Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи відповідача У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» (далі ТОВ «ФК «Кредит-капітал») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 08 травня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» (далі ТОВ «Селфі Кредит») та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту № 1489119 шляхом його підписання електронними підписами. Відповідно до умов указаного кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 6 900 грн та зобов`язався повернути кредитні кошти на умовах вказаного правочину. ТОВ «Селфі Кредит» виконало належним чином свої зобов`язання, а саме надало [PERSON] кредитні кошти на його поточний рахунок (платіжну картку № [NUMBER] ), проте останній не виконав свої кредитні зобов`язання, кредит не повернув, тому виникла заборгованість перед кредитором. ТОВ «Селфі Кредит» і ТОВ «ФК «Кредит-капітал» уклали договір факторингу від 28 листопада 2024 року № 28112024, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги до відповідача за договором про надання споживчого кредиту від 08 травня 2024 року № 1489119. На час звернення до суду з позовом заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК «Кредит-капітал» становить 41 814 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 6 900 грн, заборгованість за процентами 21 114 грн, штраф 13 800 грн. Попередній орієнтований розрахунок судових витрат становить: 2 422,40 грн судовий збір, 8 000 грн витрати на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного ТОВ «ФК «Кредит-капітал» просило стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 08 травня 2024 року № 1489119 у розмірі 41 814 грн, судовий збір 2 422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу 8 000 грн. У встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Рух справи 14 жовтня 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 жовтня 2025 року справу № 539/5564/25 передано судді Пилипчуку М. М. Суддя на виконання вимог частини шостої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) звернувся із запитом до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача. Згідно з відповіддю Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області від 03 листопада 2025 року, яка надійшла на адресу суду, інформація щодо місця проживання [PERSON] , [INFO] , станом на 03 листопада 2025 року відсутня. За змістом повідомлення Державної міграційної служби України від 26 листопада 2025 року місце проживання [PERSON] , [INFO] , не встановлено. Останнє відоме місце проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 23 грудня 2025 року, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, позивачу відповіді на відзив, відповідачу заперечення на відповідь на відзив, витребувано в Акціонерного товариства «ВСТ Банк» (далі АТ «ВСТ Банк») інформацію щодо надання відповідачу відповідної кредитної картки та зарахування кредитних коштів на цю картку тощо. У зв`язку з неявкою відповідача у судове засідання 23 грудня 2025 року та невиконанням ухвали суду від 01 грудня 2025 року в частині витребування доказів розгляд справи відкладено на 15 січня 2026 року, а у подальшому на 12 лютого 2026 року. 21 січня 2026 року до суду від АТ «ВСТ Банк» надійшли витребувані ухвалою від 01 грудня 2025 року докази інформаційна довідка. ТОВ «ФК «Кредит-капітал» 11 лютого 2026 року подало до суду клопотання, в якому просило задовольнити позовні вимоги, розгляд справи проводити за відсутності його представника, вказувало, що не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Судові повістки були направлені відповідачу на поштову адресу за його останнім відомим місцем проживання. Крім того, відповідача викликано до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Суд вважає, що відповідач не з`явився в судові засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Лубенський міськрайонний суд Полтавської області 12 лютого 2026 року постановив ухвалу про проведення у справі заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до частини першої статті 244 ЦПК України ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 17 лютого 2026 року. Фактичні обставини, встановлені судом Суд встановив, що 08 травня 2024 року [PERSON] , ознайомившись з паспортом споживчого кредиту ТОВ «Селфі Кредит» (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартна форма)), електронним підписом одноразовим ідентифікатором К795 підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, що були надані з обраних відповідачем умов кредитування. 08 травня 2024 року ТОВ «Селфі Кредит» і [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» № 1489119 (далі кредитний договір) в електронній формі та підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором позичальника (К795). У пункті 1.1 кредитного договору вказано, що на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кошти у кредит в національній валюті України гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає 6 900 грн. Тип кредиту кредит (пункт 1.2 кредитного договору). Строк кредиту 360 днів (пункт 1.3 кредитного договору). Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 20 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, первісна редакція якого наведена в додатку № 1 до цього договору (пункт 1.4 кредитного договору). Відповідно до пункту 1.5 кредитного договору тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти в наступному порядку та на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 1,5 % в день та застосовується у межах строку кредитування, вказаного у пункті 1.3 цього договору. Пунктом 2.1 кредитного договору визначено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] . Товариство має право, зокрема, укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача, але з обов`язковим повідомленням споживача про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення у спосіб, визначений частиною першою статті 25 Закону України «Про споживче кредитування», що забезпечить доведення до відома споживача такого факту (підпункт 3 пункту 4.1 кредитного договору). [PERSON] 08 травня 2024 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором позичальника (К795) підписав додаток № 1 до договору від 08 травня 2024 року № 1489119 графік платежів. Відповідно до довідки про ідентифікацію [PERSON] ідентифікований ТОВ «Селфі Кредит», акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора). За змістом інформаційної довідки (повідомлення) АТ «ВСТ Банк», наданої на виконання ухвали суду від 01 грудня 2025 року, вказаний банк випускав (емітував) платіжну картку № [NUMBER] по рахунку [PERSON] у національній валюті, верифікацію останнього проведено 07 липня 2023 року у відділенні вказаного банку. Банк також підтвердив, що 08 травня 2024 року відбулася фінансова операція по безготівковому зарахуванню коштів в сумі 6 900 грн на рахунок [PERSON] (зазначену платіжну картку). Згідно з розрахунком заборгованості станом на 28 листопада 2024 року, зробленим ТОВ «Селфі Кредит», заборгованість [PERSON] за договором від 08 травня 2024 року № 1489119 становить 41 814 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 6 900 грн, заборгованість за процентами 21 114 грн, штраф 13 800 грн. Відповідно до договору факторингу від 28 листопада 2024 року № 28112024, витягу з реєстру боржників до договору факторингу від 28 листопада 2024 року № 28112024 та акта приймання-передачі реєстру боржників до договору факторингу від 28 листопада 2024 року № 28112024, платіжної інструкції від 28 листопада 2024 року № 8278 ТОВ «Селфі Кредит» відступило ТОВ «ФК «Кредит-капітал» право вимоги до боржників за відповідними кредитними договорами, зокрема до [PERSON] за договором від 08 травня 2024 року № 1489119 у розмірі 41 814 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 6 900 грн, заборгованість за процентами 21 114 грн, штраф 13 800 грн. ТОВ «ФК «Кредит-капітал» направило [PERSON] досудову вимогу від 14 жовтня 2025 року № 5596/661 про виконання зобов`язань за договором № 1489119, а саме сплатити заборгованість у розмірі 41 814 грн. Відповідно до розрахунку позивача на час звернення до суду з позовом у цій справі заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК «Кредит-капітал» становить 41 814 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 6 900 грн, заборгованість за процентами 21 114 грн, штраф 13 800 грн. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Враховуючи факт підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту, договору про надання споживчого кредиту, графіку платежів, суд дійшов висновку, що між ТОВ «Селфі Кредит» і [PERSON] 08 травня 2024 року укладено договір про надання споживчого кредиту. Вказані обставини свідчать про дотримання форми зазначеного правочину та укладення кредитного договору, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти. Зібраними у справі доказами підтверджено, що договір про надання споживчого кредиту, за яким позивач заявив вимогу у цій справі, укладений сторонами цього правочину в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що всі дії, вчинені від імені відповідача, вчинені не ним, матеріали справи не містять. Верховний Суд у постанові від 01 липня 2024 року у справі № 638/161/22 погодився з тим, що «без введення позичальником відповідних даних, здійснення його верифікації, передання ним та отримання товариством персональних даних від позивача з метою укладення договору, таке укладення кредитного договору є неможливим. А в матеріалах справи відсутні докази протиправності дій третіх осіб стосовно позивача, які стосуються підписання кредитного договору». Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як зазначено вище, договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 08 травня 2024 року № 1489119, який підписаний відповідачем, містить інформацію щодо кредитування, зокрема, тип кредиту, суму кредиту, строк кредитування, розмір процентної ставки тощо. Матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів, що спростовують факт укладення договору про надання споживчого кредиту. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором (частина перша статті 1077 ЦК України). ТОВ «ФК «Кредит-капітал» у визначений законом спосіб набуло право вимоги до [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 08 травня 2024 року № 1489119, що підтверджується договором факторингу, витягом з реєстру боржників до договору факторингу, актом приймання-передачі реєстру боржників до договору факторингу та відповідною платіжною інструкцією. Отже, відповідач уклав договір про надання споживчого кредиту, фактично отримані кредитні грошові кошти в добровільному порядку на користь первісного кредитора та позивача у повному обсязі не повернув, тому ТОВ «ФК «Кредит-капітал» обґрунтовано звернулося до суду за захистом порушених прав шляхом стягнення заборгованості за договорами. Згідно з розрахунком заборгованості станом на 28 листопада 2024 року, зробленим ТОВ «Селфі Кредит», заборгованість [PERSON] за договором від 08 травня 2024 року № 1489119 становить 41 814 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 6 900 грн, заборгованість за процентами 21 114 грн, штраф 13 800 грн. Відповідно до розрахунку позивача на час звернення до суду з позовом у цій справі заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК «Кредит-капітал» становить 41 814 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 6 900 грн, заборгованість за процентами 21 114 грн, штраф 13 800 грн. З указаних розрахунків вбачається, що заборгованість розрахована за період з 08 травня 2024 року до 28 листопада 2024 року. Водночас не можна погодитись з указаними розрахунками з огляду на таке. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частина друга статті 1056-1 ЦК України). Оцінюючи розрахунки заборгованості [PERSON] за кредитним договором, суд враховує, що стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %. Частиною другою розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. З урахуванням змін до Закону України «Про споживче кредитування», які набрали чинності з 24 грудня 2023 року, відсотки з 25 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року (120 днів перехідного періоду) мали нараховуватися в розмірі денної процентної ставки не більше 2,5 %, а з 23 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року (наступні 120 днів перехідного періоду) в розмірі денної процентної ставки не більше 1,5 %. З наданих позивачем розрахунків убачається, що проценти за користування кредитом нараховувалися у більшому розмірі ніж передбачено нормами Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на викладене, заборгованість відповідача за договором про надання споживчого кредиту від 08 травня 2024 року № 1489119 за процентами за користування кредитом становить 17 767,50 грн, у тому числі за період з 08 травня 2024 року до 20 серпня 2024 року включно 10 867,50 грн (6 900 грн ? 1,5 % ? 105 днів), з 21 серпня 2024 року до 28 листопада 2024 року 6 900 грн (6 900 грн ? 1 % ? 100 днів). Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу, слід зазначити таке. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 758/5318/23. Загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) за своєю суттю є нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, під час тлумачення норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Отже, до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку із невиконанням [PERSON] грошових зобов`язань, що випливають з договору про надання споживчого кредиту, наявність яких та розмір встановлено під час розгляду справи, підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. З урахуванням викладено, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача штрафу за прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, зібраними у справі доказами підтверджено, що у відповідача наявна заборгованість перед позивачем за кредитним договором у розмірі 24 667,50 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 6 900 грн, заборгованість за процентами 17 767,50 грн. Висновки за результатами розгляду позовних вимог Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором порушено майнові права позивача, тому наявні підстави для судового захисту прав кредитора, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення обґрунтоване доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими у судовому засіданні. Щодо розподілу судових витрат Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то суд відповідно до статті 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог 1 428,97 грн (2 422,40 грн ? 58,99 %). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України). Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України). Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Суд враховує, що факт надання позивачу професійної правничої допомоги підтверджується матеріалами справи. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial