Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Заступник керівника Диканської окружної прокуратури Полтавської області Євген Коваль, звернувся до Зіньківського районного суду Полтавської області з зазначеним позовом, в обґрунтування своїх вимог в позовній заяві вказав, що [PERSON] , [INFO] , є громадянином російської федерації, паспорт № [NUMBER] , виданий 06.11.2003 , видавник: Холмський районний відділ внутрішніх справ Новгородської області ,країна громадянства : російська федерація, місце проживання: [ADDRESS] , російська федерація. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВЕІ № 301409 виданого 10.11.2006 року державним нотаріусом Зіньківської державної нотаріальної контори Герасименко Л.В. [PERSON] успадкував земельну ділянку, загальною площею 2,68 га, що розташована на території Велико-Павлівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області ,переданої для ведення особистого селянського господарства ,що належала померлій [PERSON] на підставі державного а-та Р3 №662989 ,виданого 26.08.2022 року Велико-Павлівською сільською радою Зіньківського району Полтавської області за реєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №488. В подальшому, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ВЕІ №301409 від 10.11.2006 року Зіньківським районним управлінням земельних ресурсів [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ПЛ № 232578 від 14.05.2007 року на земельну ділянку з кадастровим номером 5321381400:00:033:0012, площею 2,68 га. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вказана земельна ділянка не зареєстрована. Таким чином, громадянин російської федерації [PERSON] у порядку спадкування за законом набув право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 5321381400:00:033:0012, площею 2,68 га. для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Великопавлівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області та протягом року не виконав покладений на нього обов`язок, а саме: не відчужив земельну ділянку, що підтверджується інформацією з державного земельного кадастру про земельну ділянку. Ухвалою судді Ситник О.В. від 16.10.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб, виклик відповідача [PERSON] здійснено через оголошення на веб сайті судової влади України в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України ( а.с.44). В судовому засіданні прокурор підтримав позов з підстав, викладених у позовній заяві, просив задовольнити його вимоги. Представник Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області просив задовольнити вимоги прокурора, надав письмові пояснення . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився , про дату, місце і час розгляду справи повідомлявся шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України , відзив на позов не подав, з клопотаннями до суду не звертався. Заслухавши пояснення прокурора, вивчивши письмові пояснення представника ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, дослідивши матеріали справи в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є громадянином російської федерації, паспорт № [NUMBER] , виданий 06.11.2003 , видавник: Холмський районний відділ внутрішніх справ Новгородської області ,країна громадянства : російська федерація, місце проживання: [ADDRESS] , російська федерація. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВЕІ № 301409 виданого 10.11.2006 року державним нотаріусом Зіньківської державної нотаріальної контори Герасименко Л.В. [PERSON] успадкував земельну ділянку загальною площею 2,68 га, що розташована на території Велико-Павлівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області ,переданої для ведення особистого селянського господарства, що належала померлій [PERSON] на підставі державного акта Р3 №662989 ,виданого 26.08.2022 року Велико-Павлівською сільською радою Зіньківського району Полтавської області за реєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №488. В подальшому, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ВЕІ №301409 від 10.11.2006 року Зіньківським районним управлінням земельних ресурсів [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ПЛ № 232578 від 14.05.2007 року на земельну ділянку з кадастровий номером 5321381400:00:033:0012 площею 2,68 га. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вказана земельна ділянка не зареєстрована. Таким чином, громадянин російської федерації [PERSON] у порядку спадкування за законом набув право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 5321381400:00:033:0012 площею 2,68 га. для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Великопавлівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області та протягом року не виконав покладений на нього обов`язок, а саме: не відчужив земельну ділянку, що підтверджується інформацією з державного земельного кадастру про земельну ділянку, то право власності на зазначену земельну ділянку підлягає примусовому припиненню шляхом конфіскації. Відповідно до ст.1 Земельного кодексу України (далі ЗК України), земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. Згідно норм ст.19 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних. Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі ст.80 ЗК України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм Земельного кодексу України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Відповідно до ч.5 ст.22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Частиною 4 ст.81 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Право власності на земельну ділянку відповідач [PERSON] набув 10.11.2006 року в порядку спадкування після смерті [PERSON] , однак у подальшому й по даний час його земельної ділянки ним самостійно не відчужена, чим безпідставно порушено передбачений річний строк на її відчуження. Згідно пункту "е" ч. 1 ст.140 ЗК України однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Примусове припинення прав на земельну ділянку, у відповідності до п. "в" ч.1 ст.143 ЗК України, здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Відповідно до ч.2 ст.145 ЗК України у разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Пунктом 10 ч.1 ст.346 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Частиною 5 ст.41Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»), необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1., зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 38, ч. 1 ст. 39 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно ч.4 ст.145 ЗК України конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість. Оскільки, [PERSON] , будучи іноземцем, протягом року з часу переходу права власності на земельну ділянку кадастровий номер 5321381400:00:033:0012 площею 2,68 га. для ведення особистого селянського господарства , розташовану на території Великопавлівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, не відчужив її, то право власності на зазначену земельну ділянку підлягає примусовому припиненню шляхом конфіскації. Відповідно до положень п.7 ч.2ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема припинення правовідношення. З огляду на викладене позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь Полтавської обласної прокуратури слід стягнути понесенні останньою витрати зі сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved