Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилався на те, що під час пожежі 25.07.2022р., загинув його батько, було знайдено обгорілий труп чоловіка та смерть зареєстровано як «невідомого чоловіка» . В подальшому при проведенні експертизи було встановлено особу померлого [PERSON] [INFO] . Враховуючи те, що розслідування кримінальної справи порушеної за фактом смерті людини, та проведення відповідної експертизи минуло багато часу внаслідок чого він пропустив строк на подання заяви про прийняття спадщини, що і стало підставою для звернення до суду. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про місце, день і час розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Рішення ухвалено за відсутності учасників справи Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що 25 липня 2022 року у приватному будинку на [ADDRESS] , в межах Красносільської ОТГ (Одеський район), сталося загорання. Внаслідок пожежі на місці події було виявлено обгорілий труп чоловіка віком близько 50-60 років, який за попередніми висновками поліції належав [PERSON] . За даним фактом, 25.07.2022 року відкрито кримінальне провадження №12022164330000114. Як зазначено у відповіді СВ ВП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області, згідно висновку експерта №227, смерть вказаної особи наступила внаслідок термічної дії вогню, ознак насильницької смерті не виявлено. Для здійснення поховання померлого, 02.07.2022 року Доброславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі в Одеській області було зареєстровано смерть [PERSON] як «Невідомого чоловіка», про що було зроблено актовий запис №1485 та видано рідним свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Згодом, в межах досудового розслідування кримінального провадження за №12022164330000114 від 25.07.2022 року, за результатами судової молекулярно-генетичної експертизи було остаточно підтверджено особу трупа, ним виявився [PERSON] . При цьому, у зв`язку із відсутністю ознак насильницької смерті, Постановою слідчого, кримінальне провадження №12022164330000114 від 25.07.2022 року було закрито. 14.07.2023р. КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» направило лист в Доброславський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому було зазначено, що труп впізнаний як [PERSON] , [INFO] , та у зв`язку з цим просили здійснити перереєстрацію свідоцтво про смерть. Оскільки вказані дії так і не були здійснені, 12.10.2023 року рідна тітка позивача - [PERSON] самостійно звернулась до Доброславського ВДРАЦС із заявою про внесення змін до актового запису №1485 про смерть, з «невідомого чоловіка» на « [PERSON] » Проте, 13.12.2023 р. у відповідь Доброславський ВДРАЦС повідомив, що [PERSON] , необхідно звернутись з відповідною заявою за місцем проживання, та зазначив, що реєстрація смерті може здійснюватися за наявності протоколу впізнання трупа. 20.05.2025 було до ВП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області було направлено адвокатський запит з проханням надати протокол пред`явлення трупу до впізнання. У відповідь ВП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області було повідомлено, що пред`явлення трупу [PERSON] , [INFO] , до впізнання не проводилось. 10.07.2025 позивач звернувся до Пересипського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з проханням внести зміни до актового запису № 1485 про смерть в частинах ідентифікаційних даних померлого. Однак, 31.07.2025 року Пересипський відділ ДРАЦС відмовив у внесенні вищевказаних змін через відсутність протоколу впізнання трупу. Слід зауважити, що тілесні ушкодження [PERSON] були настільки значними через сильне обгорання, що відсутні будь-які ідентифікуючі ознаки, за якими можливо було б провести його впізнання. Таким чином, слідчі не проводили слідчу дію - впізнання трупа, а призначали судову молекулярно-генетичну експертизу за відібраними у позивача, як сина, біологічними зразками, яка і підтвердила особу померлого. У зв`язку з чим, позивач не має можливості надати органам реєстрації актів цивільного стану необхідний протокол впізнання трупа аби провести реєстрацію смерті свого батька шляхом досудового порядку. Відсутність належно зареєстрованого свідоцтва про смерть безпосередньо обмежує позивача у реалізації його спадкових прав. Зокрема, 20 лютого 2014 року [PERSON] було складено заповіт, згідно з яким 1/3 квартири [ADDRESS] належить успадкувати його сину - [PERSON] . Однак без відповідного свідоцтва про смерть позивач не може звернутися до нотаріуса для відкриття спадкової справи та оформлення свого права власності. Крім того, фактична дата смерті [PERSON] - [INFO] , але оскільки смерть зареєстрована як смерть невідомої особи, позивач був позбавлений можливості своєчасно звернутися за спадщиною. Таким чином, неналежна реєстрація факту смерті батька позбавляє позивача можливості реалізувати встановлені заповітом та законодавством спадкові права. Відповідно до положень ч. 1 ст.15, п. 1 ч. 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, в даному випадку - встановлення факту смерті та визнання право власності на спадкове майно. Згідно з ч.1 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті в певний час або про оголошення її померлою. Як встановлено у матеріалах справи, у межах кримінального провадження №12022164330000114 від 25.07.2022 року за результатами судової молекулярно-генетичної експертизи остаточно встановлено особу трупа, виявленого після пожежі, - ним був [PERSON] . Відповідні відомості були направлені судово-медичною установою - КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» до Доброславського відділу ДРАЦС із проханням внести зміни до актового запису про смерть. Згідно з пунктом 8 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Так, в даному випадку органами державної реєстрації актів цивільного стану є неможливою реєстрація факту смерті [PERSON] , через відсутність протоколу впізнання трупа у відповідності до пп.2.15.6 п 2.15 Розділу II Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та припинення їхньої дії, які затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5. При цьому, проведення впізнання трупа не відбулося у зв`язку з неможливістю цього процесу - через повне обгорання тіла. Отже, відсутність протоколу впізнання не є наслідком бездіяльності позивача, а зумовлена об`єктивними причинами. Це унеможливлює позасудове оформлення актового запису про смерть із зазначенням правильної особи. 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин. Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23). Так, факт смерті [PERSON] підтвержується наступними доказами: - Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.07.2022 року; - Листом СВ ВП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області до КУ «ОБСМЕ» від 12.07.2023; - Постановою про закриття кримінального провадження від 30.08.2022 року; - Листом КУ «ООБСМЕ» від 14.07.2023 №20-02-15; - Листом СВ ВП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області. При цьому, в силу положень ст. 1216 ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч.іст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Тобто саме встановлення факту смерті є юридичною передумовою для відкриття спадщини та реалізації спадкових прав спадкоємців. Відповідно до ч. 1 та ч. 5ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, та незалежно від часу прийняття спадщини вона належить йому з часу відкриття спадщини. Таким чином, момент відкриття спадщини безпосередньо пов`язаний із датою смерті спадкодавця, що у свою чергу вимагає її офіційного встановлення у передбаченому законом порядку. Оскільки [PERSON] за життя склав заповіт, слід врахувати приписи статті 1233 ЦК України, відповідно до якої заповіт є особистим розпорядженням фізичної особи на випадок своєї смерті. Як роз`яснено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.07.2022 року у справі № 461/2565/20, свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача; свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Так, згідно з вищенаведеними доказами, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] , а отже позивач пропустив строк на прийняття спадщини. Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 645/7452/19 (провадження № 61-18885св20). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У даному випадку, позивач не мав змоги подати заяву про прийняття спадщини через те, що органом державної реєстрації актів цивільного стану не було зареєстровано факт смерті його батька. Відтак, відсутність можливості отримати свідоцтво про смерть унеможливила звернення до нотаріальної контори та подання заяви про прийняття спадщини в установлені строки. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що пропуск позивачем шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини був спричинений об`єктивними, незалежними від його волі обставинами, що підтверджується матеріалами справи. Таким чином, суд вважає, що позивач пропустив строк на подачу заяви про прийняття спадщини за заповітом з поважних причин, та вважає необхідним визначити додатковий строк протягом шести місяців з дня набрання рішенням законної сили на подачу заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] .

Outcome: approved