Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою,в якій просить встановити факт перебування [PERSON] , [INFO] на утриманні свого рідного брата [PERSON] , який загинув під час бойових дій біля населеного пункту Ямпіль Донецької області [INFO] . Заява мотивована тим, що [PERSON] є рідною сестрою загиблого [PERSON] , який був військовослужбовцем, приймав участь у військових діях з захисту Батьківщини у період повномасштабного вторгнення в Україну та загинув під час виконання бойового завдання. Сповіщенням сім`ї №10/5680, що мій брат [PERSON] [INFO] , снайпер (2 категорії) відділення снайперів взводу снайперів проти снайперів військової частини [NUMBER] , під час виконання бойового завдання зі захисту територіальної цілісності Батьківщини, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України, в районі бойових дій біля населеного пункту Ямпіль Донецької області, загинув. Оскільки на підставі рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21.09.2016 року нашу матір [PERSON] , було позбавлена батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] . Дане рішення було ухвалено у зв`язку з тим, що захворювання матері стало загрозою для життя та здоров`я дітей. Таким чином 08.12.2015 року мій брат [PERSON] перебував в комунальному закладі «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» в свою чергу [PERSON] перебувала в дитячому центрі «Добрий Самарянин». Увесь час [PERSON] отримувала допомогу від брата і перебувала на його грошовому утриманні як до, так і під час повномасштабного вторгнення. У мене народилася донька. Так як у заявниці не було чоловіка, загиблий брат [PERSON] мешкав разом з сестрою та допомагав їй і утримувати її дитину, адже крім соціальної допомоги на дітей у заявниці не було доходу. Весь період її перебування на забезпечені брата, він зі своєї сторони надавав матеріальну допомогу виключно в готівковій формі. Регулярна фінансова підтримка з його боку забезпечувала мої основні потреби в харчуванні, оплаті комунальних послух в оренді житла та на інші повсякденні потреби. Банківські перекази або інші документальні форми передачі коштів не використовувалися, оскільки вся допомога надавалась особисто у готівковій формі. Таким чином фінансова допомога брата була для мене постійним і єдиним джерелом для існування. Відповідно до довідки фактичного місця проживання [PERSON] проживала разом з братом [PERSON] за адресою [ADDRESS] . В зв`язку із загибеллю брата військовослужбовця [PERSON] , я як єдиний член сім`ї загиблого маю право на отримання та виплату одноразової грошової допомоги на підставі Наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023 року «Про затвердження Порядку і умов визначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період воєнного стану». Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2025 року справу передано за підсудністю до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 22.10.2025 справу передано до судді Сіденку С. І. Ухвалою судді Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 жовтня 2025 року відкрито провадження в справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку окремого провадження. 04.12.2025 року від представника заінтересованої особи Міністерства оборони України надійшло пояснення, суттєвою умовою для визнання членом сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Щоб встановити факт проживання однією сім`єю потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні цьому поняттю. Тобто, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство це сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти, мають певні права та обов`язки тобто передбачає наявність особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на цих обставинах наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. З аналізу зазначених норм вбачається, що ознаками, за наявності яких можна стверджувати, що особи належать до однієї сім`ї є спільність їх проживання, пов`язаність спільним побутом та наявність у них по відношенню один до одного взаємних прав та обов`язків. Дана позиція підтримана висновками щодо застосування норм права, які наведені у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №695/1732/16 Відповідно до ст. 1 Закону України від 09.04.1992 № 2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ( далі Закон №2262-ХІІ) члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника. Тобто, в частині про встановлення факту перебування на утриманні Суд має надати оцінку вказаним правовідносинам з огляду на приписи Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (ст. 16-1 утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця). Ухвалою суду від 18.02.2026 року у задоволенні заяви представника Міністерства оборони України про зупинення провадження у справі відмовлено. В судовому засіданні заявниця підтримала заяву про встановлення факту та просила суд її задовольнити, з підстав, викладених у заяві. Крім того, посилаючись на те, що дана заява має розглядатися за правилами цивільного судочинства в порядку саме окремого провадження, оскільки спір між сторонами виникне через відмову виплати грошової допомоги заявниці, а щодо встановлення факту, що має юридичне значення, тому її розгляд має здійснюватися за правилами цивільного судочинства, в порядку окремого провадження, що повністю узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018р. по справі N644/6274/16-ц, відповідно до якої чинне на момент розгляду законодавство не передбачає іншого порядку підтвердження факту визнання членом сім`ї військовослужбовця; його встановлення не пов`язувалося з вирішенням спору, а було необхідним пого подальшого подання заявником з метою призначення і виплати її одноразової грошової допомоги за загиблого військовослужбовця, що засвідчував би наявність сімейних відносин станом на день загибелі. Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення, в яких він просив відмовити в задоволенні заяви про встановлення факту в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Виконкому Центрально-Міської районної у місті ради в судове засідання не з`явився надав суду клопотання про розгляд справи без їх участі. Допитаний в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] суду пояснив, що він брат по матері, матір позбавили батьківських прав відносно [PERSON] та [PERSON] , мати ніколи нам не допомагала, після повномасштабного вторгнення ми переїхали до м. Кривого Рогу, [PERSON] ніде не працювала, [PERSON] допомагав сестрі одягав, купував продукти харчування і надавав кошти. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що заявницю та її загиблого брата знає, що вони є брат і сестра, [PERSON] завжди допомагав [PERSON] , надавав гроші, піклувався про неї, вони разом жили, спочатку на [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що знайомий з [PERSON] та [PERSON] , та ми є друзі ще з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в м. Кривому Розі вони проживали разом, [PERSON] пішов служити та приїжджав до [PERSON] , він надавав гроші, забезпечував її, піклувався про неї, купував одяг, продукти харчування та все необхідне, у [PERSON] своєї особистої сім`ї не мав. Вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. За наслідком розгляду даної справи, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та у відповідності до положень ч.1 ст.244 ЦПК України відклав судове засідання для ухвалення та проголошення судового рішення. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, показання свідків, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які заявниця посилається, як на підставу своїх вимог, та заперечення заінтересованої сторони на них, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють правовідносини, суд доходить наступних висновків. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд керується таким. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст.318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Мета встановлення факту це ті наслідки, настання яких бажав би заявник. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є рідною сестрою [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження заявниці [PERSON] серія [NUMBER] від 29.11.2011 року, свідоцтвом про народження [PERSON] серія [NUMBER] від 29.11.2011. З копії свідоцтв про народження серія [NUMBER] від 29.11.2011 та серія [NUMBER] від 29.11.2011, слідує, що батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , вказані - батько [PERSON] , мати [PERSON] . Отже, заявниця [PERSON] та загиблий [PERSON] є рідними сестрою та братом. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21.09.2016 року [PERSON] , було позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно з сповіщення сім`ї №2910/5680 від 27.06.2025 року повідомлено, що [PERSON] , [INFO] , загинув [INFO] біля н.п. Ямпіль Донецької області. Смерть [PERSON] підтверджується копіює свідоцтва про смерть виданого Центрально міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №378, свідоцтво серії [NUMBER] . Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно положень ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ст.ст.293, 315 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Частиною 2 вказаної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі №520/6518/17, постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №210/2422/16-ц, повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95р. №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно до якого встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення у судовому порядку факту перебування на утриманні. Така довідка оцінюється судом за правилами ст.62 ЦПК України. Відповідно до ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 року у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). Згідно із ч.1 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 року одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників. У разі відмови однієї з осіб, зазначених у пункті 4 статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а також якщо одна із таких осіб у строк, встановлений пунктом 9 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання такої допомоги, у рівних частках. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону. Згідно із ст.29 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 року пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби. Відповідно до ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 року право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Разом тим, згідно із ч.1 ст.31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 року члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Відповідно до п.6 ч.1, ч.4 ст.10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ від 22.10.1993 року до сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України належать сім`ї осіб, які загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. До членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, зазначених у цій статті, належать, зокрема, утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви і необхідність її задоволення, виходячи з наступного. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази як кожен окремо, так і в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Надані заявницею та досліджені судом докази в їх сукупності, разом з показами свідків, дають підстави для висновку про те, що [PERSON] перебувала на утриманні померлого брата [PERSON] . Так, за загальним правилом судом може бути встановлено факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, що має значення для одержання свідоцтва про право на спадщину, призначення пенсії, відшкодування шкоди чи отримання грошової допомоги тощо. Факт перебування особи на утриманні померлого має місце за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю (заявнику), була для нього постійним і основним джерелом засобів до існування. Досліджені у судовому засіданні докази вказують на те, що допомога, яка надавалась [PERSON] її братом [PERSON] за життя, була для неї постійним і основним засобом для існування, між ними існував тісний родинний та сімейний зв`язок, вони були пов`язані спільним побутом, [PERSON] фінансово залежала від нього та була на його утриманні до дня його загибелі. Доходи [PERSON] до дня його смерті були основним доходом його, які забезпечували повсякденні життєві потреби на достатньому рівні, в тому числі потреби [PERSON] . Метою встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні є реалізація її права на отримання матеріальних виплат, нематеріальних благ та гарантій і пільг, передбачених законодавчими та підзаконними нормативно-правовими актами, отже такий факт породжує юридичні наслідки. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що в судовому засіданні знайшли підтвердження обставини на які посилається заявниця, дані докази повністю узгоджуються із заявою [PERSON] , її поясненнями в судовому засіданні, показами свідків і є такими, що дозволяють встановити факт перебування [PERSON] на утриманні [PERSON] , а відтак заява підлягає до задоволення. У відповідності до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: approved