Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

До Краснокутського районного суду Харківської області засобами системи «Електронний суд» надійшла позовна заява ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] , в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договорами №3759115 від 25.06.2021 та №103291788 від 01.07.2021 у розмірі 68710,01 грн, а також стягнути суму судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 16000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» зазначає, що відповідач є боржником за декількома кредитними договорами. 1. 25.06.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено кредитний договір №3759115. В порушення норм закону та умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим має заборгованість у розмірі 43083,06 гривень, що складається з наступного: заборгованість за основною сумою боргу - 7411,00 гривень, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 35672,06 гривень. 2. 01.07.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено кредитний договір №103291788. В порушення норм закону та умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим має заборгованість у розмірі 25626,95 гривень, що складається з наступного: заборгованість за основною сумою боргу - 5040,00 гривень, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 19256,95 гривень, заборгованість за комісіями - 1330.00 гривень. Вищезазначені кредитні договори укладені в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Станом на день подання позову відповідач своїх зобов`язань не виконав та не сплатив борг за кредитами. 28.12.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладений договір факторингу № 28-12/2021-72; 10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладений договір факторингу № 10-01/2023, за умовами якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» передало останньому право вимоги до позичальників, у тому числі право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 3759115 від 25.06.2021. 17.01.2022 між ТОВ «МІОЛАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладений договір факторингу № 17-01/2022-54; 10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладений договір факторингу № 10-01/2023, за умовами якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» передало право вимоги до позичальників, у тому числі право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 103291788 від 01.07.2021. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість: - за кредитним договором № 3759115 від 25.06.2021 у розмірі 43083,06 гривень; - за кредитним договором № 103291788 від 01.07.2021 у розмірі 25626,95 гривень, а всього у розмірі 68710,01 грн, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 16000 грн. Ухвалою суду від 31 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 25 листопада 2025 року задоволено клопотання предтавника позивача про витребування доказів у АТ КБ «ПриватБанк». 09 грудня 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» листом від 03.12.2025 за № 20.1.0.0.0/7-251126/80994-БТ надало витребувану інформацію. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, у прохальній частині пред`явленої позовної заяви просить про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, причину неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та у встановлений законом строк, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулось на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзиву на позовну заяву або заяви про розгляд справи у його відсутність відповідач до суду не надав. Відповідно до вимог ч.3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки учасника справи, який належним чином повідомлений про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, враховуючи позицію Верховного Суду у справі № 911/3142/12 від 18.03.2021, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Крім того, направлені за місцем реєстрації відповідача судові виклики відділенням поштового зв`язку повернуті на зворотну адресу суду з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до постанови КЦС ВС від 10.05.2023 № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції станом на дату укладення договору, далі Закон № 675-VIII) визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.ч. 4, 6 ст. 11 Закону № 675-VIII). В силу ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону № 675-VIII). При цьому, електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором, є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (ст. 3 Закону № 675-VIII). Іншими словами, це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Судом встановлено, що 25.06.2021 [PERSON] з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором уклав з ТОВ «МІЛОАН» договір про споживчий кредит № 3759115, за умовами якого кредитор надав позичальнику кредит у розмірі 10000,00 грн. строком на 30 днів, відповідно до п.1.5.2. Договору проценти за користування кредитом 4500.00 грн, які нараховуються за відсотковою ставкою 1.50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна базова процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Комісія за надання кредиту 1000 грн. 28.12.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладений договір факторингу № 28-12/2021-72. 10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладений договір факторингу № 10-01/2023, за умовами якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» передало останньому право вимоги до позичальників, у тому числі право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 3759115 від 25.06.2021. Також 01.07.2021 [PERSON] з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором уклав з ТОВ «МІОЛАН» договір про споживчий кредит № 103291788, за умовами якого кредитор надав позичальнику кредит у розмірі 7000,00 грн строком на 30 днів, відповідно до п.1.5.2. Договору проценти за користування кредитом 4200.00 грн., які нараховуються за відсотковою ставкою 2.00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна базова процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Комісія за надання кредиту 1330 грн. 17.01.2022 між ТОВ «МІОЛАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладений договір факторингу № 17-01/2022-54. 10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладений договір факторингу № 10-01/2023, за умовами якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» передало право вимоги до позичальників, у тому числі право вимоги до [PERSON] за договором № 103291788 від 01.07.2021. Відповідач зобов`язався перед кредитодавцем своєчасно повернути кредити та сплачувати відсотки за користування коштами у порядку, встановленому договорами, виконувати інші обов`язки, передбачені цими договорами. Однак, за твердженням позивача, допустив порушення умов договорів, у зв`язку з чим має заборгованість: 1) за договором № 3759115, укладеним 25.06.2021 з ТОВ «МІЛОАН», у розмірі 43083,06 гривень, що складається з наступного: заборгованість за основною сумою боргу - 7411,00 гривень, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 35672,06 гривень. 2) за договором № 103291788, укладеним 01.07.2021 з ТОВ «МІОЛАН», у розмірі 25626,95 гривень, що складається з наступного: заборгованість за основною сумою боргу - 5040,00 гривень, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 19256,95 гривень, заборгованість за комісіями 1330,00 гривень. Відповідно до приписів статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Оскільки частиною другою статті 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, отже, акцептуючи пропозицію ТОВ «МІЛОАН», [PERSON] погодився на запропоновані кредиторами умови користування та порядок надання ними грошових коштів. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Оскільки матеріали справи не містять доказів, що договори факторингу визнані недійсними або є нікчемними в силу закону, у суду відсутні підстави вважати, що у нового кредитора не виникло право вимоги внаслідок їх укладення. На підставі статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Частиною першою статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями частини першої статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. На підставі викладеного, оскільки відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань за кредитними договорами, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь позивача кредитну заборгованість: 1) за договором № 3759115, укладеним 25.06.2021 з ТОВ «МІЛОАН», у розмірі 43083,06 гривень 2) за договором № 103291788, укладеним 01.07.2021 з ТОВ «МІОЛАН», у розмірі 25626,95 гривень. Судом встановлено, що стороною позивача до винесення рішення по суті заявлені до стягнення з відповідача витрати на правову допомогу та подано докази розміру понесених судових витрат на правничу допомогу. Так, з матеріалів справи вбачається, що правову допомогу ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до договору № 01-07/2024 від 01.07.2024 про надання правової допомоги здійснювало адвокатське об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС». Представництво та захист прав і законних інтересів клієнта, надання йому необхідної правової допомоги здійснювалось за винагороду в розмірі, встановленому по узгодженню сторін. Заявка про надання юридичної допомоги №644 від 01.09.2025 до договору № 01-07/2024 від 01.07.2024 про надання правової допомоги, витяг з акту № 14 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025 року свідчить, що адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» надано відповідні юридичні послуги на суму 16000,00 гривень. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача 2422 грн 40 коп на відшкодування витрат по сплаті судового збору та 16000 грн 00 коп на відшкодування витрат на правову допомогу.

Outcome: approved