Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Короткий зміст заяви. Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що він, [PERSON] , народився [INFO] про що свідчить Свідоцтво про народження, актовий запис № 13, що видане відділом реєстрації актів цивільного стану від 15.11.2025 року, де його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Вказує на те, що він разом з матір`ю звернуся нотаріуса з метою передання майна від імені матері на його користь, однак нотаріус роз`яснив йому, що у правовому аспекті вони є чужі люди, адже у Свідоцтві про народження заявника зазначено прізвище « [PERSON] », в той же час у паспорті « [PERSON] », а у паспорті матері зазначені прізвище « [PERSON] ». Посилається на те, що враховуючи вказані відмінності у документах, та те, що заявнику складно внести виправлення у паспорт, свідоцтво про шлюб, про народження дітей, він вважає, що має право на звернення до суду з метою встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема: що він, [PERSON] [INFO] є сином [PERSON] [INFO] , та що [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] є однією і тією ж особою. Заявник вказав на те, що також звертався до органу РАЦС та просив внести зміни у свідоцтво про народження, зокрема з « [PERSON] » на « [PERSON] », про те РАЦС йому також відмовив, зважаючи на той факт, що він народився з прізвищем « [PERSON] ». Просить встановити факт, що має юридичне значення, зокрема те, що [PERSON] [INFO] є сином [PERSON] [INFO] , та що [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , ІПН [NUMBER] - є однією і тією ж особою. Рух справи та позиція сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27.01.2026 року відкрито провадження в цивільній справі № 727/845/26 та призначено до розгляду за правилами окремого провадження. Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак в його інтересах адвокат Кутровська Н.М., скерувала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, та відсутності її довірителя. Заявлені вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] направила до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. У заяві також зазначила про те, що заявник [PERSON] дійсно є її сином. Представником заінтересованої особи Чернівецької міської ради, Осовською М.М., на електронну адресу суду скеровано заяву про розгляд справи за відсутності представника заінтересованої особи. Зазначила, що проти задоволення заяви не заперечує. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «Акорд» не здійснювалося. Відповідно до ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження суд розглядає, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно змісту ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За умовами п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Досліджені докази, встановлені обставини та застосовані норми права. Судом належними та допустими доказами встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження, актовий запис № 13, що видане відділом реєстрації актів цивільного стану від 15.11.2025 року серії [NUMBER] , де його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). 03 червня 1997 року, було видано паспорт серія [NUMBER] на ім`я [PERSON] (а.с.9-11). Матір заявника [PERSON] та батько [PERSON] у 1964 році уклали шлюб, відтак прізвище матері заявника стало « [PERSON] » (а.с.15). З матеріалів справи вбачається, що заявник народився під іменем [PERSON] , однак за життя отримав паспорт серія [NUMBER] від 03.06.1997 року на ім`я [PERSON] , [INFO] ; уклав шлюб із прізвищем « [PERSON] », та при народженні дітей у свідоцтвах також вказано прізвище « [PERSON] » (а.с.16-17). 20 березня 2001 року, було видано паспорт серія [NUMBER] на ім`я [PERSON] (а.с.12-13). Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України). За змістом статті 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, про що зазначено в пункті 1 частини першої статті 315 ЦПК України. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України). Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем. У судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення (п.1 Постанови ВСУ №5 від 31.03.1995 р.). Відповідно до Постанови Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , народився [INFO] про що свідчить свідоцтво про народження, актовий запис № 13, що видане відділом реєстрації актів цивільного стану від 15.11.2025 року, де його батьками є [PERSON] та [PERSON] . 03 червня 1997 року, заявнику було видано паспорт серія [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Заявник пояснив, що він разом з матір`ю звернуся нотаріуса з метою передання майна від імені матері на його користь, однак нотаріус йому роз`яснив, що у правовому аспекті вони є чужими людьми одне одному, адже у свідоцтві про народження заявника зазначено його прізвище « [PERSON] », в той же час у паспорті « [PERSON] », а у паспорті матері зазначено прізвище « [PERSON] ». Також заявник зазначив, що він звертався до органу РАЦС та просив внести зміни у свідоцтво про народження, зокрема з « [PERSON] » на « [PERSON] », проте РАЦС йому також відмовив, посилаючись на те, що він народився з прізвищем « [PERSON] ». Згідно з матеріалами справи, матір заявника [PERSON] у 1964 році уклала шлюб з [PERSON] (батьком заявника), відтак її прізвище стало « [PERSON] ». Відповідно до п. 5, ч. 2, ст. 293 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Як вбачається з матеріалів справи, встановлення судом даного юридичного факту, а саме факту родинних відносин [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , як сина та матері; та факту того, що [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] - є однією і тією ж особою, необхідне заявнику для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Також, варто зазначити, що заінтересованою особою - [PERSON] , [INFO] , було скеровано до суду заяву в якій вона підтвердила, що дійсно є рідною матір`ю заявника [PERSON] , [INFO] . Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно положень ст. 12,13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи вищевикладене, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved