Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

15 жовтня 2025 року уповноважений представник позивача через систему «Електронний суд» звернувся до Франківського районного суду м. Львова з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором № 762496 від 17.05.2020 в розмірі 18 832,59 грн, що складається із: суми заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) у розмірі 4 400,00 грн, суми заборгованості за процентами у розмірі 12 084,00 грн, суми інфляційних втрат 2 348,59 грн. Також просить суд вирішити питання про розподіл судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. Позовна заява мотивована укладенням відповідачем із первинним кредитором кредитного договору №762496 від 17.05.2020 та отримання відповідних кредитних коштів у сумі 6 000,00 грн, із встановленням строків їх повернення та сплати відсотків за користування такими коштами, з подальшим неодноразовим продовженням строку користування кредитом, востаннє до 13.12.2020 за ініціативою відповідача. Однак, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, право вимоги за якою перейшло до позивача. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 20.10.2025 указану позовну заяву залишено без руху, встановлено процесуальний строк для усунення недоліків (а.с. 68-69). 24 жовтня 2025 року (вх.№33575/25) від представника позивача на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків (а.с. 70-75). Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 28.10.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи (а.с.77-76). Відповідач у встановлений строк правом на подання відзиву не скористався, заяви про поновлення строку для подання такого до суду також не надав. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судові засідання у справі призначалися неодноразово: 27.11.2025, 13.01.2026 та 17.02.2026. Судове засідання, призначене на 27.11.2025 відкладено за відсутності доказів належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи, зважаючи на відсутність поштових марок (а.с. 80, 80-85а). У чергове судове засідання, призначене на 16.02.2026, сторони повторно не з`явились. У прохальній частині позову, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, представник позивача просив про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 5 зворот). Відповідач про час і місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, скерованими на його зареєстроване місце проживання (штрихкодові ідентифікатори ПАТ «Укрпошта» R067048988960, R067081357371). Однак, такі повернулися на адресу суду без вручення у зв`язку із відсутністю адресата за указаною адресою (а.с. 66, 86, 91-92, 99-100). Між тим, неможливість вручення судової повістки у зв`язку відсутністю адресата за вказаною адресою, відповідно до постанови Верховного Суду у постанові від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18, вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відтак, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б). Крім цього, відповідно до п. 31, 32 рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2021 у справі «Сидоренко Світлана Василівна проти України», заява № 73193/12 («Svitlana Vasylivna Sydorenko against Ukraine», https://hudoc.echr.coe.int/eng#\%22itemid%22:[%22001-208971%22]\), хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають належного вручення судових документів стороні, стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, що зобов`язує національні органи влади забезпечити ідеально функціонуючу поштову систему. Іншими словами, органи влади несуть відповідальність лише за ненадсилання заявнику відповідних документів. Той факт, що заявниця не отримала кореспонденцію, надіслану їй Вищим спеціалізованим судом, сам по собі не є достатнім для того, щоб закласти аргументовану основу для заяви про те, що права заявниці за статтею 6 § 1 Конвенції були порушені. Для належного повідомлення відповідача про час і місце судових засідань, призначених на 13.01.2026 та 17.02.2026, суд також вжив заходів для направлення йому SMS-повідомлення та повідомлення у додаток «Viber», яку йому доставлено 29.11.2025 та 15.01.2026 (а.с. 89 зворот, 97). Крім цього, відповідні повідомлення про час і місце судових засідань скеровані судом відповідачу до електронної скриньки «ylia0301@meta.ua», проте не доставлені з незалежних від суду причин (а.с. 81-82, 90, 98). Відтак, судом виконано покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд та створено всі можливості для належної реалізації відповідачем своїх процесуальних прав і обов`язків. Однак, він такими не скористався, відзиву на позовну заяву не подав та допустив повторну неявку, при цьому заяв та клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів для розгляду справи по суті, а також те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, з`ясувавши доводи на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі фактичні обставини справи, та відповідні до них правовідносини. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 17.05.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір №762496 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (надалі - Договір) (а.с. 8-11). У подальшому 16.06.2020, 17.07.2020, 17.08.2020, 13.09.2020, 12.10.2020, 12.11.2020 укладено додаткові договори до Договору №762496 (а.с. 14-31). Пунктом 1.1. Договору передбачено, що укладення цього Договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через Веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки Товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого Товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства (а.с. 8). Відповідного до п. 1.2. Договору, на умовах, встановлених Договором, Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені Договором. Сума кредиту складає 6 000,00 грн. Сторони у п. 1.3. Договору погодили строк кредиту - 30 днів, із зазначенням дати повернення згідно з Графіком платежів, що є Додатком №1 до цього Договору, з можливістю його продовження у порядку та на умовах, визначених Розділом 4 цього Договору. Пунктом 1.4.1. Договору сторони визначили знижену процентну ставку у розмірі 0,76 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (277,40 процентів річних), із її застосуванням у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3. цього Договору, якщо в цей строк клієнт здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою повернення кредиту, що вказана в Графіку платежів. Відповідно до п. 1.4.2. Договору, стандартна процента ставка складає 1,90% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (693,50 процентів річних), застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору, якщо Клієнт не виконав умови зазначені в пп.1.4.1 Договору для застосування зниженої процентної ставки. Пунктами 1.5 - 1.6 Договору встановлено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: -за стандартною ставкою 693,50 % річних; -за зниженою ставкою 277,40 % річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: -за стандартною ставкою - 9 420,00 грн; -за зниженою ставкою - 7 368,00 грн. Згідно з п. 2.1.-2.2. Договору, Кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку Клієнта, зазначену Клієнтом в Особистому кабінеті, за реквізитами № [NUMBER] . Сума кредиту (його частина) перераховується Товариством протягом трьох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього Договору. У випадку, якщо Товариство здійснює перерахунок коштів не у день укладання Договору, а у наступні календарні дні, Графік платежів підлягає коригуванню шляхом зміщення дати повернення кредиту, враховуючи строк кредиту (кількість днів), заначений в п.1.3 Договору, відлік якого в даному випадку починається з моменту надання коштів. Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту на користь клієнта (п. 2.4. Договору). Кредит вважається погашеним в день отримання Товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом (п. 2.5. Договору). Крім того у відповідності до п. 3.1. Договору нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». До періоду розрахунку процентів включається день надання та не включається дата повернення кредиту, вказана в Графіку платежів, крім випадку, якщо в межах строку надання кредиту, визначеного у пункті 1.3 Договору, відбулася пролонгація строку кредиту відповідно до Розділу 4 Договору, де проценти нараховуються і в дату повернення кредиту, вказану в Графіку платежів, і в нову дату повернення, якщо інше не визначено у відповідному додатковому договорі (п. 3.2. Договору). Порядок продовження строку кредиту за ініціативою клієнта (пролонгація) врегульовано розділом 4 Договору. Пунктом 4.1. Договору встановлено, що у випадку неможливості виконання зобов`язань за Договором у повному обсязі у встановлений термін та за умови, що заборгованість за кредитом складає не менше 400,00 гривень (включно) клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладення Додаткової угоди до Договору. У п.4.2.1. Договору сторони домовились, що пропозиція (оферта) клієнта щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом натискання кнопки «ПРОДОВЖИТИ КРЕДИТ» в особистому кабінеті або відповідної кнопки в платіжному терміналі та здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів (та у разі їх наявності - штрафних санкцій). Після отримання Товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів та штрафних санкцій (у разі наявності останніх), заява Клієнта про продовження строку користування кредитом вважається поданою. Товариство має право, але не обов`язок протягом 24 годин з моменту вчинення клієнтом вказаних в п.4.2. Договору дій, акцептувати пропозицію (оферту) клієнта про продовження строку користування кредитом шляхом направлення клієнту засобами зв`язку текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені клієнтом Товариству в особистому кабінеті/зазначені в Договорі та одноразовий ідентифікатор у вигляді коду для підписання клієнтом Додаткового договору (п. 4.3. Договору). У п.4.4. Договору сторони домовились про те, що додатковий договір вважається укладеним з моменту одержання Товариством грошових коштів згідно з підпунктом 4.5. Договору та підписання його клієнтом електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Новий строк кредиту розраховується з дня, наступного за днем вчинення клієнтом дій згідно з п.4.2. - 4.3. Договору та дорівнює строку кредиту, що встановлений п.1.3.Договору, якщо інше не встановлено в Додатковому договорі (п.4.5. Договору). Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що перед укладенням цього Договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація, вказана в ч.1,2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-сайті; він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», розміщені на Веб-сайті та затверджені наказом №07-ОД від 19.02.2020, повністю розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (п.9.10. Договору). У розділі 10 Договору зазначено такі персональні дані позичальника: [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , паспорт: [NUMBER] , виданий Червоноградським МС ГУ ДМС 25.09.2015, зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , серед засобів зв`язку: [NUMBER] , [INFO] (а.с. 11). Договір, разом із Додатком №1 (Графіком платежів) підписано відповідачем 17.05.2020 о 18:23:39 (а.с. 11). Відповідно до указаного Графіку платежу: дата повернення платежу - 16.06.2020; сума кредиту - 6 000, 00 грн; сума нарахованих процентів - 1368,00 грн; Разом до оплати - 7 368, 00 грн (а.с. 11 зворот). Паспорт споживчого кредиту - Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартна форма), підписаний відповідачем (17.05.2020 о 18:22:10) містить таку ж інформацію стосовно розміру кредиту, строку його повернення, відсотків за користування кредитом. Відповідно до якого загальні витрати за кредитом за зниженою процентною ставкою - 1 368,00 грн., та 3 420,00 грн. - за стандартною процентною ставкою (а.с. 12). Надалі сторонами укладено: Додаткову угоду від 16.06.2020, у якій сторони домовились продовжити строк користування кредитом, визначивши суму кредиту 5 900,00 грн, дату повернення кредиту та сплати процентів 17.07.2020 за процентною ставкою 1,90 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (Додаткова угода та Паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем 16.06.2020 о 23:27:23) (а.с. 23-25); Додаткову угоду від 17.07.2020, у якій сторони домовились продовжити строк користування кредитом, визначивши суму кредиту 5 900,00 грн, дату повернення кредиту та сплати процентів 17.08.2020 за процентною ставкою 1,90 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (Додаткова угода та Паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем 17.07.2020 о 22:51:06) (а.с. 26-28); Додаткову угоду від 17.08.2020, у якій сторони домовились продовжити строк користування кредитом, визначивши суму кредиту 5 900,00 грн, дату повернення кредиту та сплати процентів 17.09.2020 за процентною ставкою 1,90 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (Додаткова угода та Паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем 17.08.2020 о 13:21:02) (а.с. 29-31); Додаткову угоду від 13.09.2020, у якій сторони домовились продовжити строк користування кредитом, визначивши суму кредиту 5 900,00 грн, дату повернення кредиту та сплати процентів 14.10.2020 за процентною ставкою 1,90 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (Додаткова угода та Паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем 13.09.2020 о 16:40:12) (а.с. 20-22); Додаткову угоду від 12.10.2020, у якій сторони домовились продовжити строк користування кредитом, визначивши суму кредиту 4 400,00 грн, дату повернення кредиту та сплати процентів 12.11.2020 за процентною ставкою 1,90 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (Додаткова угода та Паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем 12.10.2020 о 09:14:44) (а.с. 14-16); Додаткову угоду від 12.11.2020, у якій сторони домовились продовжити строк користування кредитом, визначивши суму кредиту 4 400,00 грн, дату повернення кредиту та сплати процентів 13.12.2020 за процентною ставкою 1,90 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (Додаткова угода та Паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем 12.11.2020 о 09:33:07) (а.с. 17-19). ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та 17.05.2020 о 18:25:05 надало йому кредит у розмірі 6 000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується номером транзакції в платіжній системі провайдера - iPay.ua - 55752842 (а.с. 49). Із розрахунку заборгованості, складеного первинним кредитором, тобто ТзОВ «Лінеура Україна» вбачається, що нарахування процентів здійснювалось по 12.12.2020 включно, що узгоджується із п. 3.2. Договору (до періоду розрахунку процентів включається день надання та не включається дата повернення кредиту, вказана в Графіку платежів, крім випадку, якщо в межах строку надання кредиту, визначеного у пункті 1.3 Договору, відбулася пролонгація строку кредиту). Упродовж перших 30 днів кредитування відповідачу нараховано 1 368,00 грн (45,60 грн х 30), тобто за зниженою процентною ставкою у розмірі 0,76 %. Надалі, 15.06.2020 відповідач здійснив платіж на користь первинного кредитора у розмірі суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, тобто у сумі 1 368,00 грн, та у відповідності до п.4.4. Договору 16.06.2020 підписав Додаткову угоду. У подальшому відповідні платежі з подальшим підписанням Додаткових угод відповідачем здійснено 17.07.2020, 17.08.2020, 13.09.2020, 12.10.2020 та 12.11.2020 Відповідно до указаного розрахунку, станом на 18.05.2021 відповідачем оплачено 1 600,00 грн тіла кредиту та 16 054,10 грн процентів за користування кредитом. Заборгованість становила 8 960,00 грн, з яких: 4 400,00 грн - заборгованості за тілом кредиту та 4 560,00 грн - заборгованості за нарахованими відсотками. Всього первинним кредитором нараховано 20614,10 грн, з яких відповідачем оплачено 17654,10 грн. Відтак, первинним кредитором, за даними його розрахунку станом на 18.05.2021 не проводились жодні нарахування у період 13.12.2020 - 18.05.2021 (а.с. 51-54). Доказів укладення після 13.12.2020 чи після 18.05.2021 нових додаткових угод матеріали справи не містять. 22 лютого 2021 року між ТзОВ «Лінеура Україна» (далі Клієнт) та ТзОВ «Сіроко фінанс» (далі Фактор) укладено договір факторингу № 015-220221 (а.с. 32-37), у відповідності до умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в погодженій відповідно до умов цього Договору сумі в розпорядження Клієнта за плату, на передбачених цим Договором умовах, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові свої права грошової вимоги до боржників за зобов`язаннями, що визначені в Реєстрі прав грошових вимог, погодженому сторонами за цим Договором за формою згідно з Додатком № 2 (п. 1.3 Договору факторингу). Згідно з Додатковою угодою від 19.05.2021 № 02 до Договору факторингу сума фінансування відповідно до узгоджених сторонами умов складає 1760928,99 грн. На виконання умов щодо відступлення прав грошових вимог, клієнт в день укладення цієї додаткової угоди передає факторові права грошових вимог за сформованим Реєстром № 015-220221/02 (а.с. 38). Відповідно до витягу з акта прийому-прийняття Реєстру прав вимог від 19.05.2021 № 015-220221/02 до ТзОВ «Сіроко фінанс» перейшло право вимоги до [PERSON] за Договором у загальному розмірі 16 484,00 грн, з яких: 4 400,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 12 084,00 грн заборгованість за процентами (а.с. 47). Також, позивачем надано копію платіжної інструкцій про перерахування коштів ТзОВ «Сіроко фінанс» на користь ТзОВ «Лінеура Україна» у межах виконання договору факторингу від 22.02.2021 № 015-220221 (а. с. 38 зворот). Крім цього, 21.10.2024 між ТзОВ «Сіроко фінанс» (далі Клієнт) та ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (далі Фактор) укладено договір факторингу № 20241021/1 (надалі - Договір факторингу-2) (а. с. 39-45). Відповідно до п. 1.1 Договору факторингу-2 Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату у передбачений договором спосіб, а Клієнт відступає Фактору належні йому права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Згідно з витягом з реєстру прав вимог № 20241021/1 від 13.10.2025 до ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» перейшло право вимоги до [PERSON] за Договором у загальному розмірі перейшло право вимоги до [PERSON] за Договором у загальному розмірі 16 484,00 грн, з яких: 4 400,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 12 084,00 грн заборгованість за процентами (а.с. 48). Також, позивачем надано копію платіжної інструкцій про перерахування коштів ним на користь ТзОВ «Сіроко фінанс» оплати ціни придбання за договором факторингу від 21.10.2024 № 20241021/1 (а. с. 38 зворот). Станом на день розгляду справи доказів належного виконання відповідачем зобов`язання за Договором не надано. Оцінка судом Щодо укладення між первинним кредитором та відповідачем кредитного договору Відповідно до приписів статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Передбачено статтею 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною другою статті 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, відтак акцептуючи пропозицію ТОВ «Лінеура Україна» - відповідач у Договорі визнав та погодився на запропоновані кредитором умови користування та порядок надання ними грошових коштів. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та верифікації за абонентським номером телефону: [NUMBER] , [NUMBER] кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18. На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що вказаний вище Договір підписаний відповідачем електронним підписом, наявність якого разом з підписом та електронним підписом первісних кредиторів підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, є доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору, та про те, що відповідач всі умови Договору цілком зрозумів та підтвердив те, що сторони Договору діяли свідомо, були вільні в його укладенні, вільні у виборі контрагента та умов Договору. Оскільки вказаний Договір, який підписаний сторонами, є чинними, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, суд дійшов висновку про те, що між первісним кредитором та відповідачем як позичальником, виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами. Щодо доведення факту переходу права вимоги до відповідача за укладеним договором У відповідності до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). На підтвердження укладення договорів факторингу і переходу до позивача права вимоги за кредитним договором укладеним первісним кредитором з відповідачем позивач надав суду копії відповідних доказів, описаних вище, які є достатніми для доведення факту переходу до нього права вимоги за кредитним договором укладеним між відповідачем та первісним кредитором. Аналогічний підхід застосовано судом апеляційної інстанції у постанові від 29.04.2025 у справі № 188/2327/24. Відтак, позивачем доведено факт переходу до нього права вимоги за кредитним договором укладеним між відповідачем із первісним кредитором. Позивач є належним кредитором та отримав дійсне право вимоги за вказаним кредитним договором. Щодо заявленої суми стягнень Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. На підставі статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Суд дійшов висновку, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаного кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Після підписання Договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки. Суд вважає доведеним факт перерахування первинним кредитором відповідачу кредитних коштів за Договором, оскільки реквізити платіжної картки, на яку здійснено перерахунок і указана банківська картка належить саме відповідачу. Згідно з правовим висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. Перевіряючи належність розрахунку заборгованості за процентами, суд звертає увагу на указаний вище строк кредитування, яким, з урахуванням Додаткової угоди від 12.11.2020, є 13.12.2020 (а.с. 17-19). Із розрахунку заборгованості, складеного первинним кредитором, тобто ТзОВ «Лінеура Україна» станом на 18.05.2021 вбачається, що нарахування процентів здійснювалось по 12.12.2020 включно, що узгоджується із п. 3.2. Договору (до періоду розрахунку процентів включається день надання та не включається дата повернення кредиту, вказана в Графіку платежів, крім випадку, якщо в межах строку надання кредиту, визначеного у пункті 1.3 Договору, відбулася пролонгація строку кредиту). Відтак, первинним кредитором, за даними його розрахунку станом на 18.05.2021 не проводились жодні нарахування у період 13.12.2020 - 18.05.2021 (а.с. 51-54). Доказів укладення після 13.12.2020 нових додаткових угод матеріали справи не містять. Відповідно до указаного розрахунку, станом на 18.05.2021 відповідачем оплачено 1 600,00 грн тіла кредиту та 16 054,10 грн процентів за користування кредитом. Заборгованість становила 8 960,00 грн, з яких: 4 400,00 грн - заборгованості за тілом кредиту та 4 560,00 грн - заборгованості за нарахованими відсотками. Всього первинним кредитором нараховано 20614,10 грн, з яких відповідачем оплачено 17654,10 грн. Звертаючись до суду, позивач просив стягнути проценти у розмірі 12 084,00 грн, однак не надав деталізованих розрахунків первісних кредиторів, з яких можна було б встановити періоди нарахування процентів у сумі, що перевищує 4 560,00 грн. Тож, розмір заборгованості за процентами, в сумі що перевищує 4 560,00 грн, не узгоджується з матеріалами справи та не підтверджений належеними доказами. Сам по собі наданий стороною позивача розрахунок заборгованості не підтверджує наявності у відповідача заборгованості саме в зазначеному розмірі. Фактично доводи позивача про існування заборгованості побудовані на припущені, що кредитор, у якого він придбав право вимоги, правомірно нарахував указані проценти. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Крім цього, нарахування та стягнення процентів за користування кредитом поза межами строку дії договору суперечить вимогам Цивільного кодексу України. Статтями 1046, 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від вказаного правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У зазначеній постанові Велика Палата урахувала справу № 5017/1987/2012, у якій сторони чітко та недвозначно визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. Установивши зазначене, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення таких процентів. Велика Палата виснувала, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Відповідно до п. 116 постанови від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України». Відтак, вимоги позивача про нарахування процентів поза межами 12.12.2020 (13.12.2020) та понад суму 4 560,00 грн задоволенню не підлягають за їх безпідставністю та недоведеністю. Крім цього, позивач також просить стягнути інфляційні нарахування за період 14.12.2020 - 23.02.2022, тобто грошові кошти, нараховані в порядку ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пунктах 15, 18Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину, виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Відповідно до п. 15, 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України: У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (п. 15). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (п. 18). Крім того, згідно з п.6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування», у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. Ураховуючи викладене, позовні вимоги щодо стягнення грошових коштів, нарахованих в порядку ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України також задоволенню не підлягають. Враховуючи наведене, позов підлягає до задоволення частково, в розмірі 8 960,00 грн, що складається із: 4 400,00 грн - заборгованості за тілом кредиту та 4 560,00 грн - заборгованості за нарахованими відсотками. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд враховує, що ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. При зверненні до суду позивачем сплачено 2 422,40 грн. судового збору (а.с. 63, 65). Позовні вимоги задоволені частково в розмірі 8 960,00 грн, що становить 47,58 % (8 960,00 х 100 % : 18 832,59), а тому судовий збір у пропорційному розмірі - 1 152,58 грн потрібно покласти на відповідача. Стосовно стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача просить суд стягнути на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пункт 12 ч.3 ст. 2 ЦПК України визначає однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація принципу відшкодування судових витрат в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення стороною суми судових витрат на професійну правничу допомогу разом із першою заявою по суті спору, шляхом подання до суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (ст. 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 141 ЦПК України). Згідно із частинами 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Частиною 3 ст.137 ЦПК України унормовано, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до змісту додаткової постанови від 30.01.2025 у справі № 923/69/22 Верховний Суд наголосив на тому, що вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги. Такі докази, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України (ч. 1 ст. 86 ГПК України), суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України (ст. 74 ГПК України) сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам ст. 76-80 ЦПК України. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником ТОВ «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» надано суду Договір про надання правової допомоги № 211090004 від 09.10.2025, укладений між позивачем та адвокатом Бачинським О.М, розрахунок суми судових витрат у справі за позовом ТОВ «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» до відповідача, Акт №1 приймання-передачі наданих послуг згідно із Договором про надання правової допомоги № 211090004 від 09.10.2025, рахунок №1 від 09.10.2025 за надання послуг за договором № 211090004 від 09.10.2025, платіжну інструкцію про оплату від 13.10.2025, ордер про надання правничої допомоги адвокатом Бачинським О.М., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 7, 58-61). Відповідно до Акта № 1 від 09.10.2025 виконавцем надано, а клієнтом прийнято послуги з підготовки позову у справі за позовом ТОВ «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» до [PERSON] на суму 7 000,00 грн (а.с. 59 зворот). З урахуванням відсутності заперечень відповідача щодо розміру витрат на правову допомогу та висновків суду щодо часткового задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 330,60 грн витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: partial