Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , адвокат - Матвієнко Володимир Михайлович звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , як такої, що навчається на денній формі навчання у Львівському національному університеті імені Івана Франка на платній основі та буде продовжувати навчатися до червня 2029 року включно, у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно і до закінчення донькою навчання, але не більше, ніж до досягнення 23-річного віку. Донька перебуває на утриманні позивачки, відповідач має можливість сплачувати аліменти оскільки є працездатною особою і має можливість надавати аліменти, у зв`язку з чим і подано даний позов. У судове засідання представник позивачки не з`явився, проте подав до суду заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи у їх відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, але не надав відзиву на позовну заяву у строк, передбачений в ухвалі про відкриття провадження у справі. Суд на підставі наявних в справі доказів, ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебували з 28 квітня 2007 року у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19 березня 2014 року було розірвано (а.с.8-9). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області складений відповідний актовий запис №432 (а.с.7). Відповідно до довідки №1448 від 14.10.2025 року, виданої деканом Львівського національного університету імені Івана Франка, проф. Бурдіним Володимиром, вбачається, що [PERSON] є студенткою 1 курсу, денної форми навчання юридичного факультету Львівського національного університету імені Івана Франка. Навчається на платній основі, зарахована на перший курс наказом №С-508/к від 11.08.2025 року. Запланований термін закінчення навчання: червень 2029 року.(а.с.5). Відповідно до «Конвенції про права дитини», ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року, та «Декларації прав дитини» інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Статтею 199 СК України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Відповідно до абз.1 п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Право на утримання виникає за умови продовження навчання. Закон не передбачає жодних особливостей залежно від форми навчання (денна, вечірня, заочна тощо). Тому можна зробити висновок, що право на утримання виникає за умови продовження навчання у будь-якій формі. Якщо батьки добровільно не виконують свій обов`язок, аліменти можуть бути стягнені в примусовому порядку. Відповідно до ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають: а) повнолітні дочка, син; б) той з батьків, з ким проживають повнолітні дочка, син. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживають повнолітні дочка, син. Батьки є законними представниками своїх дітей тільки до досягнення ними повноліття. Втім, в законі визнане за можливе закріпити за матір`ю, батьком право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина. Однак таке право надане тільки тому з батьків, з ким проживають дочка, син. Як правило, саме цей з батьків продовжує добровільно утримувати дочку, сина протягом часу продовження навчання, фактично виконуючи обов`язок і за іншого з батьків. Один з батьків може подати позов про надання утримання повнолітнім дочці, синові і в тому разі, якщо дитина проживає окремо, оскільки навчання в іншому населеному пункті є досить розповсюдженим. Дочка, син можуть проживати в гуртожитку, у родичів або наймати житло, але таке проживання є тимчасовим лише на період навчання. Тому очевидним є те, що у такому випадку вирішального значення набуває не фактичне спільне проживання дитини з тим з батьків, хто подає позов, а факт продовження надання цим з батьків їй утримання добровільно і самостійно. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] навчається на денній формі навчання у Львівському національному університеті імені Івана Франка на платній основі та буде продовжувати навчатися до червня 2029 року включно, тому [PERSON] має повне право на звернення до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання їхньої повнолітньої дитини, оскільки саме вона добровільно та самостійно продовжує утримувати доньку. Зважаючи на те, що сторони є батьками [PERSON] та зобов`язані матеріально утримувати її, відповідач спроможний виплачувати на користь позивачки аліменти на утримання її повнолітньої доньки до закінчення нею навчання, оскільки наразі є здоровим та перебуває у працездатному віці, що ним не оспорюється, тому може у повній мірі сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, при цьому відповідач не надав жодних доказів на підтвердження неможливості надання ним такої матеріальної допомоги, у зв`язку з чим суд приходить до беззаперечного висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, судовий збір у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривень 20 копійок, підлягає стягненню з відповідача на користь держави. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до договору про надання правничої допомоги від 15 грудня 2025 року [PERSON] та адвокат - Матвієнко Володимир Михайлович, уклали договір відповідно до якого, останній зобов`язався надати замовнику консультаційні та юридичні послуги, щодо представлення її інтересів у Прилуцькому міськрайонному суді Чернігівської області за позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини. Вартість послуг, пов`язаних з наданням правничої допомоги клієнту адвокатом складає 5000 гривень(а.с.10-а.с.11). Верховний Суд у постанові від 28.12.2020 року у справі 640/18402/19 зробив правовий висновок, що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Судом встановлено, що сума витрат пов`язаних з наданням правової допомоги відповідно до наданого розрахунку становить 5000 гривень з урахуванням характеру та складності справи, обсягу наданих правничих послуг, часу, витраченого представником, а також принципів розумності та співмірності, суд дійшов висновку, що зазначені витрати є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного, ст.180-184,199-200 СК України,

Outcome: approved