Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" (далі - ТОВ "Коллект Центр") звернулось до суду з позовом, в обґрунтування якого посилались на те, що 07 червня 2019 року між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інфінанс" (далі - ТОВ "Інфінанс") було укладено договір позики у тому числі на умовах фінансового кредиту № 0501325284/19. Вказаний договів укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредиту у розмірі 10 000 грн. строком на 30 днів, строк дії договору 3 роки, відсоткова ставка 1,75 % в день. Всі інші умови, які визначаються порядок та умови надання ТОВ "Інфінанс" грошових коштів у позику на умовах фінансового кредтиту, права та обов`язки сторін тощо викладені у правилах, з якими ознайомився позичальник до укладення договору і які є його невід`ємною частиною. 11 лютого 2022 року між ТОВ "Інфінанс" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір № 11-02/22 до якого ТОВ "Вердикт Капітал" набуло права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0501325284/19. 10 січня 2023 року між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект Центр" було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ "Коллект Центр" набуло права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0501325284/19. ТОВ "Коллект Центр" наділений правом вимоги до відповідача за кредитним договором № 0501325284/19 від 07 червня 2019 року, загальний розмір заборгованості за яким становить 187975 грн., з яких: 10 000 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 177975 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 147375 грн., з яких: 10 000 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 137375 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. та зі сплати витрат на правову допомогу у розмірі 25 000 грн. Ухвалою суду від 05 грудня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Ухвалою суду від 15 січня 2026 року ТОВ "Коллект Центр" поновлено пропущений процесуальний строк на подання клопотання про витребування доказів. Витребувано у АТ "Універсал Банк": ідентифікаційні дані власника картки та повний її номер № [NUMBER] , у тому числі, але не виключно ПІБ, РНОКПП, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адресу електронного пошти тощо) та інші відомості про власника вказаної картки; докази зарахування на картку № [NUMBER] кредитних коштів у сумі 10 000 грн., які були перераховані 31 грудня 2020 року, а саме виписки за період з 31 грудня 2020 року по 05 січня 2021 року; інформацію чи відкривалась [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [INFO] ) банківська картка № [NUMBER] (віртуальна або фізична) та надати її повний номер; інформацію щодо номеру телефону на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер) за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 31 грудня 2020 року по 05 січня 2021 року; інформацію чи знаходиться номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [INFO] ). Від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вказано, що позивач не вказує, яким чином відповідачу було надано (надіслано) пропозицію (оферту), і які істотні умови вона містила. Відповідач категорично заперечує, що він: зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі (ІТС) Кредитодавця, створив в такій системі особистий кабінет, отримав Пропозицію (оферту) та ознайомився із нею, отримав електронне повідомлення від кредитодавця із одноразовим ідентифікатором, ввів одноразовий ідентифікатор в інформаційно-телекомунікаційних системах (сайтах) Кредитодавця, використав одноразовий ідентифікатор для підписання (укладення) Кредитних договорів. У позові позивач не підтверджує доказами, яким чином був надісланий позивачем та отриманий Відповідачем такий ідентифікатор: СМС-повідомлення, певний месенджер тощо. Стороною позивача не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про укладення між відповідачем та первісними кредитодавцями кредитних договорів та виникнення між ними будь-яких правовідносин. Матеріали справи не мстять доказів: отримання одноразового ідентифікатора саме відповідачем, використання одноразового ідентифікатора для укладення кредитного договору саме відповідачем, проходження саме відповідачем реєстрації в ІТС Кредитодавця. Також, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів передання грошових коштів за кредитним договором. Як на доказ передання грошових коштів від кредитодавця позивачем надано на ТОВ "Універсальні платіжні рішення", якій містить інформацію про те, що вказаним ТОВ на підставі укладеного договору було здійснено переказ грошових коштів в сумі 10000 грн. на картку № [NUMBER] , при цьому призначення платежу у копії вказаного документу не вказано. Із вказаного листа не можливо встановити предмет договору про організацію переказу грошових коштів, який нібито укладено між ТОВ "Універсальні платіжні рішення" та ТОВ "Інфінанс", права і обов`язки його сторін тощо, номер платіжної картки у вказаному вище листі вказано не повністю, відсутні ПІБ особи-володільця вказаної карки та призначення платежу. Матеріали справи не містять доказів подання ТОВ "Інфінанс" відповідної платіжної інструкції із зазначенням необхідних реквізитів, які відповідач нібито вказав в заявці на отримання кредитних коштів для їх подальшого зарахування ТОВ "Універсальні платіжні рішення". Крім того, відповідно до розрахунку заборгованості позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 147375 грн., з яких: 10000 грн. - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту), 137375 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення, які нараховані за 1224 днів користування кредитом, за межами строку дії кредитного договору. Позивач не врахував, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, строк користування кредитом - 30 календарних днів. Відповідач не погоджується із заявленим розміром витрат на правову допомогу у розмірі 25000 грн., вважає, що сума витрат на професійну правничу допомогу значно завищена та не відповідає складності справи. Предмет позову у справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу нормативно-правових актів, складення великої кількості процесуальних документів, витрачання значного часу на вивчення обставин справи. Дана справа є справою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Враховуючи, те що відкритих джерелах наявна велика кількість судових рішень даної категорії відповідач вважає неспівмірними та нерозумними витрати на правову допомогу у розмірі 25000 грн. та такими, що були фактичними та неминучими. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі та стягнути з позивача судові витрати. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій вказано, що 07 червня 2019 року між ТОВ "Інфінанс" та [PERSON] укладено Договір № 0501325284/9, за умовами якого останньому надано кредит в розмірі 10000 грн., строк користування кредитом - 30 днів, строк дії Договору - 3 роки, відсоткова ставка - 1,75 % за один день користування кредитом. Враховуючи, що ТОВ "ФК "ІНКАСО ФІНАНС" не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, відповідна операція була здійснена ТОВ "Універсальні платіжні рішення" на підставі укладеного між сторонами договору і дана обставина підтверджується листом ТОВ "Універсальні платіжні рішення", відповідно до якого 31 грудня 2020 року здійснено переказ грошових коштів на картковий рахунок № [NUMBER] у сумі 10 000 грн. В договорі 0501325284/9 позичальником зазначено номер карткового рахунку для переказу коштів відповідно до погоджених умов Договору. Ні первісний кредитор, ні позивач не є банками та на них не розповсюджується дія ЗУ "Про банки та банківську діяльність". Разом з тим, Кредитор є небанківською фінансовою установою, діяльність яких регулюється спеціальним законодавством для осіб, які надають небанківські фінансові послуги. Зокрема, небанківські фінансові установи позбавлені можливості створення виписок по картковим рахункам споживачів, а тому твердження відповідача не заслуговують на увагу. Відповідач вказує лише на недоведеність факту перерахування йому кредитних грошових коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. Позивач зазначає, що відповідач має вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах і мав безперешкодну можливість надати суду докази про те, що кредитні грошові кошти на його банківську картку, вказану в договорі чи іншу картку, якою він користується, не надходили. Договір позики між сторонами укладено в електронній формі, шляхом підписання електронним підписом відповідача, в якості аналога власноручного підпису позичальника. Всі інші умови які визначають порядок і умови надання ТОВ ТОВ "Інфінанс" грошових коштів у позику на умовах фінансового кредиту, права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання та належного виконання умов договору та електронного договору, а також регулюють відносини, що виникають між товариством і позичальником викладені у правилах, з якими ознайомився позичальник до укладення договору, та які є невід`ємною частиною договору (Оферти та Акцепту Оферти). Пропозиція (Оферта) на отримання 1 траншу згідно Заявки-анкети № 3413211 року в рамках Договору про надання позики 0501325284/9 року підписано позичальником 07 червня 2019 року, електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС повідомлення на телефонний номер зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому договором. Також, відповідачем не наведено обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Сторонами погоджено саме такі умови надання юридичної допомоги і заперечення відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та є лише особистою думкою відповідача. Враховуючи викладене, просили задовольнити позовні вимоги у в повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач та його представник у судове засідання повторно не з`явились, у відзиві на позовну заяву, представник відповідача просив провести розгляд справи без їх участі, позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Положеннями частини 1 статті 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом норм ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів,їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підставі ст.610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст.625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З наданих позивачем доказів судом встановлено, що 31 грудня 2020 року відповідачем було подано до ТОВ "Інфінанс" заявку-анкету на отримання кредиту № 3413211 (а.с.7), при цьому вся інформація щодо персональних даних відповідача повністю ідентична тим даним, що вказані у відзиві на позовну заяву. ТОВ "Інфінанс" було направлено пропозицію укласти договір надання позики, у тому числі на умовах фінансового кредиту № 0501325284/9 від 07 червня 2019 року та надання кредиту згідно заявки-анкети № 3413211 від 31 грудня 2020 року, яка була акцептована відповідачем, та з якої вбачається, що розмір кредиту - 10 000 грн.; строк користування кредитом - 30 днів; строк дії Договору - 3 роки; відсоткова ставка - 1,75% за один день користування кредитом; застосовується за умови належного виконання умов?Договору та відсутності Пролонгації; річна відсоткова ставка - 638,75 %, застосовується за умови належного виконання умов Договору та відсутності? Пролонгації; загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить - 5 250 грн., за умови належного виконання умов?договору та відсутності Пролонгації; реальна річна процентна ставка за кредитом становить - 638,75%, за умови належного виконання умов Договору та? відсутності Пролонгації; номінальна відсоткова ставка - 1,75% за один день користування кредитом, застосовується у випадках передбаченими? Правилами; номінальна річна відсоткова ставка - 638,75%, застосовується у випадках передбаченими Правилами;?загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить - 5 250 грн., при використанні номінальної відсоткової? ставки; реальна річна процентна ставка за кредитом становить - 638,75%, при використанні Номінальної відсоткової ставки; максимальна відсоткова ставка - 3,5% за один день користування кредитом, застосовується за умови неналежного? виконання умов Договору; максимальна річна відсоткова ставка - 1277,5%, застосовується за умови неналежного виконання умов Договору; загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить - 10 500 грн., за умови неналежного виконання умов?договору; реальна річна процентна ставка за кредитом - 1277,5%, за умови неналежного виконання умов Договору.? Таким чином, наданими позивачем доказами підтверджено, що між ТОВ "Інфінанс" та відповідачем укладено кредитний договір, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідно до ч.ч.6, 8 ст.11, ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" і вказані обставини відповідачем не спростовано. У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений; сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу. Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитних договорів, які оформлені сторонами в електронній формі. Згідно довідки ТОВ "Універсальні платіжні рішення" Вих.№14079_25709112745 від 09 липня 2025 року, між підприємствами ТОВ "Універсальні платіжні рішення" та ТОВ "Інфінас" укладено договір на переказ коштів № ФК-П-17/08-04 від 03 серпня 2017 року та відповідно до якого було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієта: 31 грудня 2020 року о 21.25 годині на суму - 10 000 грн., маска картки - [NUMBER] , номер транзакції у системі iPay.ua - 76489267, призначення платежу - зачисление 10 000 грн. на картку [NUMBER] . На виконання ухвали суду від 15 січня 2026 року, АТ "Універсал Банк" направлено відповідь, з якої вбачається, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) банком було емітовано фізичну платіжну картку № [NUMBER] . Також, банком надано виписку про рух коштів по вказаній картці, згідно якої на картку було зарахування коштів 30 грудня 2020 року у сумі 10000 грн. Отже, дослідженими доказами підтверджено належним чином факт виконання ТОВ "Інфінанс"умов договору та надання відповідачу 31 грудня 2020 року кредитних коштів в сумі 10000 грн. шляхом перерахування на картку, що відкрита у АТ "Універсал Банк" та належить відповідачу, номер якої власноруч вказаний відповідачем у заявці на отримання кредиту. При цьому, буд-яких належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин відповідачем до суду не надано, а отже суд відхиляє заперечення щодо позову у цій частині як необґрунтовані. Судом також встановлено, що 11 лютого 2022 року між ТОВ "Інфінанс" та ТОВ "Вердикт Капітал" укладено договір факторингу № 11-02/22 за умовами якого ТОВ "Інфінанс" зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги, а ТОВ "Вердикт Капітал" зобов`язується, здійснивши фінансування у порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить ТОВ "Інфінанс" і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між ТОВ "Інфінанс" та боржниками. Згідно Акту приймання-передавання реєстру боржників за договором факторингу № 11-02/22 від 11 лютого 2022 року, ТОВ "Інфінанс" передав, а ТОВ "Вердикт Капітал" прийняв реєстр боржників кількістю 2110. Згідно платіжного доручення № 330110004 від 11 лютого 2022 року ТОВ "Вердикт Капітал" сплачено на користь ТОВ "Інфінанс" грошові кошти у якості плати згідно договору факторингу № 11-02/22 від 11 лютого 2022 року. Згідно Витягу з додатку № 3 реєстру боржників до договору факторингу № 11-02/22 від 11 лютого 2022 року, ТОВ "Вердикт Капітал" набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 0501325284 у розмірі 147375 грн. 10 січня 2023 року між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект Центр" укладено договір про відступлення права вимги № 10-01/2023 за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, ТОВ "Вердикт Капітал" відступає шляхом продажу ТОВ "Коллект Центр" належні ТОВ "Вердикт Капітал", а ТОВ "Коллект Центр" набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги ТОВ "Вердикт Капітал" до боржників, зазначених у Додатках № 1 та № 3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за договорами позики (кредитними договорами) з урахуванням усіх змін, доповнень та додатків до них. Згідно Акту приймання-передачі реєстру боржників за договором про відступлення прав вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, ТОВ "Вердикт Капітал", а ТОВ "Коллект Центр" прийняв реєстр боржників кількістю 207307. Згідно реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, ТОВ "Коллект Центр" набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 0501325284 у розмірі 187975 грн. Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.516 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, позивачем підтверджено належними та допустимими доказами, що ТОВ "Інфінанс" відступило ТОВ "Вердикт Капітал", а ТОВ "Вердикт Капітал" відступило ТОВ "Коллект Центр" право грошової вимоги до відповідача щодо грошових та інших зобов`язань за кредитним договором, укладеним з відповідачем. Вирішуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. У ЦК України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст.262 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Так, судом встановлено, що кредитні кошти було надано відповідачу 31 грудня 2020 року і сторонами було погоджено строк дії договору - 3 роки, тобто до 31 грудня 2023 року і саме з цього моменту у кредитора виникло право на звернення до суду за захистом свого порушеного права, а відтак - і почався перебіг строку позовної давності. Оскільки позов подано до суду 28 листопада 2025 року, позивач не пропустив позовну давність, визначену статтею 257 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у загальному розмірі 147375 грн., з яких: 10 000 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 137375 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. При цьому, доданий позивачем розрахунок заборгованості, який розпочато з 30.01.2019 року суперечить встановленим судом фактичним обставинами справи щодо дати отримання кредитних коштів в сумі 10000 грн, які були надані відповідачу лише 31 грудня 2020 року на підставі його заяви від 31 грудня 2020 року і позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження існування будь-яких договірних правовідносин на рік раніше, тобто з 30.01.2019 року. У зв`язку з чим суд вважає заборгованість за період з 30.01.2019 року по 31.12.2020 року не доведеною належним чином. Щодо заявлених позовних вимог в частині нарахування відсотків за користування кредитом, суд зазначає, що згідно умов кредитного договору, строк користування кредитом становить 30 днів, а строк дії договору становить 3 роки. Сторонами узгоджена відсоткова ставка 1,75 % за один день користування кредитом, яка застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Оскільки, сторонами було погоджено строк користування кредитом на 30 днів, тобто до 30 січня 2021 року, то первісний кредитом мав право нараховувати відсотки за користування кредитом виключно у строк до 30 січня 2021 року, тобто у межах погодженого сторонами строку користування кредитом. Таким чином, розмір відсотків за користування кредитом за період 31 грудня 2020 року по 30 січня 2021 року становитиме 5250 грн., виходячи з розрахунку: 10 000 грн. (залишок тіла кредиту) * 1,75 % (відсоткова ставка) * 30 днів (строк кредитування), а тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитом у сумі 5250 грн. Загальний розмір заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 15250 грн., з яких 10 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 5250 грн. - заборгованість за відсотками. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Враховуючи результат вирішення спору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 250,66 грн., виходячи з розрахунку (15250 грн. * 2422,40 грн. / 147375 грн.). Суд також зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч.2-6 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 року у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Позивачем заявлено до стягнення витрати на правничу допомогу та надані наступні докази: договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01 липня 2024, укладеного з АО "Лігал Ассістанс"; заявку на надання юридичної допомоги № 4 від 01 жовтня 2025 року, згідно якої АО "Лігал Ассістанс" надано позивачу послуги щодо супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] та АО "Лігал Ассістанс" надано позивачу послуги: надання усної консультації з вивченням документів - 2 год. - 4000 грн., підготовка пропозицій - 2 год. - 6000 грн., складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 5 год. - 15000 грн.; прайс-лист АО "Лігал Ассістанс" із зазначенням аналогічним послуг та вартістю за них, Витяг з акту № 5 про надання юридичної допомоги від 31 жовтня 2015 року та платіжну інструкції № 0572190002 від 06 листопада 2025 року про сплату ТОВ "Коллект Центр" на користь АО "Лігал Ассістанс" грошових коштів у сумі 100 000 грн. за надання правової допомоги згідно договору № 07-01-07/2024 від 01 липня 2024 року про надання правової допомоги. Також, відповідачем заявлено до стягнення витрати на правничу допомогу, надані адвокатом Кірюшиним А.А. на підтвердження яких надано: договір про надання правової допомоги від 25 грудня 2025 року, укладеного з АО "Артема Кірюшина"; акт виконаних робіт по договору про надання правової допомоги від 05 січня 2026 року, з якого вбачається, що АО "Артема Кірюшина" надано відповідачу послуги з підготування та направлення до суду відзиву на позовну заяву у цивільній справі № 212/13909/25 за позовом ТОВ "Коллект Центр" до [PERSON] про стягнення заборгованості, вартістю 14000 грн.; квитанцію до прибуткового касового ордера № 5 від 05 січня 2026 року про прийняття від відповідача грошових коштів у сумі 14000 грн. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати на правову допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 2586,94 грн., виходячи з розрахунку (15250 грн. * 25 000 грн. / 147375 грн.). Також, оскільки судом принято рішення про часткове задоволення позову, при цьому відмовлено у стягненні суми заборгованості за процентами у сумі 132125 грн., на підставі ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати на правничу допомогу понесені відповідачем слід покласти на позивача пропорційно до розміру позовних вимог, в яких відмовлено в сумі 12551,31 грн., виходячи з розрахунку (132125 грн. * 14000 грн. / 147375 грн.). Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Оскільки з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати зі сплати судового збору в сумі 250,66 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 2586,94 грн., а всього 2837,60 грн., а з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 12551,31 грн., суд вважає за можливе зобов`язати позивача, як сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю відповідачу в розмірі 9713,71 грн., внаслідок чого сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Outcome: partial