Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Адвокат Жолонко О. В., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить скасувати запис про державну реєстрацію обтяження заборона на нерухоме майно; номер запису про обтяження: 61399658, зареєстрованого 29.09.2004 17:10:17, індексний номер 8731048, на підставі договору довічного утримання, реєстраційний номер 2825 від 29.09.2004, посвідчений приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Пусан Т. В., бланк ВВМ №507569. В обґрунтування позову зазначено, що за життя [PERSON] (власниця квартири [ADDRESS] ) уклала з [PERSON] договір довічного утримання, реєстраційний номер 2825 від 29.09.2004 та посвідчили його у приватного нотаріуса Карлівського нотаріального округу Пусан Т.жВ. бланк ВВМ №507569. Згідно свідоцтв про смерть [PERSON] та [PERSON] відчужувач пережила набувача й договір довічного утримання втратив силу. З моменту смерті [PERSON] за [PERSON] догляд здійснювала [PERSON] , на яку [PERSON] склала заповіт на все належне їй майно. Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 06.12.2006 у справі №2-701/2006р визнано за [PERSON] право власності на квартиру, що належала [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 20.07.2007 позивачка зареєструвала його в КП ПБТІ «Інвентаризатор», номер витягу 15394517. Після створення ДРРПнНМ позивачка звернулася до державного реєстратора з метою внесення відомостей в новий реєстр, але її проінформували, що на кватиру накладено обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, у зв`язку з наявністю договору довічного утримання від 29.09.2024. Оскільки іншого способу скасування обтяження немає, позивачка звернулася до суду для відновлення порушеного права. Ухвалою суду від 05.01.2026 року відкрито провадження в цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, мається клопотання представника позивача адвоката Жолонка О.В., у якому розгляд справи провести без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відзиву на позов не подано. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 20.03.2006. За життя [PERSON] на випадок своєї смерті 23.02.2006 склала заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Пусан Т.В., зареєстрованого в реєстрі за №413 (бланк ВСО №856201), згідно якого все належне їй майно заповіла [PERSON] . Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 06.12.2006 у справі №2-701/2006 визнано за [PERSON] право власності на квартиру, що належала померлій [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підставі рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 16.12.2006 у справі №2-701/2006 Колективним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» зареєстровано право приватної власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за позивачкою [PERSON] . Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №459134610 від 02.01.2026, щодо вказаного вище об`єкта нерухомого майна наявне обтяження - заборона на нерухоме майно; реєстраційний номер обтяження 1340889; зареєстровано 29.09.2004, особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] ; на підставі договору довічного утримання, реєстраційний номер 2825, виданий 29.09.2004 приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Пусан Т.В., бланк ВВМ №507569; номер запису про обтяження:61399658, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 80731048 від 08.09.2025, [PERSON] , виконавчий комітет Карлівської міської ради Полтавської області. Обтяження на квартиру [ADDRESS] , були накладені 29.09.2004 року на підставі договору довічного утримання від 29.09.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Пусан Т.В., реєстраційний номер 2825, бланк ВВМ №507569, що був укладений між [PERSON] та [PERSON] . Судом також встановлено, що набувач за договором довічного утримання [PERSON] померла [INFO] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Карлівського районного управління юстиції Полтавської області 30.11.2005 зроблено актовий запис за №316, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 30.11.2005. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою закону визначено також способи захисту цивільних прав та інтересів та визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ст. ст. 316, 317, 321 Цивільного кодексу України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 319 ЦК України визначає що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь - яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав, (правова позиція Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-709 цс16). Пункт 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» містить роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до п.1 ч.1ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За загальним правилом державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав (абзац 4 ч.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). У відповідності до п.2 ч.1 ст.10 вказаного Закону державним реєстратором є нотаріус. За правилами ч.4 ст.31-2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація припинення обтяження речових прав у результаті зняття нотаріусом заборони на відчуження нерухомого майна відповідно до Закону України «Про нотаріат» проводиться нотаріусом, яким знято відповідну заборону на відчуження нерухомого майна, одночасно з її зняттям. За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (ст. 744 ЦК України). Відповідно до ст.73 Закону України «Про нотаріат» при посвідченні договору довічного утримання (догляду) нотаріус накладає заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки у праві власності на таке майно. Поряд з цим, згідно зі ст.74 Закону України «Про нотаріат» нотаріус знімає заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки у праві власності на таке майно у зв`язку із: припиненням, розірванням іпотечного договору, договору застави, ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору, іншого договору, на підставі якого було накладено заборону відчуження; рішенням суду. Статтею 757 ЦК України визначено правові наслідки смерті набувача. Так, згідно частини 2 вказаної статті якщо у набувача немає спадкоємців або вони відмовилися від прийняття майна, переданого відчужувачем, відчужувач набуває право власності на це майно. У цьому разі договір довічного утримання (догляду) припиняється. Як встановлено судом, набувач [PERSON] померла [INFO] , в зв`язку з чим договір довічного утримання припинено. Після її смерті догляд за [PERSON] здійснювала [PERSON] , на користь якої [PERSON] склала заповіт на все належне їй майно. А рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 06.12.2006 у справі №2-701/2006р. визнано за [PERSON] право власності на квартиру, що належала [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, заборона на нерухоме майна порушує право позивача вільно розпоряджатися своїм майном, а тому повинна бути припиненою. Вказане обтяження у вигляді заборон на відчуження нерухомого майна, а саме вказаної квартири, яка належить позивачу на праві власності, порушує її право на розпорядження вказаним нерухомим майном, закріпленим Конституцією України та Законами України, , а тому таке право підлягає захисту шляхом задоволення позовних вимог та скасування обтяжень у вигляді заборони відчуження вказаного нерухомого майна, що відповідає ч.2ст.16 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачка у своєму позові не заявляла про стягнення на її користь сплаченого судового збору, а також будь-яких судових витрат. Враховуючи ст. 13 ЦПК України, де зазначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, судовий збір з відповідача на користь позивача не стягується. Сторони не заявляли про понесення ними інших судових витрат. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих учасниками справи доказів.

Outcome: approved