума заборгованості за основним боргом, сума заборгованості за процентами 1764,00 грн., 600,00 грн. - сума заборгованості за комісією (а.с. 31- 32). Відповідно до платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 28.10.2025 року ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» здійснив переказ коштів ТОВ «ФК «МАЙБІЗ» призначення платежу: оплата згідно договору факторингу № 14/10/25 від 14.10.2025 року, реєстр прав вимог № 14/10/25 від 14.10.2025 року (а.с. 33). Згідно розрахунку заборгованості боржника [PERSON] за кредитним договором № ДП 0008451 від 06.11.2024 року, що виданий позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем складає 4364,00 грн., з яких 2000,00 грн. сума заборгованості за основним боргом, 1764,00 грн. сума заборгованості за процентами, 600,00 грн. - сума заборгованості за комісією (а.с. 5-6 зворот). Доказів зворотнього відповідач суду не надав. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про споживчий кредит № ДП 0008451 від 06.11.2024 в сумі 4364,00 грн., з яких 2000,00 грн. за тілом кредиту, 1764,00 грн. за відсотками, 600,00 грн. за комісією, оскільки вказана заборгованість підтверджена належними та допустимими доказами. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 4500 грн. При вирішенні питання про стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту. Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved