Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

11 листопада 2025 року, позивач ДЕПАРТАМЕНТ СОЦІАЛЬНОГО ЗАХИСТУ НАСЕЛЕННЯ ЗАПОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] надміру отриману тимчасову державну соціальну допомогу особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату за період з 27.10.2022 по 30.04.2023 в розмірі 12488,93 грн та, крім того, судові витрати. В обґрунтування зазначено, що на обліку в Управлінні соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району (далі - Управління) перебувала облікова справа [PERSON] (далі - Відповідач), отримувача тимчасової державної соціальної допомоги особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату. Згідно з рішенням Запорізької міської ради від 07.12.2022 №71 «Про реорганізацію управлінь соціального захисту населення Запорізької міської ради та перейменування управління соціального захисту населення Запорізької міської ради в Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради» та Положення про Департамент відповідно додатку 1 до вказаного рішення Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради (далі - Департамент, Позивач) є правонаступником, серед іншого, Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району. Відповідач перебувала на обліку в Управлінні, як отримувач тимчасової державної соціальної допомоги особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, з 2019 р. У січні 2021 Відповідач вчергове звернулась до Управління з «Заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг» для перерахунку отримання тимчасової допомоги. Підписуючи свої заяви, Відповідач ознайомлювалася з попередженням, про відмову в призначені або припиненні виплати державної соціальної допомоги та на повернені надміру нарахованих коштів в разі подання неповних чи недостовірних відомостей про доходи та майновий стан. Відповідач була повідомлена під розпис, що в разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання соціальної допомоги, компенсацій та пільг, вона зобов`язаний повідомити про це органи соціального захисту населення. На підставі заяви та доданих документів Відповідачу була перерахована та продовжена виплата тимчасової допомоги в розмірі 1769,00 грн. на місяць, а з 01.07.2021, у зв`язку зі збільшенням прожиткового мінімуму, розмір виплати склав 2027,00 грн. на місяць. У квітні 2023 року за результатами верифікації спеціалістами Управління отримано інформацію, що з 27.10.2022 Відповідачем у Пенсійному фонді оформлено пенсію. Про початок отримання пенсії, будучи попередженим під розпис, Відповідач так і не повідомив Управління. Таким чином, по причині оформлення пенсії у Пенсійному фонді і не повідомлення про це Управління, а отже отримання Відповідачем подвійних виплат тимчасової допомоги особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату та пенсії, в період з 27.10.2022 по 30.04.2023 надміру виплачені кошти тимчасової допомоги у розмірі 12488,93 грн. (6 міс. * 2027,00 грн. + 326,93 грн. за не повний жовтень 2022 року). 12.07.2023 за вих.№04.01-03/429, 01.11.2023 за вих.№04.01-03/4167 Відповідачу було скеровано повідомлення з пропозицією добровільно повернути надміру виплачені кошти. Однак станом на момент подання позовної заяви належна до повернення сума заборгованості, яка становить 12488,93 грн. повернута не була. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2025 рокуприйнято до розгляду та відкрити провадження у справі та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, але до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності; позовні вимоги підтримує в повному обсязі; у разі повторної неявки відповідачів у судове засідання просить ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, хоча про час та місце розгляду була повідомлена в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомила. Заяв з проханням розглядати справи без її участі або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду не надходило. Заперечень стосовно позовних вимог позивача суду не надала. Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Прийнявши до уваги заяву представника позивача, суд ухвалою від 16 лютого 2026 року постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 11.01.2021 р. [PERSON] звернулась до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району для отримання тимчасової державної соціальної допомоги особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату. В даній заяві вона підтвердила, що ознайомлювалась з попередженням, про відмову в призначені або припиненні виплати державної соціальної допомоги та на повернені надміру нарахованих коштів в разі подання неповних чи недостовірних відомостей про доходи та майновий стан. Також відповідач була повідомлена під розпис, що в разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання соціальної допомоги, компенсацій та пільг, вона зобов`язаний повідомити про це органи соціального захисту населення. Рішенням Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району від 12.01.2021 р. [PERSON] було призначено тимчасову допомогу на період з 01.01.2021 року по 26.11.2021 у розмірі 1769,00 грн. на місяць. Розпорядженням на перерахунок від 19.04.2023 розмір допомоги з 01.07.2022 збільшено до 2027,00 грн. на місяць. У квітні 2023 року за результатами верифікації спеціалістами Управління отримано інформацію, що з 27.10.2022 [PERSON] у Пенсійному фонді оформлено пенсію. Про початок отримання пенсії Відповідач не повідомила Управління. Рішенням Управління [PERSON] припинено виплату тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату з 27.12.2022 по 30.04.2023 року. Згідно з розрахунком, наданого позивачем, сума надміру нарахованої і виплаченої допомоги Відповідачу за період з 27.10.2022 по 30.04.2023 р. становить 12 488,93 грн. (6 міс. * 2027,00 грн. + 326,93 грн. за не повний жовтень 2022 року). Порядок призначення та виплати тимчасової державної соціальної допомоги особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату у період з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2020 року регулюється «Порядком призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 року № 1098 (далі - Порядок №1098). Згідно з пунктом 1 Порядку №1098 цей Порядок визначає механізм призначення у період з 1 січня 2018 р. по 31 грудня 2020 р. тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла віку, визначеного частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але не набула права на пенсійну виплату у зв`язку з відсутністю страхового стажу, передбаченого нормами зазначеної статті (далі - тимчасова допомога), за наявності в неї не менш як 15 років страхового стажу, та її виплати. Пунктом 2 Порядку №1098 передбачено що призначення тимчасової допомоги особі проводиться структурними підрозділами з питань соціального захисту населення з урахуванням її майнового стану та середньомісячного сукупного доходу, а пунктом 22 встановлено, що виплата тимчасової допомоги і відшкодування витрат на її доставку проводяться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до пункту 6 Порядку №1098 тимчасова допомога призначається з дня, що настає за датою досягнення пенсійного віку, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо звернення за тимчасовою допомогою відбулося не пізніше ніж через три місяці після досягнення такого віку. Абзацом 2 пункту 2 Порядку №1098 передбачено, що допомога перераховується особі кожні шість місяців з урахуванням змін її майнового стану та середньомісячного сукупного доходу і виплачується до досягнення такою особою віку, з якого вона набуває право на пенсійну виплату. Відповідно до абзацу 4 пункту 16 Порядку №1098 виплата призначеної тимчасової допомоги припиняється у разі призначення пенсії - з дати її призначення. Згідно з пунктом 8 Порядку №1098 у разі зміни обставин, які можуть вплинути на розмір або порядок отримання тимчасової допомоги, особа зобов`язана не пізніше ніж через десять днів повідомити про це органу соціального захисту населення, який призначив таку тимчасову допомогу. Згідно з пунктом 8 Порядку №1098 у разі виникнення обставин, внаслідок яких припиняється виплата допомоги на догляд, особи, яким надається допомога, зобов`язані в десятиденний строк повідомити органи, що провадять її виплату. Виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за тим, у якому сталися зміни. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до статті 1213 Цивільного кодексу України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. За приписами статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18). Відповідач, яка була обізнана про необхідність надання позивачу інформації про виникнення обставин, які є підставою для припинення виплати допомоги, в порушення своїх зобов`язань, не повідомила цю інформацію позивачу своєчасно. Після отримання соціальної допомоги у надмірному розмірі, відповідачка в добровільному порядку не повернула отримані кошти у вигляді соціальної допомоги. Дані обставини свідчать про недобросовісність дій відповідачки. Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що наслідок вищевказаних недобросовісних дій відповідача, стало нарахування позивачем вищевказаної соціальної допомоги в зазначений в позові період часу в заявленому позивачем розмірі, хоча з 27.10.2022 р. фактично існували обставини, які були підставою для припинення призначеної соціальної допомоги або впливали на розмір допомоги, але відповідач про них не повідомила орган соціального захисту. З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що наявні підставі для стягнення з відповідача безпідставного набутих нею грошових коштів у заявленому позивачем розмірі, які не були повернені нею в досудовому порядку. Судові витрати, що понесені та документально підтверджені позивачем: 3028,00 гривень судового збору, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved