Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» у грудні 2025 року звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовною заявою [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат. Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.01.2022 року між [PERSON] та ТОВ «КОШЕЛЬОК» був укладений договір № 2417802353-569453 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту на умовах строковості, зворотності, платності, за яким відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов та правил, зазначених у договорі. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «КОШЕЛЬОК» взяло на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту становить 3 500 грн (п.1.1. договору); початковий строк кредитування, становить 30 днів (п.2.1 договору); дисконтна відсоткова ставка становить 2,20% на добу за початковий строк лояльного періоду визначениого п.3.6. п 3.7. договору; базова процентна ставка становить 2,2 % на добу за продовжений строк користування кредитом визначений п.3.5, п.3.6, п.3.7, п.3.8 договору. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання у повному обсязі надавши [PERSON] кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору та перерахував грошові кошти на банківську карту № [NUMBER] , яку відповідач вказав в особистому кабінеті як банківську карту на яку кредитодавець повинен перерахувати кошти згідно договору № 2417802353-569453 від 03.01.2022 року. Станом на дату подання позову до суду заборгованість становить 12 740 грн., з яких: 3 500 грн. заборгованість за сумою кредиту, 9 240 грн. заборгованість за відсотками за користування позикою, яку позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати. 12.01.2026 року заперечуючи проти позову, відповідач подав до суд відзив на позовну заяву, в якій вказав, що нарахування відсотків по вказаному кредитному договорі відбувалося з 03.01.2022 року по 02.05.2022 року, тобто поза межами кредитного договору, який діяв до 02.02.2022 року. Позивачем на обгрунтування позовних вимог до матеріалів справи не надано виписки по рахунку, інших первинних документів, які б свідчили про виникнення у відповідача за кредитним договором заборгованістю. Зазначає, що витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. є необгрунтованими, належним чином не доведеними та неспівмірними зі складністю справи, витраченим часом та обсягом наданих послуг. Просить позовні вимоги задоволити частково, та стягнути тіло кредиту в розмірі 3 500 грн., відсотків в розмірі 2 310 грн., та витрат на правову допомогу в розмірі 2 000 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з?явився, однак скористався правом подачі відзиву. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03.01.2022 року між ТОВ «Кошельок» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2417802353-569453. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит в розмірі 3 500 грн на умовах визначених кредитним договором, а споживач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Строк кредиту 30 днів із можливістю продовження, початковий строк кредитування становить 30 днів, дисконтна відсоткова ставка 0.01% на добу, стандартна процентна ставка становить 2.20% на добу за продовжений строк користування, визначений п.3.5 п.3.7, п.3.8 договору. Відповідно до п.3.6 та п.3.7 Договору, строк користування кредитними коштами було продовжено, але не більше як на 90 днів, тобто з 03.01.2022 року до 03.04.2022 року, за ставкою 2.20% на добу. Відповідно до п. 2.4 Договору кредит надається позичальнику згідно його заявки, шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок, вказаний позичальником у зв`язці. Відповідно до повідомлення «ХРАУ», 03.01.2022 року було проведено успішне зарахування на картку клієнта № [NUMBER] грн, за договором №2417802353-569453. Згідно інформації наданої на вимогу суду АТ КБ «Приват Банк», на ім?я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] . Надано виписку по рахунку за період з 02.01.2022 року по 02.05.2022 року, з якої слідує що 03.01.2022 року на карту [PERSON] надійшов грошовий переказ на суму 3 500 грн. Відповідно до детального розрахунку заборгованості наданого позивачем за договором №2417802353-569453 від 03.01.2022 року, заборгованість [PERSON] , становить 12 740 грн., з яких: 3 500 грн. заборгованість за тілом кредиту, 9 240 грн. заборгованість за процентами за період з 03.01.2022 року по 02.05.2022 року. Таким чином, проценти нараховані виключно в межах строку кредитування. Відповідно до п. 2.1 договору остаточний строк повернення кредиту визначається як 01.02.2022 року + 90 днів (згідно з п. 3.7 договору), що відповідає 02.05.2022 року. Отже, твердження відповідача щодо нарахування процентів поза межами строку кредитування є безпідставними та повністю спростовуються умовами договору й матеріалами справи. Відповідно до ч. 1-2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договору не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно з ч. 1ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року(далі Закон) електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 2 ст. 1081 ЦК України грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладання такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок виплати яких встановлюється договором. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині слід задовольнити та стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Кошельок» заборгованість за кредитним договором №2417802353-569453 від 03.01.2022 року у сумі 12 740 грн. з яких: 3 500 грн. заборгованість за сумою кредиту, 9 240 грн. заборгованість за відсотками за користування позикою за період з 03.01.2022 року по 02.05.2022 року. Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ч. 3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Встановлено, що до матеріалів справи стороною позивача долучено договір про надання правничої (правової) допомоги від 12.02.2025 року укладений між ТОВ «Кошельок» та Адвокатським бюром «Герман Гурський та партнери» додаток до договору про надання правової допомоги від 10.07.2025 року в якому зазначено перелік послуг, що входять до складу правової (правничої) допомоги в розмірі 10 000 грн. За вказаних вище обставин на підставі зібраних у справі доказів суд приходить до переконання, що стороною позивача в силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України доведено реальність витрат на правову допомогу, розмір яких суд вважає співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, що об`єктивно вбачається з матеріалів справи та розцінюється судом, як достатніми підставами для розподілу судових витрат. На думку суду, зазначені витрати є фактично понесеними, а їх розмір належно обґрунтований стороною позивача, проте виходячи із критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи обставини справи, складність та категорію справи, суд дійшов висновку про те, що справедливим буде зменшення розміру витрат, понесених на надання професійної правничої допомоги до 3 000 грн., які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. На підставі наведеного та

Outcome: partial