Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

29 грудня 2025 ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 вересня 2021 року в особистому кабінеті на офіційному вебсайті ТОВ «Мілоан» відповідач подав заявку на отримання кредиту № 4515528. До укладення кредитного договору відповідач отримав його проект в електронному вигляді в особистому кабінеті, ознайомився з ним, після чого уклав договір про споживчий кредит № 4515528 від 08 вересня 2021 року з ТОВ «Мілоан». Відповідачу були перераховані кредитні кошти в сумі 20 000 грн. 00 коп., однак за час дії договору відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання в частині виконання договірних відносин. 24 липня 2024 року згідно з умовами договору факторингу № 24-07/2024, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором № 4515528 від 08 вересня 2021 року на користь позивача -ТОВ «Факторинг Партнерс». Відповідно до договору факторингу сума боргу відповідача перед новим кредитором - позивачем, становить 22 744 грн. 30 коп., із якої: заборгованість за тілом кредиту 15 814 грн. 00 коп.; заборгованість за відсотками 6 930 грн.00 коп. За таких обставин, покликаючись на положення Цивільного кодексу України, позивач просить стягнути із відповідача на його користь суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 22 744 грн. 30 коп., понесені судові витрати у виді судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп., витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13 000 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 05 січня 2026 року позовну заяву ТОВ « Факторинг Партнерс » до [PERSON] прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито, її розгляд ухвалено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення ( виклику ) сторін, до відому яких доведено, що розгляд справи відбудеться у порядку письмового провадження о 10 год. 30 хв. 02 лютого 2026 року ( а.с. 72 ). Ухвалою суду від 02 лютого 2026 року розгляд справи відкладено до 14 год. 30 хв. 16 лютого 2026 року ( а.с. 78 ). Сторони належним чином повідомлені про місце, дату та час розгляду справи ( 76-77, 80 81 ). Від відповідача на адресу суду будь яких заяв ( клопотань ) не надходило. Відповідач не скористалася правом подати відзив на позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторона посилалася як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Так, судом встановлено, що 08 вересня 2021 року відповідачем в особистому електронному кабінеті заповнена Анкета-заява на кредит № 4515528, відповідно до якої відповідач подав заяву на отримання кредиту в сумі 20 000 грн.00 коп., строк кредиту - 15 днів з 08 вересня 2021 року; дата повернення кредиту 23 вересня 2021 року; сума повернення 20 030 грн. 00 коп. Проценти за користування кредитом 30 грн. 00 коп. нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (а.с. 46 ). За результатами розгляду анкети-заяви було прийнято рішення про погодження надання грошових коштів у кредит. 08 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладений Договір про споживчий кредит № 4515528 (індивідуальна частина) (а.с. 27 31 ). Згідно з п. 1.1 вказаного Договору, кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній в п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Відповідно до п. 1.2. зазначеного Договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 20 000 грн. 00 коп. у валюті: Українська гривня. Згідно з п. 1.3. вказаного Договору, кредит надається строком на 15 днів з 08 вересня 2021 року (строк кредитування). Відповідно до п. 1.4. зазначеного Договору, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користуванням кредитом (дата платежу) 23 вересня 2021 року. Згідно з пп. 1.5.2., п. 1.6., 1.7. вказаного Договору, проценти за користування кредиту 30 грн. 00 коп., які нараховуються за ставкою 0,01 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова процентна ставка за користування кредитом 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; тип процентної ставки - фіксована; особливості нарахування процентів визначені п. 2.2., 2.3. цього Договору. Згідно з п. 2.1. вказаного Договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Відповідно до п. 3.2.6. зазначеного Договору, кредитодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника. Згідно з п. 6.1. зазначеного Договору, цей кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Відповідно до п. 6.3. вказаного Договору, приймаючи пропозицію товариства про укладання цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів). Крім цього, суду було надано графік платежів за договором про споживчий кредит № 4515528 (а.с. 44 ) та паспорт споживчого кредиту № 4515528 (а.с. 45), із якими була ознайомлена відповідач. Згідно з квитанцією (ID платежу 175835166 ) від 08 вересня 2021 ТОВ «Мілоан» перерахував відповідачу кошти за договором № 4515528 у сумі 20 000 грн. 00 коп. (а.с. 53). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого стороною позивача, заборгованість відповідача за Договором про споживчий кредит № 4515528 від 08 вересня 2021 року складає 22 744 грн. 30 коп., із якої: заборгованість за тілом кредиту 15 814 грн. 00 коп.; заборгованість за відсотками 6 930 грн. 30 коп. (а.с. 8). Отже, ТОВ «Мілоан» належним чином виконало умови Договору про споживчий кредит № 4515528 від 08 вересня 2021 року та перерахувало відповідачу кошти в обумовленому розмірі на банківський рахунок, який вказаний останньою в кредитному договорі. Натомість, відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, унаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 22 744 грн. 30 коп. Доказів погашення відповідачем указаної заборгованості за кредитним договором матеріали справи не містять. 24 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» був укладений Договір факторингу № 24-07/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» зобов`язалося відступити ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а ТОВ «Факторинг Партнерс» зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Мілоан» за плату на умовах, визначених цим Договором (а.с. 9 21 ). Відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру боржників від 24 липня 2024 року ТОВ «Мілоан» передало, а ТОВ «Факторинг Партнерс» прийняло Реєстр боржників, зокрема, щодо наявної у відповідача заборгованості (а.с. 21 25 ). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Положеннями статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ст. 625 ЦК України унормовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Нормами ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Статтею 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Суд дослідивши надані позивачем докази дійшов висновку, що позивачем надано належні і допустимі докази укладення із ТОВ «Мілоан» 08 вересня 2021 року Договору про споживчий кредит № 4515528 та виконання позикодавцем умов договору шляхом надання кредиту в розмірі 20 000 грн. 00 коп., отримання відповідачем цих кредитних коштів. Виходячи з оплатного характеру кредитних договорів, суд дійшов висновку, що умови кредитного договору про сплату відсотків за користування кредитом є справедливими, не призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договорів, оскільки пункти договорів про розміри кредиту та відсоткової ставки, погоджено за домовленістю сторін. Суд приймає розрахунок заборгованості, наданий стороною позивача, вважає його таким, що підтверджує суми, які підлягають стягненню у зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань. Також суд дійшов висновку про надання позивачем достатніх та достовірних доказів про набуття ним права вимоги до відповідача за Договором про споживчий кредит № 4515528 від 08 вересня 2021 року. У порушення умов Договору відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, а тому в останньої виникла заборгованість за Договором про споживчий кредит № 4515528 від 08 вересня 2021 року в сумі 22 744 грн. 30 коп., із якої: заборгованість за тілом кредиту 15 814 грн. 00 коп.; заборгованість за відсотками 6 930 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. З огляду на задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати, що пов`язані з сплатою судового збору, у розмірі 2 422 грн. 40 коп. ( а.с. 1 ). Вирішуючи питання про стягнення із відповідача на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13 000 грн. 00 коп., суд зазначає таке. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Згідно з ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження N 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду представником позивача надано: договір № 02-07/2024 від 02 липня 2024 року, укладений між ТОВ «Факторинг Партнерс» як клієнтом та АО «Лігал Ассістанс» (а.с. 37 39 ), заявку на надання юридичної допомоги № 752 від 03 листопада 2025 року (а.с. 42), витяг з акту № 23 про надання юридичної допомоги від 28 листопада 2025 року (а.с. 43 ). У розумінні положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Однак, при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Указаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд звертає увагу на те, що розгляд малозначних справ проводиться в порядку спрощеного позовного провадження на виконання вимог, визначених ч. 4 ст. 19 ЦПК України, так як ця категорія справ потребує швидкого вирішення в силу закону. Тому,

Outcome: approved