Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

У червні 2025 року до Подільського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») в інтересах якого діє представник Какун А.С., до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами в розмірі 49387,20 грн. В обґрунтування заявленого позову вказує, що 30 червня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» (далі ТОВ «Аванс Кредит») та [PERSON] уклали кредитний договір №39288-06/2024, який було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним за допомогою використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на мобільний телефон відповідачки. Підписанням Кредитного договору Відповідач підтвердив, що він ознайомлений умовами Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Аванас Кредит», які розміщені на веб-сайті Товариства. 19 листопада 2024 року між ТОВ «ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №191124/2, за умовами якого ТОВ «ТОВ «Аванс Кредит»» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, в тому числі набуло право грошової вимоги до Відповідача в розмірі 26550 грн., з яких: 6000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 8550 грн. - сума заборгованості за процентами; 12000 - сума заборгованості за штрафними санкціями. Таким чином, за вказаним договором факторингу до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги за зобов`язаннями [PERSON] по вищевказаному кредитному договору. Крім того, 12 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») та [PERSON] було укладено договір позики №2996847. Договір позики укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи із застосуванням електронного підпису, відтвореного шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Згідно із Реєстром боржників №33 від 08 жовтня 2024 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором позики №2996847 від 12 липня 2024 року в сумі 12810 грн., з яких: 4000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 11,60 сума заборгованості за відсотками; 8000 грн. - сума заборгованості за пенею, 798,40 грн. - комісія за надання позики. Також, 02 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» (далі - ТОВ «Стар Файненс Груп») та [PERSON] укладено кредитний договір №01783-06/2024. Кредитний договір укладено в електронній формі відповідно до ст.11та ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» шляхом використання відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з умовами договору кредиту відповідачка зобов`язалася вчасно повернути кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором. Однак, в подальшому відповідачка не виконала своїх зобов`язань щодо повернення наданих їх кредитних коштів. 27 листопада 2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №27112024/2, відповідно до умов якого ТОВ «Стар Файненс Груп» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Стар Файненс Груп» права вимоги до боржників. Згідно із Реєстром боржників до договору факторингу №27112024/2 від 27 листопада 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №01783-06/2024 від 02 червня 2024 року в сумі 10027,20 грн., з яких: 2905 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2429.6 сума заборгованості за відсотками; 4692,6 грн. - сума заборгованості за штрафами. Оскільки відповідачка в добровільному порядку не виконав своїх зобов`язань, тому ТОВ «ФК «ЄАПБ» змушене було звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Подільського міськрайонного суду Одеської області від 01 липня 2025 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Письмові заперечення стосовно позовних вимог представник відповідача [PERSON] - адвокат Підодвірний Т.І., відповідно до якого,вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На думку позивача між відповідачем та ТОВ «Аванс Кредит», нібито, було укладено кредитні договори від 30.06.2024 року № 39288-06/2024, між відповідачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» від 12.07.2024 року № 2996847, між відповідачем та ТОВ «Стар Файненс Груп» від 02.06.2024 року № 01783-06/2024. Як зазначає позивач, договори було укладено в електронній формі. Отже, позивачем не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Тому, наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору оренди майна з правом викупу між сторонами. На думку адвоката Підодвірного Т.І., позивачем не доведено факту укладення сторонами договору від 30.06.2024 року № 39288-06/2024, від 12.07.2024 року № 2996847, від 02.06.2024 року № 01783-06/2024, що в свою чергу, свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань, а отже вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Крім того, у вказаних договорах жодним чином не зазначається про відступлення права вимоги за договором від 30.06.2024 року № 39288-06/2024, від 12.07.2024 року № 2996847, від 02.06.2024 року № 01783-06/2024, як і не згадуються ПІБ особи Відповідача. А наданий витяг із реєстру боржників до договору факторингу створено Позивачем самостійно, як зацікавленою особою та не містить підписів сторін, що укладали договори факторингу та підписували відповідний реєстр боржників, а отже, на думку Відповідача, такий витяг не може бути належним та допустимим доказом відступлення права вимоги до ТОВ «ЄАПБ». До суду від представника позивача Чечельницької А.О. надійшла відповідь на відзив, згідно якої, зокрема просила позов задовольнити та проводити розгляд справи за відсутності представника позивача. Також просила задовольнити клопотання про витребування у АТ «ОТП Банк» доказів, яка містить банківську таємницю. До суду від представника [PERSON] адвоката Підодвірного Т.І. надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно якого сторона позивача заперечувала проти задоволення позовних вимог, вважали їх безпідставними та необґрунтованими. 08 січня 2026 року до суду надійшов лист від Акціонерного товариства «ОТП Банк» №68-3-23-23/13945-БТ від 05.12.2025 року, надісланий на виконання ухвали Подільського міськрайонного суду Одеської області від 10 листопада 2025 року, з якого вбачається, що банківська картка № [NUMBER] випускалася на ім`я [PERSON] , а також надано виписки по картковому рахунку за запитувані періоди, а саме: з 02.06.2024 по 05.06.2024; з 30.06.2024 по 03.07.2024; з 12.07.2024 по 15.07.2024. В судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ», належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, не з`явився, неодноразово надсилав до суду заяви про розгляд справи за їхнього відсутності. Відповідачка [PERSON] та її представник, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, до суду не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 30 червня 2024 року ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] уклали договір про надання фінансового кредитну №39288-06/2024, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора W3601, який був надісланий на її номер мобільного телефону, що підтверджується умовами договору, реквізитами та підписами сторін. Згідно з умовами вказаного договору [PERSON] надано кредит в розмірі 6000 грн. строком на 120 діб, тобто до 27 жовтня 2024 року. Сторони визначили, що плата за користування кредитом становить 1,50% в день (п.1.1, 1.2, 1.4.1 договору). Відповідно до п.1.6 Договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. Кредит вважається наданим у день перерахування Товариством суми кредиту за вказаними реквізитами. Згідно п. 5.3 договору у випадку прострочення клієнтом терміну сплати чергового платежу, визначеного в графіку платежів, товариство у перший день прострочення нараховує штраф у розмірі 200% від суми одержаної клієнтом за цим договором. 19 листопада 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №191124/2, за умовами якого ТОВ «Аванс Кредит» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором №39288-06/2024 від 30 червня 2024 року, укладеним із відповідачкою. Відповідно до реєстру боржників від 19 листопада 2024 року до договору факторингу №191124/2 від 19 листопада 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №39288-06/2024 від 30 червня 2024 року в сумі 26550 грн., з яких: 6000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 8550 грн. - сума заборгованості за процентами; 12000 - сума заборгованості за штрафними санкціями. Таким чином, за вказаним договором факторингу до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги за зобов`язаннями [PERSON] по вищевказаному кредитному договору. Як вбачається з листа №3466_250423100944 від 23 квітня 2025 року директора ТОВ «Універсальні платіжні рішення», 30 червня 2024 року 13:45:00 на суму 6000 грн., маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі іРау.uа - 439538719, призначення платежу: зарахування 6000 грн. на карту [NUMBER] . Крім того, 12 липня 2024 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] уклали договір позики (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) №2996847, за умовами якого відповідачці надано в борг позику в сумі 4000 грн. строком на 30 днів до 10 серпня 2024 року, денна процентна ставка 0,675%, комісія 19,96% від суми наданої позики, що складає 798,4 грн. Проценти за понадстрокове користування позикою 5% в день, пеня 5% в день, орієнтовна річна процентна ставка 918,52%. Вищевказаний договір позики укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «878456», згідно Закону України «Про електронну комерцію» (п.21 договору). 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №14/06/21, строк дії якого продовжувався на підставі додаткової угоди: №7 від 13 червня 2022 року на 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим договором, та у випадку якщо жодна із Сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний Договір пролонгується на кожний наступний рік. Відповідно до умов договір факторингу №14/06/21 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Також було укладено додаткову угоду №2 від 28 липня 2021 року; №7 від 13 червня 2022 року; №44 від 26 листопада 2024 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року. Згідно із Реєстром боржників №33 від 08 жовтня 2024 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором позики №2996847 від 12 липня 2024 року в сумі 12810 грн., з яких: 4000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 11,60 сума заборгованості за відсотками; 8000 грн. - сума заборгованості за пенею, 798,40 грн. - комісія за надання позики. Таким чином, за вказаним договором факторингу до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги за зобов`язаннями [PERSON] по вищевказаному договору позики. Крім того, 02 червня 2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №01783-06/2024. Згідно умов договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 3000 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 120 днів, тобто до 29 вересня 2024 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,5% в день (п.1.1, 1.2, 1.4, 1.4.1 договору). У п.1.6 кредитного договору сторони передбачили, що кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту за вказаними реквізитами. Кредитний договір підписано [PERSON] з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором W0951 відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (п.7.1 договору). 27 листопада 2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №27112024/2, відповідно до умов якого ТОВ «Стар Файненс Груп» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Стар Файненс Груп» права вимоги до боржників. Згідно із Реєстром боржників до договору факторингу №27112024/2 від 27 листопада 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №01783-06/2024 від 02 червня 2024 року в сумі 10027,2 грн., з яких: 2905 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2429.6 сума заборгованості за відсотками; 4692,6 грн. - сума заборгованості за штрафами. Таким чином, за вказаним договором факторингу до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги за зобов`язаннями [PERSON] по вищевказаному договору позики. Як вбачається з листа №3426_250428153704 від 28 квітня 2025 року директора ТОВ «Універсальні платіжні рішення», 02 червня 2024 року 22:10:02 на суму 3000 грн., маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі іРау.uа - 414125568, призначення платежу: зарахування 3000 грн. на карту [NUMBER] . Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.1 ст.1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається зі змісту кредитних договорів, усі ці договори підписано електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону із зазначенням адреси проживання відповідачки, її паспортних даних, РНОКПП. Крім того за умовами договорів їх невід`ємною частиною є публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайтах товариств. При укладанні кредитних договорів відповідачкою вчинено ряд дій, без здійснення яких договори були б не укладеними, що в свою чергу підтверджує укладання вказаних договорів в електронній формі. [PERSON] була належним чином ознайомлена з умовами вищевказаних кредитних договорів, однак не виконала грошового зобов`язання по поверненню кредитних коштів, а тому заборгованість по договорах в межах строку кредитування підлягає стягненню за рішенням суду. Отже, досліджені судом докази свідчать про укладеність кредитних договорів між відповідачем та відповідними фінансовими установами, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в неї боргових зобов`язань. За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст.513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою ст.1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, [PERSON] несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за вищезазначеними договорами кредиту перед новим кредитором ТОВ «ФК «ЄАПБ» у тому ж обсязі, що і перед первісними кредиторами. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Такий договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами. Сторони вправі укласти кредитний договір у електронній формі шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Цей договір скріплюється електронним підписом сторін і прирівнюється до письмового договору. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання має виконуватися належним чином, у тому числі відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Наявні в матеріалах справи докази вказують на факт підписання [PERSON] електронних договорів № 39288-06/2024 від 30 червня 2024 року, №2996847 від 12 липня 2024 рокута №01783-06/2024 від 02 червня 2024 року, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тому суд вважає, що укладення договорів відбулось, що узгоджується зі ст.ст.6, 627 ЦК України та ст.ст.11,12 Закону України «Про електронну комерцію». При укладанні кредитних договорів відповідачем вчинено ряд дій, без здійснення яких договір був би не укладеним, що в свою чергу підтверджує про їх укладання в електронній формі. [PERSON] була належним чином ознайомлена з умовами вказаних кредитних договорів, однак не виконала грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів. Отже, сторони у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредиту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо. Відповідач, заперечуючи щодо наявності правових підстав для задоволення позову, заперечує факт отримання будь-яких грошових коштів за даними договорами та посилається, зокрема, на те що позивачем не доведено факт перерахунку кредитних коштів останній. Разом з тим, матеріалами справи такі доводи сторони відповідача спростовуються. На виконання умов договору про надання фінансового кредиту № 39288-06/2024 від 30 червня 2024 року ТОВ «Аванс Кредит» перерахувало відповідачу грошові кошти в розмірі 6000 грн., що підтверджується довідкою сервісу онлайн платежів вих. №3466_250423100944 від 23 квітня 2025 року, 30.06.2024 о 13:45:00 на суму 6000 грн., номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 439538719, призначення платежу: Зарахування 6000 грн. на карту [NUMBER] . Факт отримання 30 червня 2024 року [PERSON] кредитних коштів в розмірі 6000 грн. підтверджується також листом від Акціонерного товариства «ОТП Банк» №68-3-23-23/13945-БТ від 05.12.2025 року, надісланий на виконання ухвали Подільського міськрайонного суду Одеської області від 10 листопада 2025 року, згідно якого на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку 30 червня 2024 року здійснено переказ коштів на суму 6000 грн. Крім того, на виконання умов договору про надання фінансового кредиту №01783-06/2024 від 02.06.2024, ТОВ «Стар Файненс Груп» перерахувало відповідачу грошові кошти в розмірі 3000 грн., що підтверджується довідкою сервісу онлайн платежів вих. №3426_250428153703 від 28 квітня 2025 року, 02.06.2024 о 22:10:02 на суму 3000 грн., номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 414125568, призначення платежу: Зарахування 3000 грн. на карту [NUMBER] . Факт отримання 02 червня 2024 року [PERSON] кредитних коштів в розмірі 3000 грн. підтверджується також листом від Акціонерного товариства «ОТП Банк» №68-3-23-23/13945-БТ від 05.12.2025 року, надісланий на виконання ухвали Подільського міськрайонного суду Одеської області від 10 листопада 2025 року, згідно якого на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку 02 червня 2024 року здійснено переказ коштів на суму 3000 грн. Відтак, у встановлений зазначеними договорами (№ 39288-06/2024 від 30 червня 2024 року та №01783-06/2024 від 02.06.2024) строк [PERSON] не повернула кредитні кошти та не сплатила нараховані проценти. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 39288-06/2024 від 30 червня 2024 року утворилась заборгованість в розмірі 26550 грн., з яких: 6000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 8550 грн. - сума заборгованості за процентами; 12000 - сума заборгованості за штрафними санкціями. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №01783-06/2024 від 02 червня 2024 рокуутворилась заборгованість в розмірі 10027,2 грн., з яких: 2905 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2429,60 грн. сума заборгованості за відсотками; 4692,60 грн. - сума заборгованості за штрафами. Щодо розміру заборгованості за договорами № 39288-06/2024 від 30 червня 2024 року та №01783-06/2024 від 02.06.2024, слід зазначити наступне. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року, статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою наступного змісту: «максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%». Пунктом 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Враховуючи, що договір № 39288-06/2024 укладено 30 червня 2024 року та договір №01783-06/2024 укладено 02.06.2024, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Разом з цим, пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5%. Отже, на підставі частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тобто з 20 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 не може перевищувати 1%. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі № 1-7/99, в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). Отже, в даному випадку законодавцем використана ультраактивна форма регулювання суспільно-правових відносин та визначений перехідний період, який передує безпосередньому застосуванню нової правової норми. Оскільки Закон України № 3498-ІХ набрав чинності 24 грудня 2023 року та застосовано визначений законодавством перехідний період до запровадження обмеження максимального розміру денної процентної ставки, в період з 24 грудня 2023 року до 22 квітня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки складає 2,5 %, в період з 22 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року 1,5 %, а з 20 серпня 2024 року 1 %. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що умови щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються автоматично і не вимагають внесення змін до договору, так як характер цих правових норм є імперативним і не передбачає можливості відхилення від них при укладенні чи зміні договорів про надання споживчого кредиту. Разом з тим, судом не встановлено помилковості чи неправильності наданих представником позивача розрахунків заборгованості за відсотками, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Оскільки матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем позивачу отриману у позику за вказаними договорами суми позики у розмірі 6000 грн. та 3000 грн., відтак, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з [PERSON] за договорами: - № 39288-06/2024 від 30 червня 2024 року заборгованість за тілом кредиту 6000 грн. та процентами в розмірі 8550 грн.; - №01783-06/2024 від 02 червня 2024 рокузаборгованість за тілом кредиту 2905 грн. та процентами в розмірі 2429,60 грн., що були обумовлені договорами є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім цього, щодо твердження позивача про те, що [PERSON] також має заборгованість за штрафними санкціями, а саме за договором № 39288-06/2024 від 30 червня 2024 року в розмірі 12000 грн. та за договором №01783-06/2024 від 02 червня 2024 року в розмірі 4692,60 грн., суд зазначає наступне. Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, суд вважає, що нарахування неустойки за невиконання грошових зобов`язань є неправомірним, оскільки нараховані у період коли в Україні діяв воєнний стан, а тому з урахуванням положень п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача неустойки, штрафу в розмірі 12000 грн. та 4692,60 грн. слід відмовити. Стосовно позовних вимог в частині стягнення заборгованості за договором позики (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) №2996847 від 12 липня 2024 року, суд зазначає наступне. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі №274/7221/19 (провадження №61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Водночас, відповідно до пунктів 4, 8, 5.5, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254), передбачено, що у первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції в грошовому виразі, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження). Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій, призначаються для видачі або відсилання клієнту. Згідно з пунктами 61, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер клієнтського рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; сума вхідного залишку за рахунком; код ID НБУ банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка за рахунком може бути належним доказом заборгованості позичальника за сумою кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Подібні висновки Верховний Суд виклав у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 (провадження №61-9618св19), від 20 жовтня 2020 року у справі №456/3643/17 (провадження №61-9882св20), від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц (провадження №61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц (провадження №61-22158св19). Суд зазначає, що до позовної заяви не додано жодного належного і допустимого доказу, який би підтверджував, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надав кредитні кошти [PERSON] за договором надання коштів у кредит №2996847 від 12 липня 2024 року. За клопотанням позивача було витребувано з Акціонерного товариства «ОТП Банк» виписку з карткового рахунку про рух коштів відкритого до платіжної карти № [NUMBER] , зокрема за період з 12 липня 2024 року по 15 липня 2024 року (лист №68-3-23-23/13945-БТ від 05.12.2025 року, надісланий на виконання ухвали Подільського міськрайонного суду Одеської області від 10 листопада 2025 року), однак, з отриманої судом інформація, вбачається, що у вказаний період на картку відповідача не надходили кошти в розмірі 4000 грн. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наданий представником позивача таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Додаток №1 до вказаних договорів позики), не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст.12 ЦПК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18. Оскільки в матеріалах справи відсутня заява відповідача про визнання позову, і оскільки саме на позивача в силу положень ст. ст. 12, 13 ЦПК України покладається доведення обставин, на які він посилається на підтвердження своїх вимог, відтак неподання відповідачем відзиву на позовну заяву саме по собі не свідчить про визнання ним обставин, на які посилається позивач, або наявність підстав для визнання судом цих обставин встановленими. Відтак, жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позовній заяві, а саме, що відповідач отримав кредит у сумі 4000 грн., матеріали справи не містять. Отже, у зв`язку із не доведенням позивачем факту надання [PERSON] кредитних коштів, суд вважає, що підстави для задоволення в цій частині позову відсутні. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 49387,20 грн., а задоволено на суму 19884,60 грн., тобто на 40,26% (19884,60 х 100 : 49387,20). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 1219,07 грн. (3028 грн. х 40,26%) судового збору.

Outcome: partial