Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпра звернулась [PERSON] з позовом до Дніпровської міської ради, треті особи: обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив № 188», Шоста дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначила, що [INFO] померла [PERSON] , яка склала заповіт 26.01.2024 року, відповідно до якого заповідала все належне їй майно [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме на 2-х кімнатну кооперативну квартиру [ADDRESS] , Померла [PERSON] була членом ЖБК N? 188 з 1973 року. За життя [PERSON] , було отримано реєстраційне посвідчення від 16.11. 1993 року на кооперативну квартиру [ADDRESS] , що зареєстрована за [PERSON] на праві особистої приватної власності, у КП «ДМБТ`ДОР та записано до реєстрової книги за реєстровим N? 19. Відповідно до ордера N 828 від 25 червня 1973 року квартира [ADDRESS] , дана члену кооперативу [PERSON] на склад сім`ї з двох осіб: їй та її чоловіку [PERSON] , з яким був зареєстрований шлюб 27.10.1971 року. Сімейне життя у них не склалося, оскільки [PERSON] пішов із сім`ї у 1976 році, а рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.07.1983 року шлюб між ними був розірваний. Після розірвання шлюбу вони між собою добровільно поділили майно, а саме квартира залишилася померлій [PERSON] , а автомобіль [PERSON] . Після розірвання шлюбу, [PERSON] мав право поділу квартири, проте цим не скористався, ніколи не претендував на квартиру і між ними ніколи не виникало питань поділу майна, оскільки здійснили поділ у добровільному порядку. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, які розірвали шлюб, встановлюється трирічний строк позовної давності, яким померлий [PERSON] не скористувався, у відповідності до ч. 2 ст. 72 СК України. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті у встановленому законом порядку ніхто не звертався до нотаріальної контори для спадкування після його смерті. Позивач, є спадкоємцем за заповітом після померлої [PERSON] , у зв`язку з чим 07.05.2024 року вона звернулась із заявою про прийняття спадщини до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори, та 27.11.2024 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] У той же час, 27 листопада 2024 року державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори видано постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири за адресою [ADDRESS] , з якою вона не згодна, оскільки кооперативна квартира за адресою [ADDRESS] була особистою приватною власністю померлої [PERSON] в розумінні вимог ст.57 СК України (ст. 24 КпШС), і не може бути підставою для набуття його в спільну сумісну власність у шлюбі з [PERSON] . Наголошувала, що згідно зі статтею 15 Закону України "Про власність" член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, з 01 липня 1990 року набуває права власності на цю квартиру. Державна реєстрація не є способом набуття права власності, вона є лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав. До набрання чинності ЦК України від 2003 року та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 2004 року виникнення права власності на будинки, споруди та інше майно не залежало від державної реєстрації, а наразі набуття права власності на квартиру пов`язане лише з повним внесенням пайових внесків. Тому сам факт реєстрації квартири в КП «ДМБТІ» у 1993 році за адресою [ADDRESS] за [PERSON] не дає підстав вважати, що спірна квартира є спільною сумісною власністю з [PERSON] , оскільки державна реєстрація не є способом набуття права власності це лише засіб підтвердження факту набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав. Сам факт реєстрації права власності на квартиру у період зареєстрованого шлюбу за доведеності її отримання під час шлюбу з [PERSON] не дає підстав вважати, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки квартира не була об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Звертається до суду з вимогою: визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на частину квартири загальною площею 47,0 кв.м., житловою площею 27.2 кв.м., розташовану за [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . У судове засідання з`являлась позивач [PERSON] , яка підтвердила, викладені в позові обставини, вимоги та просила їх задовольнити. Представник Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, направив заяву, в якій просив розглянути вищезазначену справу без участі представника Дніпровської міської ради, та прийняти рішення відповідно до вимог законодавства. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - голова «Житлово-будівельного кооперативу № 188» Давидова Т. направила заяву до суду, в якій просила провести засідання без участі їх представника та прийняти рішення згідно чинного законодавства. Представник Шостої дніпровської нотаріальної контори в судове засідання не з`являвся, причини неявки не повідомив. У судовому засіданні як свідок була допитана [PERSON] , яка повідомила, що [PERSON] дійсно перебувала у шлюбі з [PERSON] , під час якого вони отримали квартиру та [PERSON] сплатила пайові внески. Знає, що будь-якого спору з приводу поділу майна, вони не мали. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 24 квітня 2025 року витребувано в Шостій дніпровській державній нотаріальній конторі належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] ; витребувано в Жовтневому відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області актовий запис про смерть [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 22 липня 2025 року витребувано в Індустріальному відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) відомості щодо наявності актових записів про народження де матір`ю зазначена [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 20 серпня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши докази у справі, приходить до таких висновків. [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16.02. 2024 року, серія [NUMBER] , яке видано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодавському та Чечелівському районах міста Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). [PERSON] , склала заповіт 26.01.2024 року, відповідно до якого заповідала все належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належало їй на день смерті і на що їй за законом належало б право [PERSON] . Зазначений заповіт посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Огневою Ю.Є., зареєстрований у реєстрі за N? 142. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме на 2-х кімнатну кооперативну квартиру [ADDRESS] , що знаходиться в Індустріальному районі, загальною площею 47.0 кв.м., що належала померлій. Померла [PERSON] була членом обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 188», що підтверджується довідкою та № 11/03-25 від 11 березня 2025 року, яка видана головою правління «Житлово-будівельного кооперативу № 188» обслуговуючого кооперативу зазначено, що [PERSON] є членом кооперативу та проживала в квартирі [ADDRESS] . Згідно зазначеної довідки, суму пайового внеску за квартиру [PERSON] сплатила у повному обсязі 5620 карбованців, в період 1973-1983 р.р., що складає суму паєнакопичення. Відповідно до ордера N 828 від 25 червня 1973 року 2-х кімнатна кооперативна квартира [ADDRESS] , загальною площею 47.0 кв.м., житловою площею 27.2 кв.м., дана члену кооперативу [PERSON] на склад сім`ї з двох осіб: [PERSON] , та її чоловік [PERSON] , з яким був зареєстрований шлюб 27.10.1971 року. Право власності за [PERSON] було зареєстровано на підставі довідки кооперативу від 28.09.1993 р., про що видано реєстраційне посвідчення від 16.11.1993 р. та записано в реєстрову книгу № ХХ за реєстровим № 19. Згідно копії довідки голови «Житлово-будівельного кооперативу № 188» від 28.09.1993 року, на підставі якої було зареєстровано право власності, [PERSON] є членом «ЖБК -188 Проектувальник», проживає за адресою [ADDRESS] , загальна площа становить 42,6 кв.м., житлова -27.2 кв.м. та нею виплачена повністю сума пайових внесків 5620 руб. Згідно довідки голови Житлово-будівельного кооперативу № 04/08-25 від 04 серпня 2025 року померла [PERSON] була членом житлово-будівельного кооперативу № 188 з 1973 року, на підставі ордеру від 25.07.1973 року, яка мешкала у квартирі [ADDRESS] . Суму пайового внеску за квартиру [ADDRESS] [PERSON] сплатила у повному обсязі, у розмірі 5 620 крб., а саме у 1973 року нею було сплачено 2300 крб., з 1974 року по 1983 рік пайовий внесок за квартиру, який нараховувався у квартирну плату кожен місяць, та сплачувався [PERSON] . Станом на 1983 рік сума паєнакопичення сплачена [PERSON] повністю. 07.05.2024 року позивач [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори, державний нотаріус Карлова Т.Г., відповідно до чого сформовано спадкову справу, номер у спадковому реєстрі 72400381. 27.11.2024 року [PERSON] видано державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на частину квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] . Згідно довідки начальника відділу Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур № 14/5-13299 від 25 вересня 2024 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 27.10.1973 року, інші зареєстровані особи відсутні. Право власності на спадщину було зареєстровано за позивачем того ж дня в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Наведені обставини підтверджуються витягом з Державного реєстру речових прав від 27.11.2024 року. 27 листопада 2024 року державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, якою було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири за адресою [ADDRESS] , мотивовано тим, що відповідно до витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб N? 00044876293 від 07.05. 2024 року та про розірвання шлюбу N? 00044880022 від 07.05. 2024 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] [INFO] з 30.09. 1988 року до 28.08. 2001 року. Тому, зазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя, як така, що набута ними під час шлюбу, укладеного 30.09.1988. Згідно матеріалів справи [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 08.04.2017 року, серія [NUMBER] , яке видане Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області. Згідно із статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК України). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно із статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статей 1220-1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно. Як встановлено судом постановою нотаріуса від 27 листопада 2024 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину квартири за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] . Перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину квартири [ADDRESS] є те, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя, як така, що набута ними під час шлюбу, укладеного 30.09.1988 між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до статті 15 Закону України «Про власність», який діяв до набуття чинності ЦК України в редакції 2003 року, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Оскільки за обставин цієї справи [PERSON] , будучи членом ЖБК № 188 повністю сплатила пайовий внесок за спірну квартиру у 1983 році, а законодавство до 2013 року не передбачало обов`язкової державної реєстрації права власності, [PERSON] є такою, що набула право власності на спірну квартиру. Аналогічні висновки викладені у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 15 жовтня 2025 року у справі № 201/1512/22. Отже, [PERSON] сплатила у повному обсязі пайовий внесок за квартиру за адресою: [ADDRESS] у 1983 році, що підтверджується матеріалами справи, а отже набула у власність квартиру, не перебуваючи у шлюбі з [PERSON] . Факт реєстрації квартири КП «Дніпропетровське бюро технічної інвентаризації» 16.11.1993 не дає підстав вважати, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 27.10.1971 року. 25 липня 1983 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцеві положення» Сімейного кодексу України (далі - СК України) зазначений Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Отже, спірні правовідносини щодо правового статусу квартири регулюються, у тому числі, нормами Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України), оскільки вони виникли до 01 січня 2004 року. Відповідно до статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно зі статтею 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Аналогічна норма закріплена у статті 57 СК України. Результат аналізу положень зазначених норм дає підстави для висновку про те, що стаття 57 СК України (стаття 24 КпШС України) визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, з 01 липня 1990 року набуває право власності на цю квартиру. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про власність» кооперативна квартира набуває статусу спільної сумісної власності лише за умови внесення паю в ЖБК за рахунок спільних коштів членів ЖБК та членів його сім`ї, яким ця квартира була надана. Результат аналізу наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку, що кошти подружжя, як і інше майно, набуте у шлюбі, належать їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не спростовано відповідними доказами. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-138цс13, якщо згідно зі статтею 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, з 01 липня 1990 року набуває право власності на цю квартиру, тому у разі його смерті після зазначеної дати спадщина відкривається на квартиру. Встановивши, що пайовий внесок за квартиру [PERSON] , був внесений у період з 1973 року до 1983 року, тобто під час шлюбу [PERSON] з [PERSON] , суд доходить висновку, що ця квартира є спільною сумісною власністю подружжя, частки кожного з них у праві власності є рівними. Такі висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 04 квітня 2020 року у справі № 201/17947/17-ц. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується копією актового запису про смерть № 1431 від 27.10.1998 року. Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 24.10.2026 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкова справа не заводилась. Тобто, після його смерті в установлений законом строк ніхто не звертався до нотаріальної контори для отримання спадщини після його смерті. Згідно зі статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин першої, другої статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи вищевикладене, оскільки видача свідоцтва [PERSON] про право на спадщину за заповітом на частину квартири, не може бути проведена на загальних підставах, які зазначені у Законі України «Про нотаріат», суд дійшов висновку про необхідність визнання за [PERSON] , право власності на частину квартиру загальною площею 47,0 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Повний текст рішення складений відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, що узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11, тобто датою ухвалення судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 21.01.2026, є дата складення повного судового рішення 13.02.2026. На підставі викладеного,

Outcome: approved