Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

У грудні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту, а також судових витрат у справі. В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 30 листопада 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі ТОВ «Лінеура») та [PERSON] було укладено кредитний договір №5147246 згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит в сумі 6000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, та зобов`язувалась сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки. 31 липня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» укладено договір факторингу №31/07/2025, у відповідності до умов якого відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором №5147246 від 30 листопада 2024 року, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] . Ураховуючи викладене, оскільки відповідачка добровільному порядку не виконала своїх зобов`язань за вказаним договором кредиту, просили стягнути з неї на свою користь 289177,83 грн, з яких 5999,98 грн заборгованість за тілом кредиту, 128977,85 грн заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором та 7020 грн, заборгованості процентами, нарахованими позивачем, 3000 грн штрафних санкцій, а також судовий збір в сумі 2422,40 грн та 10 000 грн витрат на правову допомогу. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 січня 2026 року постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачка протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали не надала відзив на позов в порядку, визначеному ст. 178 ЦПК України. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За змістом статей 626, 628 ЦК України оговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначеніЗаконом України «Про електронну комерцію» N675-VIII від 03.09.2015 року(далі - Закон). Згідно із пунктом 6 частини 1статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону). Стаття 12 Законувизначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Згідно ч.1ст.1054 Цивільного кодексуУкраїни за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК Україникредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Судом установлено, що 30 листопада 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір №5147246 про надання коштів на умовах споживчого кредиту згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит в сумі 6000 грн строком на 360 днів зі сплатою процентів за ставкою 1% за кожен день користування кредитом згідно графіку платежів, що є додатком №1 до договору, орієнтована загальна вартість кредиту за весь строк користування кредитом 27600 грн. Кредитний договір підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (п.6.1 договору). При укладанні кредитного договору відповідачем вчинено ряд дій, без здійснення яких договір був би не укладеним, що в свою чергу підтверджує укладання вказаного договору в електронній формі. Відповідно до інформації ТОВ «Пейтек» від 01 серпня 2025 року 30 листопада 2024 року здійснено переказ коштів в сумі 6000 грн на платіжну карту [PERSON] , № [NUMBER] , що також підтверджується інформацією АТ «Ощадбанк» від 30 січня 2026 року. 31 липня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» укладено договір факторингу №31/07/2025, у відповідності до умов якого відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором №5147246 від 30 листопада 2024 року, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] . Відповідно до витягу Реєстру боржників до договору факторингу №31/07/2025 від 31 липня 2025 року ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором №5147246 від 30 листопада 2024 року в сумі 21897,83 грн, з яких 5999,98 грн заборгованість за основним боргом, 12897,85 грн заборгованість за відсотками, 3000 грн заборгованість за штрафними санкціями. На підтвердження оплати за договором факторингу №31/07/2025 від 31 липня 2025 року позивачем надано платіжну інструкцію №3704 від 04 серпня 2025 року про перерахування відповідних коштів на рахунок ТОВ «Лінеура Україна». Отже, досліджені судом докази свідчать про укладеність вищевказаного кредитного договору між відповідачкою та ТОВ «Лінеура Україна», невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в неї боргових зобов`язань. Як убачається із розрахунку заборгованості ТОВ «Лінеура Україна», наданого позивачем у відповідачки станом на 31 липня 2025 року, з урахуванням сплачених нею 1740 грн наявна заборгованість за договором №5147246 від 30 листопада 2024 року в сумі 21897,83 грн, з яких 5999,98 грн заборгованість за основним боргом, 12897,85 грн заборгованість за відсотками, 3000 грн заборгованість за штрафними санкціями. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «Фінатраст Капітал» [PERSON] позивачем нараховано відсотки за користування кредитом відповідно до умов договору №5147246 від 30 листопада 2024 року за період 01 серпня 2025 року по 25 листопада 2025 року в сумі 7020 грн. Указаний розмір заборгованості за основним боргом та відсотками за користування кредитними коштами відповідає умовам договору та нарахований в межах строку кредитування, визначеного договором. За відсутності будь-яких інших доказів у справі щодо розміру заборгованості відповідача перед позивачем, його погашення відповідачем, суд встановлює такий розмір заборгованості виходячи з розрахунку позивача та вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем у вказаному розмірі. Таким чином з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором №5147246 від 30 листопада 2024 року в сумі 25917,83 грн з яких 5999,98 грн заборгованість за основним боргом, 12897,85 грн заборгованість за відсотками за період з 30 листопада 2024 року по 31 липня 2025 року в сумі 12897,85 грн та за період з 01 серпня 2025 року по 25 листопада 2025 року в сумі 7020 грн. Разом з тим, вимоги позивача про стягнення 3000 грн штрафних санкцій задоволенню не підлягають. Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. У п.6.3 кредитного договору сторони передбачили штраф у розмірі 75% від суми невиконаного та/або неналежно виконаного зобов`язання. Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеноїстаттею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповіднимзаконом України від 24лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу. Оскільки штрафні санкції за кредитним договором в розмірі 3000 грн нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто в межах строку кредитування з 30 листопада 2025 року по 31 липня 2025 року, то [PERSON] звільняється від обов`язку їх сплати на користь ТОВ «ТОВ ФК «Фінтраст Капітал». Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.133 иіиіиі, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. При визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд бере до уваги норми ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). ЄСПЛ наголошує на необхідності об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність). Суд керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24. Стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17). Для підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надані: Договір № 10/12-2024 від 10.12.2025 року про надання правничої допомоги, який укладений між ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та адвокатом Столітнім М.М., заявку №14144 на виконання доручення за вказаним договором, та платіжне доручення від 22 грудня 2025 року на суму 110000 грн. Як видно з платіжного доручення та заявки на виконання доручення за договором № 10/12-2024 від 10.12.2025 року адвокатом які надавалися послуги, зокрема первинна консультація з клієнтом 0,5 години вартістю 440 грн, дослідження документів 1 година вартістю 840 грн, аналіз чинного законодавства та судової практики - 0,5 години вартістю 440 грн, підготовка декількох позицій щодо ефективного захисту прав клієнта вартістю 840 грн, письмова консультація, складення письмового консультативного висновку та обраної клієнтом позиції захисту вартістю 840 грн, проведення заходів, спрямованих на отримання доказів тривалістю вартістю 840 грн,складання позовної заяви та подання до суду - 2 години, вартістю 1640 грн оформлення додатків до позовної заяви та запиту - 1 година вартістю 840 грн, складання процесуальних документів, необхідних для розгляду цивільної справи в суді 2 години вартістю 1640 грн та представництво клієнта в суді тривалістю 2 години вартістю 1640 грн, а вського на загальну вартість 10 000 грн. Дослідження документів та аналіз фактичних обставин справи, аналіз чинного законодавства та судової практики, підготовка декількох пропозицій на підставі вивченого питання для ефективного захисту, складення письмового консультативного висновку та обраної клієнтом позиції захисту охоплюється послугою складення позовної заяви та подання позову до суду, тому не можуть вважатися фактично понесеними як окремий вид робіт, виконаних адвокатом з огляду на типовість вказаної справи та наявність усталеної судової практики з цього приводу. Оскільки справа розглядалась судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, тому суд також уважає за недоцільним стягувати з відповідача вартість представництва інтересів клієнта в суді вартістю 1640 грн., оскільки таке не здійснювалось. Увраховуючи, що вказані послуги на загальну суму 4600 грн надано не було, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, заявлений позивачем до відшкодування слід визначити в сумі 5400 грн, тобто у межах фактично наданих послуг. Підстав для зменшення цих витрат суд не вбачає. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує положення п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, згідно якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 28917,83 грн, а задоволено на суму 25917,83 грн, тобто на 89,6% (25917,83 х 100:28917,83). За таких обставин з відповідача на користь позивача слідстягнути 2170,47 грн (2422,40 грн х 89,6%) судового збору та 4838,4 грн (5400 х 89,6%) витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial