Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

13 листопада 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про виділ об`єкта нерухомого майна, у якій позивач просить виділити в натурі [PERSON] 2/3 частки квартири [ADDRESS] та здійснити розподіл судових витрат. За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косіциній В.В. У позовній заяві позивач також просить суд витребувати у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Бежана Андрія В`ячеславовича інформацію про прийняття спадщини [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яка відкрилася після смерті [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 20 листопада 2024 року позовну заяву залишено без руху. Надано позивачеві 10-ти денний строк з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви. 28 листопада 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача адвоката Стецюка Сергія Борисовича про усунення недоліків позовної заяви, якою усі зазначені в ухвалі суду від 20.11.2024 року недоліки усунуто. Ухвалою суду від 03 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку загального позовного провадження. Задоволено клопотання про витребування доказів. Підготовче засідання по справі призначено на 04 лютого 2025 року. 04 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від [PERSON] надійшла заява про відкладення розгляду справи. 04 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача адвоката Стецюка Сергія Борисовича надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. У підготовче засідання, призначене на 04 лютого 2025 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання задоволено клопотання представника позивача та відповідачки про відкладення розгляду справи. Відкладено підготовчий розгляд справи на 03 березня 2025 року. 18 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від [PERSON] надійшов відзив, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову. 03 березня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача адвоката Стецюка Сергія Борисовича надійшло клопотання про призначення експертизи, у якому заявник просив призначити по справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання: - чи можливо з технічної точки зору та вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва визначити варіанти розподілу в натурі трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] з урахуванням ідеальних часток співвласників квартири?. Проведення експертизи заявник просив долучити Одеському НДІСЕ Міністерства юстиції України. У підготовче засідання, призначене на 03 березня 2025 року з`явився представник позивача та представник Самцової Катерини Сергіївни. Інші учасники справи у підготовче засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання відмовлено у задоволенні клопотання про призначення експертизи. Відкладено підготовчий розгляд справи на 17 квітня 2025 року. 14 квітня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Бежан Андрія В`ячеславовича на виконання ухвали суду від 03 грудня 2024 року. 17 квітня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача адвоката Стецюка Сергія Борисовича надійшло клопотання про долучення доказів, у якому заявник просив долучити до матеріалів справи висновок експерта від 08.04.2025 року №02/2025. 17 квітня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника [PERSON] адвоката Швець Катерини Олегівни надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. У підготовче засідання, призначене на 17 квітня 2025 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання задоволено клопотання представника відповідачки про відкладення розгляду справи. Відкладено підготовчий розгляд справи на 14 травня 2025 року. 13 травня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника [PERSON] адвоката Швець Катерини Олегівни надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. У підготовче засідання, призначене на 14 травня 2025 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання задоволено клопотання представника відповідачки про відкладення розгляду справи. Відкладено підготовчий розгляд справи на 23 червня 2025 року. 23 червня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника [PERSON] адвоката Швець Катерини Олегівни надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. У підготовче засідання, призначене на 23 червня 2025 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання задоволено клопотання представника відповідачки про відкладення розгляду справи. Відкладено підготовчий розгляд справи на 02 вересня 2025 року. Підготовче засідання, призначене на 02 вересня 2025 року не відбулося у зв`язку із зайнятістю головуючої судді Косіциної В.В. в іншому судовому засіданні. Наступне підготовче засідання по справі призначено на 29 вересня 2025 року. 29 вересня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника [PERSON] адвоката Швець Катерини Олегівни надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. У підготовче засідання, призначене на 29 вересня 2025 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання задоволено клопотання представника відповідачки про відкладення розгляду справи. Відкладено підготовчий розгляд справи на 10 листопада 2025 року. 10 листопада 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника [PERSON] адвоката Швець Катерини Олегівни надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. У підготовче засідання, призначене на 10 листопада 2025 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання задоволено клопотання представника відповідачки про відкладення розгляду справи. Відкладено підготовчий розгляд справи на 02 грудня 2025 року. У підготовче засідання, призначене на 02 грудня 2025 року з`явився представник позивача, відповідачі [PERSON] і [PERSON] та їх представник, [PERSON] . Оголошено перерву до 17 грудня 2025 року. 04 грудня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника [PERSON] адвоката Стецюка Сергія Борисовича надійшла заява про зміну предмету спору, у якому заявник просив змінити предмет позову та викласти позовні вимоги у наступній редакції: визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , яка належить померлій [PERSON] , спадкоємцями якої [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 16 грудня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника [PERSON] адвоката Швець Катерини Олегівни надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 16 грудня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача адвоката Стецюка Сергія Борисовича надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. У підготовче засідання, призначене на 17 грудня 2025 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання задоволено клопотання представника позивача та відповідачки про відкладення розгляду справи. Відкладено підготовчий розгляд справи на 10 лютого 2025 року. 10 лютого 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси від [PERSON] надійшла заява про визнання позову, у якій відповідач повідомив, що отримав від позивача грошові кошти в якості компенсації належної йому частки квартири [ADDRESS] у розмірі 2 666 доларів США, вказав, що визнає позовні вимоги в редакції від 04.12.2025 року та не заперечує проти ухвалення відповідного рішення. 10 лютого 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси від [PERSON] надійшла заява про визнання позову, у якій відповідачка повідомила, що отримала від позивача грошові кошти в якості компенсації належної йому частки квартири [ADDRESS] у розмірі 2 666 доларів США, вказала, що визнає позовні вимоги в редакції від 04.12.2025 року та не заперечує проти ухвалення відповідного рішення. 10 лютого 2026 року представник [PERSON] адвокат Швець Катерина Олегівна через підсистему ЕС подала до Приморського районного суду м. Одеси заяву про визнання позову, у якій відповідачка повідомила, що отримала від позивача грошові кошти в якості компенсації належної йому частки квартири [ADDRESS] у розмірі 2 666 доларів США, вказала, що визнає позовні вимоги в редакції від 04.12.2025 року та не заперечує проти ухвалення відповідного рішення. У підготовче засідання, призначене на 10 лютого 2026 року з`явився представник позивача, відповідачі [PERSON] і [PERSON] та їх представник, [PERSON] . Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання оголошено перерву для розгляду клопотання про визнання позову. Встановлено, що проголошення судового рішення за результатами розгляду заяв про визнання позову відбудеться 19 лютого 2026 року. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Щодо клопотання про зміну предмету позову, суд зазначає наступне. Відповідно до п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви (частина третя статті 49 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09 липня 2020 року у справі № 922/404/19 зазначено, що «під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви. Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі 923/1061/18, від 19 грудня 2019 року у справі № 925/185/19, від 23 січня 2020 року у справі № 925/186/19». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року у справі № 570/5639/16-ц (провадження № 61-19440св21) зазначено, що «зміна предмета позову можлива, зокрема, у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин. Колегія суддів Верховного Суду не погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо повернення заяви про зміну предмета позову і вважає, що позивач має право на уточнення позовних вимог, враховуючи приписи статей 13, 175, 197 ЦПК України, якими передбачено виключне право позивача на визначення предмета та підстав спору, а також способу захисту порушеного права та інтересу. У цьому випадку суди не врахували вимоги статті 189 ЦПК України, за якими одним із завдань підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті». Верховний Суд зазначає, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову; збільшення або зменшення розміру позовних вимог; об`єднання позовних вимог; зміну предмета або підстав позову. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Отже, зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом. Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні у ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема, у статті 16 ЦК України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/обраних способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин. Необхідність у зміні предмета позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не повною мірою забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів. При цьому збільшити або зменшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад, у грошовому розмірі. Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмета позову, а не через збільшення розміру позовних вимог. ВС неодноразово наголошував на тому, що лише до закінчення підготовчого засідання позивачі можуть збільшити або зменшити позовні вимоги, змінити предмет або підставу позову. Тому, враховуючи те, заява про зміну предмету позову відповідає вимогам закону та подана у строки, встановлені ЦПК України, суд доходить до висновку про наявність підстав для прийняття її до розгляду. Щодо позовної вимоги про визнання права власності, суд зазначає наступне. [PERSON] належить на праві приватної власності 2/3 частки квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав від 21 серпня 2023 року у справі №343484494. Право власності на 1/3 частку вказаного об`єкта нерухомого майна зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.09.2019 року №180500014. [PERSON] померла [INFO] , що не заперечується учасниками справи та підтверджується відповіддю приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Бежана Андрія В`ячеславовича від 14.05.2025 року №208/01-16. Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на 1/3 частки квартири [ADDRESS] . Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною першою статті 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (частина перша статті 1297 ЦК України). Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав. Правових наслідків невиконання такого обов`язку, зокрема у вигляді втрати права на спадщину, положеннями цивільного законодавства не передбачено. Згідно відповіді приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Бежана Андрія В`ячеславовича від 14.05.2025 року №208/01-16, спадкоємцями, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] є: - [PERSON] (донька померлої); - [PERSON] (син померлої); - [PERSON] (донька померлої). Оскільки, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] , вони набули спадкові справа, в тому числі щодо 1/3 /3 частки квартири [ADDRESS] . Статтею 316 ЦК України передбачено що правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами першою, другою статті 319 ЦК Українив становлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до частин першої-третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до статті 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) виснувала, що відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності. У постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18), від 01 червня 2023 року у справі № 344/2399/21 (провадження № 61-1592св23), від 11 грудня 2023 року у справі № 442/7979/21 (провадження № 61-3161св23), від 10 січня 2024 року у справі № 344/6767/14-ц (провадження № 61-6980св22) зазначено, що висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку. Верховний Суд України у постанові від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15 вказав, що у справі за позовом одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачеві частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники-відповідачі; чи сплачують інші співвласники, які володіють та користуються майном, матеріальну компенсацію позивачеві за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію у рахунок визнання за ними права власності на спільне майно, та чи не становитиме це для них надмірний тягар. У цій справі також було заявлено вимогу про визнання права власності. Слід також зазначити, що правомірність дій суду при встановленні вказаних вище обставин оцінюється з точки зору відповідності принципу об`єктивності і неупередженості, диспозитивності цивільного судочинства, завданням та основним засадам цивільного судочинства, а саме справедливому, неупередженому та своєчасному розгляду і вирішенню цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Висновком експерта судової будівельно-технічної експертизи для подання до суду від 08.04.2025 року №02/2025 встановлено наступне: - виконати поділ квартири [ADDRESS] на два самостійні об`єкти із урахуванням належності [PERSON] 2/3 часток квартири, а іншим співвласникам 1/3 частки квартири, в складі житлових і підсобних приміщень, з забезпеченням необхідними інженерними комунікаціями регламентованими нормативно-технічними, санітарними та протипожежними вимогами ДБН технічно неможливо, а досліджувана квартира є неподільною; - визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] із урахуванням належності [PERSON] 2/3 частки квартири, а іншим співвласникам 1/3 частки квартири неможливо. Частка у праві власності відповідачів є не значною, оскільки, кожен із них набув в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право на спадкування на 1/9 частку (1/3 частка поділена на трьох спадкоємців). 10 лютого 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси від [PERSON] надійшла заява про визнання позову, у якій відповідач повідомив, що отримав від позивача грошові кошти в якості компенсації належної йому частки квартири [ADDRESS] у розмірі 2 666 доларів США, вказав, що визнає позовні вимоги в редакції від 04.12.2025 року та не заперечує проти ухвалення відповідного рішення. 10 лютого 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси від [PERSON] надійшла заява про визнання позову, у якій відповідачка повідомила, що отримала від позивача грошові кошти в якості компенсації належної йому частки квартири [ADDRESS] у розмірі 2 666 доларів США, вказала, що визнає позовні вимоги в редакції від 04.12.2025 року та не заперечує проти ухвалення відповідного рішення. 10 лютого 2026 року представник [PERSON] адвокат Швець Катерина Олегівна через підсистему ЕС подала до Приморського районного суду м. Одеси заяву про визнання позову, у якій відповідачка повідомила, що отримала від позивача грошові кошти в якості компенсації належної йому частки квартири [ADDRESS] у розмірі 2 666 доларів США, вказала, що визнає позовні вимоги в редакції від 04.12.2025 року та не заперечує проти ухвалення відповідного рішення. Факт передачі [PERSON] грошових коштів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в якості компенсації частки спадкоємців у праві власності на квартиру [ADDRESS] підтверджується копією розписки від 02 грудня 2025 року, що підписана [PERSON] , [PERSON] та представником [PERSON] адвокатом Швець Катериною Олегівною. У постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16 Верховний Суд України погодився із висновками колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в ухвалі від 13 липня 2016 року, зокрема щодо наявності підстав для припинення права спільної часткової власності на частину нежитлового приміщення, визнання за позивачем права власності на зазначене майно та стягнення на користь відповідача грошових коштів, що знаходяться на депозитному рахунку суду. Разом з тим, позовних вимог про визнання права власності на спірну частину нерухомого майна у зазначеній справі заявлено не було. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Аналіз зазначених приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» свідчить про те, що державний реєстратор одночасно зі здійсненням реєстрації припинення речового права проводить державну реєстрацію набуття відповідного права чи обтяження шляхом виконання судового рішення про одночасне визнання такого речового права або шляхом відновлення попереднього запису про речові права. Тому, враховуючи те, що частки учасників справи у праві власності на спірний об`єкт нерухомого майна не можуть бути виділені в натурі, оскільки річ є неподільною, а визначити порядок користування частками неможливо, беручи до уваги те, що визнання права власності на частку за позивачем не завдасть істотної шкоди співвласникам, оскільки останні визнали позов та отримали від позивача компенсацію вартості частки кожного з них у праві власності, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання за [PERSON] права власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] , спадкоємцями якої є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .

Outcome: approved