Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

15.10.2025 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він [PERSON] займається підприємницькою діяльністю, а саме; КВЕД 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво, ФОП « [PERSON] » вже більше 20 років. Безпосередньо в період своєї підприємницької діяльності здійснює оброблення деревини та постачання на різні фінансові та бюджетні установи Миргородської територіальної громади Полтавської області. Реалізація готової продукції здійснювалась через комерційні, державні установи, організації та мешканцям міста Миргород. В березні 2024 року до нього на підприємство прийшов [PERSON] , 1978 р.н., котрий повідомив, що останньому потрібні грошові кошти в сумі 1000 доларів США. (одна тисяча доларів США), завдатком залишив свій паспорт, кошти пообіцяв повернути протягом одного місяця. На неодноразові телефонні дзвінки [PERSON] , щодо повернення грошових коштів останній говорив, що поверне треба трішки зачекати, але кошти так і не повернув. Пізніше, [PERSON] прийшов і повідомив, що йому потрібен паспорт і в присутності свідка добровільно написав розписку наступного змісту: Розписка про отримання позики 10 березня 2024 р. Я гр. [PERSON] , Паспорт серія [NUMBER] виданий Миргородським ГУ МВС 25 березня 2009 р. отримав віл гр. [PERSON] , кошти в розмірі 1000 (одна тисяча доларів США) в позику. Зобов`язуюсь повернути ці кошти до 25 березня 2024 року. Розписка є безвідсотковою. Має бути повернена в строк або по курсу НБУ на дату отримання позики. Позичальник: [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] іпн. [NUMBER] проживає за адресою: [ADDRESS] . Позикодавець (підпис) [PERSON] , свідок (підпис) [PERSON] . Отримані у позику грошові кошти [PERSON] позивачу не повернув до теперішнього часу, внаслідок чого виникла необхідність звернутися до суду з цим позовом та вимагати стягнення боргу у судовому порядку. Позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь суму боргу, що становить 1000 доларів США, що становить 41100 гривень 00 копійок та судові витрати. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 31.10.2025 року відкрито провадження по справі за вищевказаним позовом та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк на подання до суду відзиву на позовну заяву та роз`яснено право та порядок такого подання. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання повторно не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Згідно із ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи відсутність заперечень позивача проти проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, свідка, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 березня 2024 року між сторонами був укладений договір позики у відповідності до якого [PERSON] отримав від [PERSON] 1000 тисячу доларів США, які зобов`язувався повернути до 25 березня 2024 року. Позика безвідсоткова. На підтвердження укладення відповідачем була надана розписка, підписана останнім (а.с. 20). Зі змісту вказаного документу боргової розписки, вбачається наявність між сторонами боргових зобов`язань у вигляді договору позики та вбачається факт передачі відповідної суми коштів від позичальника до позикодавця. Факт написання відповідачем розписки в судовому засіданні підтвердила свідок [PERSON] . Позичальник відповідач [PERSON] у добровільному порядку суму боргу не повернув. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригінала боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Зазначений висновок узгоджується із висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2018 року № 707/2606/16-ц. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками ст. 1046 ЦК України Частина 2 ст. 1047 ЦК України передбачає, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки. Крім того, за договором позики позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем [PERSON] жодних доказів на спростування доводів позивача зазначених ним у позові, або ж сплати останньому боргу за договором позики, до суду не подано. Враховуючи вище викладене, а також те, що боргова розписка від 10.03.2024 року підтверджує факт укладення договору позики, а відтак і отримання коштів [PERSON] та виникнення у нього обов`язку в їх поверненні, який ним в свою чергу не виконано, оскільки оригінал боргової розписки знаходився у позивача по справі, тому з сукупності вказаних підстав, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за договором позики у розмірі 1000 (одна тисяча) доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на день подання позову до суду становить 41000 грн. 00 копійок. Щодо стягнення судових витрат, судом встановлено наступне. Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., що підтверджується квитанцією від 14.10.2025 (а.с.5). У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211.20 грн.

Outcome: approved