Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

04 грудня 2025 року [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Жиліна О.В., звернулась до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вказаним позовом, в якому просила скасувати заборону на нерухоме майно будинок за адресою: [ADDRESS] . Відомості про реєстрацію: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 1700070. Зареєстрований: 21.02.2005 16:05:16 реєстратором: Перша миргородська державна нотаріальна контора: 37600, Полтавська обл., Миргородський р., м. Миргород, вул. Гоголя, 165, (05355) 5-90-02; infodnkl@mgm.pl.minjust.gov.ua. Власник: [PERSON] , [PERSON] , Причина відсутності коду: архівний запис. Додаткові дані: Архівний номер: 1889064MIRGORODI, Архівна дата: 24.06.2000, Дата виникнення: 24.06.2000, № реєстра: 50661-1, внутр. №5E01063927F13C2C6437; та вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна архівний запис про обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно: будинок [ADDRESS] , за реєстраційним номером обтяження № 1700070 від 21.02.2005, Архівний номер: 1889064MIRGORODI, Архівна дата: 24.06.2000. В обґрунтування позовної заяви вказувала, що 12 лютого 2003 року вона купила у громадянки [PERSON] 1/2 частину жилого будинку з надвірними побудовами, що знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу частини будинку, згідно з яким, 1/2 частина жилого будинку належала продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою Миргородською державною нотаріальною конторою 24 липня 2002 року по реєстру № 1186 та зареєстрованого в Лубенському МБТІ 23.12.2002 року в реєстраційній книзі № 44 під № 480. На зворотній стороні договору купівлі-продажу міститься реєстраційний запис у реєстраційній книзі № 44 за № 480 від 17.03.2003 року про реєстрацію 1/2 частини жилого будинка (домоволодіння) Лубенським МБТІ за [PERSON] . З метою реєстрації права власності на нерухоме майно позивач звернулася до державного реєстратора Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області, але з`ясувалось, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містяться відомості щодо заборони його відчуження. Також роз`яснено, що для вирішення питання щодо припинення заборони, потрібно звернутися до ініціатора обтяження, приватного нотаріуса Явтух Г.І. або до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області. Оскільки щодо позивача не відкрито жодного виконавчого провадження, а звернутись до приватного нотаріуса Явтух Г.І. не є можливим, [PERSON] змушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 грудня 2025 року відкрито провадження у даній справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 19 грудня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив замінити відповідача з Миргородської державної нотаріальної контори на належного відповідача у справі, оскільки до 2013 року нотаріальна контора була реєстратором реєструвала обтяження як відповідний реєстратор, дії нотаріальної контори були правомірні та не порушували вимог чинного законодавства. Як вбачається з відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Перша миргородська нотаріальна контора виконувала функції державного Реєстратора, які були покладені на відповідно Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». А відповідний державний реєстратор відповідного органу місцевого самоврядування, що перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав вносить відомості до Державного реєстру прав на нерухоме майно про звільнення майна з-під арешту, а не державна нотаріальна контора. Враховуючи вищевикладене, Миргородська державна нотаріальна контора не має бути відповідачем у даній справі (а.с. 17-19). 25 грудня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач заперечувала проти доводів представника відповідача з огляду на наступне. [PERSON] є власницею земельної ділянки кадастровий номер 5310900000:50:030:0143, площею 0,0449 га, що розташована по [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, та розміщена під об`єктом нерухомості, на який накладено обтяження у вигляді заборони його відчуження. Жилий будинок позивачка будувала разом зі своїм колишнім чоловіком [PERSON] , з яким перебувала у шлюбі з 1990 року по 1993 рік. Згідно рішення №178 від 24 травня 1992 року виконкому Миргородської міської Ради народних депутатів указану будову переведено в незакінчений будівництвом жилий будинок. Рішенням Миргородського міського суду Полтавської області від 05 травня 1993 року (справа №2-238/92) позивачці виділено у власність 1/2 частину жилого будинку по [ADDRESS] (копію надаю, оригінал знаходиться у позивача). Власником іншої 1/2 частини жилого будинку з надвірними побудовами був [PERSON] , який розпорядився цим майном на власний розсуд та продав його [PERSON] . [PERSON] стала власницею вказаної частини жилого будинку, отримавши її у спадок після померлої сестри, [PERSON] . На момент укладення договору купівлі-продажу 1/2 частини жилого будинку з надвірними побудовами, що знаходиться в [ADDRESS] , тобто 12 лютого 2003 року, продавець [PERSON] , свідчила, що згадана 1/2 частина жилого будинку до моменту укладення договору нікому іншому не продана, не подарована, не закладена в спорі та під забороною не перебуває. Обтяження на об`єкт нерухомого майна було зареєстроване 21 лютого 2005 року на власника [PERSON] особу, якої на той час взагалі не було в живих, і яка не була власницею спірної частини жилого будинку, тому вказана заборона на відчуження є незаконною. Арешт майна був накладений саме Першою миргородською державною нотаріальною конторою, правонаступником якої є Миргородська державна нотаріальна контора, тому обтяжувачем є державна нотаріальна контора. Відтак, саме Миргородська державна нотаріальна контора несе відповідальність за дії, вчинені його територіальними підрозділами до реорганізації, а тому є належним відповідачем у цивільному спорі про скасування заборони відчуження об`єкта нерухомого майна (а.с. 20-26). Ухвалою суду від 21 січня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом [PERSON] до Миргородської державної нотаріальної контори про скасування заборони відчуження об`єкта нерухомого майна до судового розгляду. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, у поданій до суду заяві просили проводити розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити (а.с. 38-40). Представник відповідача Миргородської державної нотаріальної контори, в судове засідання не з`явилась, у поданій до суду заяві просила проводити розгляд справи за її відсутності (а.с. 41). Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення (п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Статтею 55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. У відповідності до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 14 жовтня 2024 року № 399073667, наявний запис про заборону відчуження майна, а саме: Тип обтяження: заборона (архівний запис); Реєстраційний номер обтяження: 1700070; Зареєстровано: 21.02.2005 16:05:16 за № 1700070 реєстратором: Перша миргородська державна нотаріальна контора, 37600, Полтавська обл., Миргородський р., м. Миргород, вул. Гоголя, 165, (05355) 5-90-02; infodnk1@mgm.pl.minjust.gov.ua Підстава обтяження: договір застави, 1511, 13.06.2000, Пн [PERSON] . Об`єкт обтяження: будинок, частина будинку, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] : [PERSON] , [PERSON] , Причина відсутності коду: архівний запис Додаткові дані: Архівний номер: 1889064MIRGORODI, Архівна дата: 24.06.2000, Дата виникнення: 24.06.2000, № реєстра: 50661--1, внутр. № 5E01063927F13C2C6437 (а.с. 9). Відповідно до повідомлення Полтавського обласного державного нотаріального архіву, в Реєстрі Першої миргородської ДНК для реєстрації заборони відчуження жилих будинків (частини будинків) та квартир в багатоквартирному будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників, а також арештів (заборони) накладених на будинки судовими та слідчими органами за 1991 по 2003 рік виявлено запис за 2000 рік: «Номер нотаріальної дії: 28/50661-1; Найменування банку, підприємства, організації, видавши позичку. Дата повідомлення. Найменування судового або слідчого органу, наклавшого арешт (заборону): Пр. н Явтух Г; Дата одержання повідомлення або постанови про арешт (заборону): Договір застави; Дата накладення заборони: 21.06; Прізвище, ім`я, по батькові особи, яка одержала позичку або яка заставила жилий будинок, квартиру, на які накладений арешт (заборона) Місцезнаходження будинку: [PERSON] 1/2. [ADDRESS] » (а.с. 36-37). Згідно з договором купівлі-продажу частини будинку від 12 лютого 2003 року, [PERSON] та [PERSON] склали цей договір про те, що громадянка [PERSON] продала, а громадянка [PERSON] купила одну другу частину жилого будинку з надвірними побудовами, що знаходяться в [ADDRESS] , що в цілому складається з: жилий будинок «А-1», загальною жилою площею 37,8 кв.м., погріб а, вбиральня Б, споруди на земельній ділянці розміром 470 кв.м.. Ця 1/2 частина жилого будинку належить продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 2 Миргородською державною нотконторою 24 липня 2002 року по реєстру № 1186 та зареєстрованого в Лубенському МБТІ 23 грудня 2002 року в реєстраційній книзі № 44 під № 480. Також продавець засвідчив, що згадана 1/2 частина жилого будинку до цього часу нікому іншому не продана, не подарована, не закладена в спорі та під забороною не перебуває (а.с. 8). Відповідно до довідки Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 22 жовтня 2024 року № 59106, станом на 22 жовтня 2024 року виконавчі документи, про стягнення боргів з [PERSON] , прож. [ADDRESS] , на виконанні у Миргородському ВДВС не перебувають (а.с. 9 на звороті). Крім того, згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 168279 від 02 лютого 2009 року, [PERSON] є власницею земельної ділянки з кадастровим номером 5310900000:50:030:0143, площею 0,0449 га, що розташована по [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (а.с. 26). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1-3 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України). Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 8 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Пунктом 3 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють серед інших нотаріальних дій і накладення та зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державній реєстрації. Відповідно до п. 5.1 ч. 5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Якщо заборону знімає нотаріус, який її не накладав, він направляє за місцем зберігання справи, що містить відомості про накладання заборони, повідомлення про зняття заборони. Згідно з п.п. 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. За приписами ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України). З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що заборона, накладена на майно [PERSON] , яка на час реєстрації обтяження вже не була власником частини будинку, перешкоджає позивачеві у здійсненні нею права користування, володіння та розпоряджання своїм майном, що врегульовано статтею 391 ЦК України. Іншого способу зняти наявну заборону немає. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. У зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved