Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Кременчуцька міська рада звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач обґрунтовує позов тим, що [PERSON] зареєстрований у кімнаті гуртожитку, а саме, у кімнаті [ADDRESS] , яка перебуває у комунальній власності. В ході перевірок комісією КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради встановлено, що наймач [PERSON] за вказаною адресою не проживає з 2022 року по теперішній час, про причини тривалої відсутності не повідомив, оплату комунальних послуг не здійснює, з реєстрації не знявся, у зв`язку з чим Кременчуцька міська рада як власник позбавлена можливості здійснювати право користування та розпорядження вказаним житлом. Позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втрати право користування жилим приміщенням, а саме, кімнатою [ADDRESS] . В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача за довіреністю Галченко М.В. подала до суду заяву, у якій прохала судовий розгляд здійснювати без її участі, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Заперечень проти заочного розгляду не висловила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце та час судового розгляду повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивач не заперечив проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі матеріалів наявних у справі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, подала заяву про розгляд справи без її участі, проти заочного розгляду не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, прохає задовольнити. Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд виходить з наступного. Згідно рішення виконкому Кременчуцької міської ради від 19.03.2010 року №223 житло соціального призначення по [ADDRESS] належить до комунальної власності територіальної громади. /а.с.10, 12-16, 19, 20/ Згідно наданого корінця ордера на житлове приміщення від 25.04.2002 року ордер на право займання житлового приміщення (кімната [ADDRESS] ) видано [PERSON] , до складу сім`ї якої входив її брат [PERSON] /а.с.79/ Відповідно до інформації ТОВ «Житлорембудсервіс» у вказаному житлі наймача зареєстровані її троє дітей, а з 21.08.2015 року також зареєстрований її чоловік [PERSON] . /а.с.79 на звороті/ Згідно рішення виконкому Кременчуцької міської ради від 26.12.2024 року [PERSON] (наймача) та її трьох доньок знято з квартирного обліку у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до іншого населеного пункту. [PERSON] знято з квартирного обліку у зв`язку з не поновленням документів в обліковій справі більше двох років поспіль. /а.с.8 на звороті, 11/ Станом на 28.11.2024 року за адресою: кімната [ADDRESS] значиться зареєстрованим [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповіддю Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради. /а.с.9/ У наданих актах законності користування громадян жилими приміщеннями комунальної власності Кременчуцької міської територіальної громади від 10.06.2024 року, 18.09.2024 року, 29.11.2024 року, 24.11.2025 року зафіксовано, що відповідач [PERSON] відсутній за адресою реєстрації більше двох років. /а.с.7, 8, 82/ На виконання ухвали суду від 17.12.2025 року про витребування доказів, Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надав відповідь від 19.12.2025 року, згідно якої [PERSON] перетнув державний кордон України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України 23.01.2025 року в напрямку виїзд. /а.с.98/ Крім того, на виконання ухвали суду про витребування доказів [INFO] надано відповідь, згідно якої [PERSON] не призивався до лав Збройних Сил України, згідно інформації автоматизованої інформаційно-телекомунікаційної системи «ОБЕРІГ» [PERSON] перетнув кордон 23.01.2025 року, з того періоду на територію України згідно запиту не повертався. /а.с.100-102/ Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України гарантує право кожному на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст.ст.71, 72 ЖК України в разі відсутності особи за місцем проживання понад шість місяців без поважних причин вона може бути позбавлена права користування цим приміщенням в судовому порядку. Суд враховує також висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 227/1044/20, згідно яких у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у статті 71 ЖК Української РСР строки. При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 454/2025/15-ц, провадження № 61-46621св18. Власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового чи цивільного законодавства. Встановлені судом обставини у цій справі дають підстави для обґрунтованого висновку, що відповідач [PERSON] тривалий час (понад 6 місяців) відсутній за зареєстрованим місцем проживання у житлі комунальної власності. Оскільки відповідач понад 6 місяців не проживає в кімнаті [ADDRESS] , що є власністю територіальної громади, не користується даним житлом, не з`являється в ньому, хоча перешкод в цьому йому ніхто не чинить, дане житло залишив добровільно, не є його співвласником, не несе жодних витрат по його утриманню, добровільно не знімається з реєстрації в ньому, фактично перебуває поза межами України більше року, суд вважає за необхідне задовольнити поданий позов. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача у відповідності до положення ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved