Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Позивач ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з останнього заборгованість у сумі 115830 грн, з яких: тіло кредиту 30000 грн; проценти - 67830 грн; комісія за надання кредиту - 3000 грн; штраф - 15000 грн, а також судовий збір у сумі 2422,20 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12 лютого 2025 року між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та [PERSON] було укладено кредитний договір №5311676, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 30000 грн відповідно до якого зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені (п.1.2 Договору). ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" виконав свої зобов`язання у повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, шляхом переказу коштів на банківську карту клієнта. В свою чергу, відповідач взятих на себе зобов`язань по договору не виконує, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом не надав, у результаті чого у відповідача перед ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" утворилась заборгованість у сумі 115830 грн. Ухвалою від 31.12.2025 року Славутського міськрайонного суду Хмельницької області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, ухвалив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представником позивача заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА". Проти ухвалення заочного рішення представник позивача не заперечує. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та дату розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подавав. На підставі ст. 280-289 ЦПК України, за згодою позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази відповідно до ст.89 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 12 лютого 2025 року між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5311676, відповідно до якого Товариство надало Відповідачу грошові кошти в національній валюті гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Відповідач зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені (п.1.2 Договору). Договір укладено за допомогою інформаційно-комунікаційної системи (ІКС) Товариства, що міститься на офіційному вебсайті Товариства за посиланням: www.credit7.ua, у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію». Порядок укладення договорів Товариством визначено в затверджених Правилах надання коштів у позику, втому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА", які оприлюднені на Сайті та є невід`ємною частиною Договору. Договір містить усі істотні умови кредитного договору, що визначені Законами України «Про споживче кредитування» та «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг»: предмет договору, сума кредиту 30 000 грн (п.1.2), строк кредиту 360 днів з періодичністю платежів кожні 30 днів (п.1.3), мета отримання кредиту споживчі (особисті) потреби (п.1.8), тип процентної ставки - фіксована, визначені орієнтовна реальна ставка та загальна вартість кредиту (п.1.5, п.1.6). Пунктом 1.4 Договору погодження процентні ставки за користування кредитом у розмірі 0,95% в день за стандартною процентною ставкою від суми кредиту. Відповідно до п.2.1. Договору кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки клієнта реквізити якої надані клієнтом Товариству з метою отримання кредиту. Пунктом 2.4 Договору визначено, що кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно з п.2.1 Договору. Вказаний вище кредитний договір та додатки до нього підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 40600, який було відправлено 12.02.2025 на номер телефону, вказаний відповідачем, та введено відповідачем того ж дня. Товариство виконало взяті на себе зобов`язання за Договором 5311676 та через платіжного провайдера ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» здійснило перерахування грошових коштів на картку Відповідача в сумі 30 000 грн, що підтверджується листом від 14.07.2025 за вих. №2643_250714174141 наданого ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ». Окрім того, повідомленням АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 08.02.2026 року підтверджується, що на ім`я [PERSON] емітовано платіжну карту № [NUMBER] , на яку 12 лютого 2025 року зараховано платіж 30000 грн. Відповідач не здійснив платежі на виконання своїх зобов`язань за кредитним договором вчасно, всупереч умовам договору та графіку платежів. У результаті неналежного виконання умов кредитного договору у відповідача перед позивачем станом на 07.10.2025 утворилась заборгованість у сумі 115830 грн, що складається із заборгованості за сумою кредиту у розмірі 30000 грн, заборгованості по відсоткам у розмірі 67830 грн, комісія за надання кредиту 3000 грн та штрафу у розмірі 15000 грн. Таким чином, унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаним кредитним договором у нього виникла заборгованість перед кредитором. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності відповідно до ст. 89 ЦПК України. Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого. Встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останньою зобов`язань за укладеним нею кредитним договором. Вказані правовідносини є цивільно-правовими та регулюються Цивільним кодексом України. Сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2 ст. 628 ЦК України). За ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 2 ст. 1054 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 193 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Електронний договір за згодою сторін може вчинятися за допомогою обміну електронними повідомленнями. У разі вчинення електронного правочину шляхом обміну електронними повідомленнями, кожне з яких підписане електронним підписом або іншим аналогом власноручного підпису, вважається, що договір укладений у письмовій формі. Одноразовий ідентифікатор (персональний код), відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", - це код або пароль, що дозволяє ідентифікувати особу, яка бере участь у вчиненні електронного правочину, розкритий для такої особи та використовується нею для вчинення цього електронного правочину. Верховний Суд у постанові від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 зазначив, що використання одноразового ідентифікатора (персонального коду), відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", прирівнюється до власноручного підпису за умови, що він дає змогу ідентифікувати особу, яка бере участь у вчиненні електронного правочину. Договір, підписаний одноразовим ідентифікатором (персональним кодом) є документом в електронній формі і вважається таким, що укладений у письмовій формі. Отже, договір, укладений в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, вважається таким, що укладений у письмовій формі і є дійсним. Враховуючи наведене, суд вважає, що кредитний договір № 5311676 від 12 лютого 2025 року був укладений між позивачем та відповідачем у належній електронній формі відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема Закону України "Про електронну комерцію", та за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідач особисто, використовуючи інформаційно-телекомунікаційну систему кредитора, заповнив заявку на отримання кредиту, ознайомився з умовами кредитування, пройшов процедуру верифікації та підписав кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором 40600, який був відправлений на вказаний ним номер мобільного телефону та введений ним для підписання договору. Частинами 1, 2 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За приписами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Встановлено, що відповідач свої зобов`язання за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5311676 від 12 лютого 2025 року належним чином не виконує, в результаті чого заборгованість [PERSON] за вказаним договором станом на дату складання позову складає 100830 грн, з яких: тіло кредиту 30000 грн; проценти - 67830 грн, комісія за надання кредиту 3000 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем. Такий розмір заборгованості є обґрунтованим, здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими суду документами. Доказів погашення заборгованості перед позивачем за кредитом відповідач суду не надала. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення штрафу у сумі 15000 грн суд зазначає таке. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Суд зазначає, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який станом на час розгляду цієї справи продовжено та не припинено. Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 № 183/7850/22 зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Враховуючи, що на час розгляду цієї справи в Україні діє воєнний стан, стягнення неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитними договорами виключається. Відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу у сумі 15000 грн задоволенню не підлягають. За таких обставин, дослідивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи те, що відповідач не виконав умови кредитного договору і не повернув борг позивачу, одночасно відповідачем не спростовано обставин отримання та використання ним кредитних коштів і розміру заборгованості, зазначеного в наданому позивачем розрахунку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" слід задовольнити частково та стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5311676 від 12.02.2025 року в розмірі 100830 грн, з яких: тіло кредиту 30000 грн; проценти - 67830 грн, комісія за надання кредиту 3000 грн. З цих підстав позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів справи, позивач під час подання позову сплатив судовий збір у сумі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 21619 від 31.10.2025. У зв`язку з тим, що позовні вимоги суд задовольнив частково, судовий збір стягується із відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2108,70 грн.

Outcome: partial