Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

15.10.2025 АТ «СЕНС БАНК» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 117 642, 62 грн та судові витрати. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 24.01.2022 [PERSON] через інтернет-сервіс «My Alfa-bank» звернулась до АТ «Альфа-Банк» з метою отримання банківських послуг. 24.01.2022 підписанням оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501421648 відповідач запропонувала банку укласти угоду про надання споживчого кредиту (далі - угода). 24.01.2022 шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501421648 банк прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501421648 від 24.01.2022. У Додатку № 1 до угоди сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Також сторонами підписано Паспорт споживчого кредиту, в розділі 3 якого вказані основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача. Документи були підписані позичальником аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора «4556» шляхом направлення 24.01.2022 на номер 380509184403, що підтверджується довідкою про ідентифікацію. Отже, 24.01.2022 між банком та відповідачем з дотриманням приписів чинного законодавства України було укладено кредитний договір, що підтверджується: офертою на укладання угоди про надання кредиту №501421648, акцептом пропозиції на укладання угоди про надання кредиту №501421648, додатком № 1 «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», паспортом споживчого кредиту, довідкою про систему гарантування фізичних осіб. Умови кредиту такі: тип кредиту -«Кредит готівкою», сума кредиту - 55 000, 00 грн, процентна ставка 19, 99 % річних, тип ставки - фіксована, строк кредиту - 30 місяців, дата повернення кредиту - 24.07.2024, порядок повернення кредиту - графік платежів: до 24 числа кожного місяця з дати надання кредиту до повного погашення кредиту по 3 224, 36 грн, загальна кількість платежів - 30. Банк виконав взяті на себе зобов`язання, надавши позичальнику кредит відповідно до узгоджених умов. Проте позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним. Загальна заборгованість згідно з угодою №501421648 від 24.01.2022 становить 117 642, 62 грн, з яких: за кредитом - 55 000, 00 грн, по відсотках - 31 930, 62 грн, по комісії - 30 712, 00 грн. 12.08.2022 змінено найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК», запис про зміну найменування внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Позивач просить суд стягнути зазначену суму заборгованості за кредитним договором, 2 422, 40 грн сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9 834, 94 грн. Ухвалою суду від 24.10.2025 провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, постановлено справу розглядати (формувати та зберігати) в змішаній формі. Судові повістки направлялись відповідачу засобами поштового зв`язку за відомим місцем проживання рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення. Кореспонденція суду повернулась з відміткою відділення АТ «Укрпошта» - «адресат відсутній» (а. с. 16-17, 21-22). Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду 18.12.2025 та 19.02.2026 заяви про розгляд справи за його відсутності, в яких підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, а у разі неявки в судове засідання відповідача - ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась, про день, час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за відомим зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Єдиного державного демографічного реєстру, отриманих судом відповідно до вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України. Відповідач відзив на позов не надала, з будь-якими клопотаннями та заявами до суду не зверталась. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлена про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення , що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд встановив, що між сторонами виникли кредитні відносини, які регулюються відповідними нормами ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про електронну комерцію». 24.01.2022 [PERSON] в електронній формі звернулась до АТ «Альфа-Банк» з офертою на укладення угоди про надання споживчого кредиту. Офертою на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501421648 відповідач запропонувала позивачу укласти угоду про надання споживчого кредиту на визначених в ній умовах. 24.01.2022 шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501421648 банк прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501421648 від 24.01.2022. У Додатку № 1 до угоди сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Також сторонами підписано Паспорт споживчого кредиту, в пункті 3 якого вказані основні умови кредитування. Вказані документи підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 89Opz+r3okl, направленим на номер телефону [NUMBER] , що підтверджується довідкою про ідентифікацію, виданою АТ «СЕНС БАНК». Отже, 24.01.2022 між банком та відповідачем було укладено кредитний договір та узгоджено його істотні умови: тип кредиту - «Кредит готівкою»; сума кредиту - 50 000, 00 грн; процентна ставка - 19, 99 % річних, тип ставки - фіксована. Процентна ставка може бути зменшена шляхом укладення відповідної додаткової угоди; строк кредиту - 30 місяців; дата повернення кредиту - 24.07.2024; порядок повернення кредиту - графік платежів. Pозмір щомісячного платежу 3 224, 36 грн, який включає проценти за користування кредитом та комісію за розрахунково-касове обслуговування в сумі 880, 00 грн. Загальна сума процентів за користування кредитом - 15 330, 58 грн, загальна сума комісії за розрахунково-касове обслуговування - 26 400, 00 грн. Кредит наданий позичальнику для власних потреб. Кредитним договором передбачено, що позичальнику надаються послуги з розрахунково-касового обслуговування за надання яких встановлена комісійна винагорода: за надання кредиту - 0% від суми кредиту, за обслуговування (управління) кредиту 1, 60% від суми кредиту, зазначеної в оферті без ПДВ. Комісійна винагорода може бути змінена в порядку, передбаченому умовами договору, та сплачується згідно діючих тарифів банку. Тарифи є невід`ємною частиною договору та розміщені на сайті банку. Протягом строку дії угоди тарифи та комісійна винагорода за кредитом, а також за супровідними послугами банку та/ або третіх осіб, що надаються під час укладення угоди можуть бути змінені в порядку, передбаченому договором та відповідним договором між позичальником та такими третіми особами/ та або банком. Позичальник кредит отримав, що підтверджується меморіальним ордером №880573296 вiд 24.01.2022, виписками по особовим рахункам з 24.01.2022 по 03.06.2025 в АТ «СЕНС БАНК» [PERSON] . Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом у гривні, станом на 06.06.2025 [PERSON] має заборгованість за кредитом у загальному розмірі 117 642, 62 грн з яких: за кредитом - 55 000, 00 грн; по від сотках - 31 930, 62 грн; по комісії - 30 712, 00 грн. Відсотки та комісія нараховані за період з 24.02.2022 по 24.11.2024. Оплата по кредиту відсутня. 11.04.2025 позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про усунення порушень, направлення якої підтверджується списком №1 згрупованих поштових відправлень та рекомендованим повідомленням, описом, фіскальним чеком. В матеріалах справи відсутні письмові докази, які підтверджують погашення заборгованості за кредитним договором. Витягом зі Статуту АТ «СЕНС БАНК» підтверджується, що товариство є правонаступником АТ «АЛЬФА-БАНК». Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до пунктів 5-7 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Суд посилається на норми Закону України «Про електронну комерцію» в редакції на момент укладення сторонами кредитного договору. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідачем та АТ «АЛЬФА-БАНК», правонаступником якого є позивач, відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» укладено в електронній формі кредитний договір, який був підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Сторонами були узгоджені істотні умови споживчого кредитного договору: тип кредиту, його загальний розмір, порядок та умови надання кредиту, строк на який надається кредит, процентна ставка та її тип (фіксована), порядок її обчислення та сплати процентів, порядок повернення кредиту, графік та суми платежів тощо. Кредитодавець свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику у кредит обумовлену договором суму грошових коштів, що підтверджується вище зазначеними письмовими доказами. На час розгляду справи судом відповідач не надав письмових доказів, які б свідчили про погашення заборгованості. Судом перевірений розрахунок заборгованості, наданий позивачем. Відповідач суду свій розрахунок заборгованості не надав. Суд звертає увагу, що строк дії договору, визначений сторонами у кредитному договорі - до 24.07.2024. Проценти та комісія нараховані позивачем поза межами строку кредитного договору. Суду не надані письмові докази, що підтверджують продовження строку дії кредитного договору сторонами, в договорі відсутні умови щодо його автоматичної пролонгації. Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, позивач неправомірно в односторонньому порядку змінив умови кредитного договору та нарахував проценти за користування кредитом в сумі 4 480, 14 грн поза межами строку, встановленого кредитним договором. Суд зазначає, що після закінчення строку дії кредитного договору кредитодавець має право вимагати сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, відповідно до ст. 625 ЦК України. В кредитному договорі, укладеному сторонами, відсутні умови про сплату процентів за користування кредитними коштами після прострочення виконання зобов`язання позичальником. Щодо правомірності вимоги про стягнення комісії за обслуговування (управління) кредитом (розрахунково-касове обслуговування) в розмірі 1, 60% від суми кредиту без ПДВ, суд зазначає таке. В договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування (управління) кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Однак, в оферті та акцепті кредитного договору сторонами вказано, що комісії за надання кредиту та за обслуговування (управління) кредитом є видами комісії з розрахунково-касового обслуговування, а в графіку платежів комісія за розрахункове-касове обслуговування, комісія за обслуговування кредитної заборгованості та комісія за надання кредиту передбачені як окремі види супровідних послуг банку. Крім того, суду не надані тарифи банку, які діяли на час укладення сторонами кредитного договору, та є його невід`ємною частиною відповідно до умов кредитного договору, якими передбачається сплата комісії та види послуг банку. З наведеного вбачається, що позивачем не надані суду належні та допустимі докази про перелік додаткових та супутніх послуг, які надаються банком і за які позичальник сплачує комісію за обслуговування (управління) кредитом (розрахунково-касове обслуговування). Верховний Суд неодноразового в своїх постановах вказував, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (див. постанову Верховного Суду від 06.11.2023 по справі №204/224/21). Враховуючи вище зазначене суд, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» визнає нікчемними положення кредитного договору №501421648 від 24.01.2022, якими передбачено комісію за обслуговування (управління) кредиту (розрахунково-касове обслуговування) 1, 60% від суми кредиту, зазначеної в оферті без ПДВ. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав часткового задоволення позову. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в сумі - 82 450, 48 грн, з яких: за кредитом - 55 000, 00 грн, по відсотках - 27 450, 48 грн (31 930, 62 грн - 4 480, 14 грн = 27 450, 48 грн). В іншій частині в задоволенні позовних вимог має бути відмовлено. Щодо судових витрат. За приписами ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належить надання професійної правничої допомоги. Згідно з ч. 2 ст.137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору про надання послуг №1006 від 28.01.2025, укладеного між АТ «СЕНС БАНК» та Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс», предметом договору є надання послуги, які полягають у здійсненні від імені та в інтересах замовника юридичних та фактичних дій щодо стягнення заборгованості з боржників замовника, які виникли внаслідок невиконання/ неналежного виконання такими боржниками кредитних договорів, договорів позики, інших угод, які не забезпечені заставою та/ або спонуканню їх до погашення такої заборгованості, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги. Способи та методи надання послуг обираються виконавцем на власний розсуд у межах норм чинного законодавства України. Згідно з п. 3.1. Договору про надання послуг № 1006 від 28.01.2025 за надання послуг замовник сплачує на користь виконавця винагороду (гонорар) у нижченаведеному розмірі: за підготовку і подання позовної заяви до суду - 375, 00 грн; за отримання рішення суду - 225, 00 грн; комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника - 7, 85 %. Розрахунок витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 9 834, 94 грн: 375, 00 грн + 225, 00 грн + 117 642,62 грн х 7,85 %, наведений позивачем в позовній заяві. Також позивачем суду надана копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Лойфера А. Е. Судом не встановлено, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу в сумі 9 834, 94 грн пов`язані з розглядом цієї справи, бо з наданого суду на підтвердження витрат договору про надання послуг № 1006 від 28.01.2025 не вбачається, що послуги надавались саме в цій справі. Інші докази, що підтверджують надання правничої допомоги суду не надані. З вище наведених норм ЦПК України слідує, що понесення витрат на правничу допомогу входить до предмету доказування у цій справі. Позивачем не надані суду належні, допустимі та достатні докази, що підтверджують понесення витрат на правничу допомогу в цій справі в сумі 9 834, 94 грн. Отже, суд доходить висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу з позивача. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1 697, 86 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (70, 09%), оплата якого позивачем підтверджується меморіальним ордером №897687 від 07.10.2025. На підставі викладеного і

Outcome: partial