Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви. В грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №528873 від 20.12.2022 року у розмірі 25 440,00 грн., суму сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. Свої вимоги Банк мотивував тим, що 20.12.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та [PERSON] (надалі - Відповідач) укладено Договір про надання споживчого кредиту №528873, відповідно до умов якого Відповідачу було надано кредит у розмірі 3000 грн. на умовах визначених кредитним договором, а Споживач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення коштів та процентів за користування ними не виконав. 01.02.2024 року ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», укладено Договір факторингу №01022024-1. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором кредиту у позичальника виникла заборгованість у загальному розмірі 25440 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 3000 грн.; заборгованість за процентами - 22440 грн. Тому позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 528873 від 20.12.2022 року в розмірі 25440,00 грн. Процесуальні дії. Ухвалою суду від 07 січня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання, цією ж ухвалою витребувано докази по справі. (а.с. 9) Позиції сторін. В судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «Кредит Капітал» не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, проти заочного рішення не заперечують. (а.с.5) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Так, у відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до поштового повідомлення відповідач відсутній за зазначеною адресою, що свідчить про неможливість вручення відповідачу судових повісток. (а.с. 12) У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Суд, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України проводить розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без фіксування судового процесу звукозаписувальною технікою. Судом по справі встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 20.12.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та [PERSON] (надалі - Відповідач) укладено Договір про надання споживчого кредиту №528873, відповідно до умов якого Відповідачу було надано кредит у розмірі 3000 грн. на умовах визначених кредитним договором, а Споживач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. На підтвердження укладення кредитного договору банк також довідку про ідентифікацію, відповідно до якого позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор М721, час відправлення 20.12.2022 року, на номер телефону [NUMBER] . До кредитного договору позичальник також підписав графік платежів, паспорт споживчого кредиту. Згідно п. 2.1 Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки. Відповідно до 1.4. Договору строк кредиту 365 дні, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів. Відповідно до п. 1.5 Договору тип процентної ставки - фіксована. Відповідно до п. 1.5.1 , п. 1.5.2 Договору - стандартна процентна ставка становить 2,2 % в день; Знижена процентна ставка 0,01 % в день. 01.02.2024 року ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», укладено Договір факторингу №01022024-1. До договору факторингу сторони підписали акт приймання-передачі реєстру боржників. На підтвердження прав вимоги надали платіжну інструкцію № 74877 від 01.02.2024 року. Відповідно до витягу з реєстру боржників, а також виписки з особового рахунку загальна сума заборгованості позичальника по кредитному договору № 5759401 від 18.11.2023 року складає 25440 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 3000 грн.; заборгованість за процентами - 22440 грн. Дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права. Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 205 ЦК України щодо форм правочину, способу волевиявлення встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Згідно положень статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За нормою ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Суд, дослідивши надані по справі докази, давши оцінку обґрунтованості заявлених позовних вимог, прийшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що первісний кредитор виконало свої обов`язки за Кредитним договором № 528873 від 20.12.2022 року та надало відповідачу кредит в розмірі 3 000,00 грн. До ТОВ Фінансова компанія «Кредит-Капітал» відповідно до укладеного Договору факторингу №01022024-1 від 01.02.2024 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №528873 від 20.12.2022 року у розмірі 25440,00 грн. Даний розрахунок боргу, а також його наявність відповідачем не спростовано. Також, судом встановлено факт невиконання належним чином зобов`язань по поверненню кредитних коштів відповідачем. Таким чином, оцінивши надані докази у їх сукупності надавши їм належну правову оцінку суд дійшов висновку що з відповідача має бути стягнуто 25440,00 гривень за кредитним договором № 528873 від 20.12.2022 року та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 гривень. Щодо стягнення процесуальних витрат по справі. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судом встановлено, що позивач поніс судові витрати, що складаються з 2422,40 гривень, сплаченого судового збору. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача суму судового збору 2422,40 гривень. В частині стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 8 000,00 грн, суд зазначає, що до матеріалів справи було долучено договір про надання правової допомоги №0107 від 01.07.2025 року між позивачем та АО «Апологент», акт наданих послуг правничої допомоги; детальний опис наданих послуг. Суд вважає, що вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 гривень. На підставі т. ст. 4, 258-259, 265,281-283, 289 ЦПК України, суд,

Outcome: approved