Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Представник заявника [PERSON] , адвокат Комарницький Е.Г., звернувся до суду з заявою, в якій просить визнати [PERSON] , [INFO] недієздатною та призначити її опікуном [PERSON] . Вимоги заяви вмотивовано тим, що бабця заявника [PERSON] тривалий час хворіє, перенесла ішемічний інфаркт, внаслідоук чого отримала інші супутні захворювання, у зв`язку з хворобою потребує постійного догляду, про що зазначається у висновку № 104. Після лікування стан [PERSON] не покращився і після звернення до лікарні останній встановлено діагноз: когнітивні порушення важ.ст. Фактично за бабусею доглядає [PERSON] , оскільки її дочка давно перебуває за кордоном, а син [PERSON] загинув в 2023 році. Ухвалою суду від 15 серпня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 14 жовтня 2024 року призначено судово-психіатричну експертизу, провадження у справі зупинено. 16 жовтня 2025 року на адресу суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта №328/2025 від 16 вересня 2025 року та матеріали цивільної справи. Ухвалою суду від 20 жовтня 2025 року провадження у справі поновлено. Представник заявника [PERSON] в судовому засіданні вимоги заявлені в заяві підтримав в повному обсязі та пояснив, що на даний час [PERSON] внаслідок хвороби не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними, що підтверджується висновком експерта. На даний час заявник є єдиною особою, яка виявила бажання здійснювати догляд за [PERSON] та бути її опікуном. Дочка [PERSON] - [PERSON] проживає за кордоном та подала заяву про те, що вона не має бажання та можливості здійснювати обов`язки опікуна. Також звернув увагу на акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду, згідно якого встановлено, що саме [PERSON] здійснює догляд за [PERSON] . Представник заявника [PERSON] в судовому засіданні доповнила, що згідно подання опікунської ради виконавчого комітету Болехівської міської ради доцільно призначити саме заявника опікуном [PERSON] . Вказане подання складено на підставі рішення опікунської ради, яка повно та всебічно вивчила всі обставини та надані документи, а тому немає підстав вказане подання ставити під сумнів. З урахуванням стану здоров`я заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з"явилася. Представник [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дійсно є всі підстави для визнання [PERSON] недієздатною, не заперечує щодо призначення [PERSON] її опікуном. Представник заінтересованої особи - Виконавчого комітету Болехівської міської ради (Орган опіки та піклування) Троян А.С. в судовому засіданні проти задоволення заявлених вимог не заперечував. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч.3 ст. 296 ЦПК України заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. За змістом ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України, суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Виходячи зі змісту вказаної статті, обов`язковими умовами для визнання фізичної особи недієздатною, крім наявності в неї хронічного, стійкого психічного розладу, є нездатність такої особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Недієздатність це втрата здатності здійснювати особою цивільні права та обов`язки внаслідок тяжкого порушення психічного стану. Критерії недієздатності психічно хворих визначені в ЦК України. Так, в якості письмових доказів про психічний стан [PERSON] заявником до матеріалів заяви було долучено висновок №104 КНП «Центр первинної медичної допомоги» Болехівської міської ради Івано-Франківської області від 07 червня 2024 року відносно [PERSON] про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самотійно пересуватися, самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі та виписки з медичної картки стосовно захворювань [PERSON] (а.с.14-20). Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 328/2025 від 16 вересня 2025 року, [PERSON] , [INFO] тривало страждає гіпертонічною хворобою, в минулому перенесла ішемічний інфаркт мозку (13 травня 2024 року), що спричинило ураження тканин головного мозку із формуванням енцефалопатії судинного генезу змішаної (внаслідок перенесеного ГРМК, мультиінфарктного типу) судинної деменції, з відповідною симптоматикою, а саме: значний когнітивний дефект, розлади емоційної сфери, пригнічення вольових процесів, порушення критичного відношення до власного стану, втратою навиків сомообслуговування, що призвело до повної безпомічності та соціальної дезадаптації підекспертної. Вона самостійно не в змозі задовольняти свої основні життєві потреби, не може коректно висловлювати свої думки, а поведінка є неадекватною обставинам та ситуації. Таким чином, результати вищенаведеного аналізу матеріалів справи, медичної документації, співставлення отриманих даних з діагностичними стандартами та діючою в Україні міжнародною класифікацією психічних і поведінкових розладів10-го перегляду (МКХ-10), свідчать про те, що [PERSON] виявляє ознаки стійкого хронічного психічного розладу у формі судинної деменції змішано судинного генезу, внаслідок якого вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.80-83). На підставі викладеного експерт прийшла до висновку, що [PERSON] страждає стійким хронічним психічним розладом змішаною судинною деменцією, що згідно МКХ-10 F01.8. Внаслідок чого остання не здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними. У суду немає підстав ставити під сумнів вказаний висновок, оскільки він складений судово-психіатричним експертом, тобто особою, яка має спеціальні знання в даній галузі, окрім того судом експерта попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку. Враховуючи встановлені обставини справи та дослідивши наявні докази, суд дійшов переконання, що [PERSON] слід визнати недієздатною. Відповідно до ч. 1ст. 40 ЦК України, фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Нормами ч.ч. 5-9 ст. 300 ЦПК України, рішення суду після набрання ним законної сили надсилається судом органу опіки та піклування, органам ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи. Вирішуючи питання про можливість призначення [PERSON] опікуном [PERSON] , суд прийшов до такого висновку. Частиною 1 статті 41 ЦК України передбачено, що над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Статтею 300 ЦПК України, разом з іншим, встановлено, що суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй опікуна. Відповідно до ст.55 ЦК України передбачено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Згідно до вимог ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Тлумачення зазначеної норми права дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Положеннями статті 63 ЦК України передбачено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. Статтею 64 ЦК України передбачено, що опікуном або піклувальником не може бути фізична особа, поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування. При призначенні опікуна важливі та обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Як зазначено Верховним Судом у постанові від 07 квітня 2022 року у справі №712/10043/20, при призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є онуком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження, одруження (а.с.10-13). Також судом встановлено, що [PERSON] має дочку [PERSON] , [INFO] Син [PERSON] , [PERSON] , загинув, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.24) Згідно подання опікунської ради органу опіки та піклування виконавчого комітету Болехівської міської ради, який затверджений рішенням виконавчого комітету Болехівської міської ради за № 135 від 30 жовтня 2025 року вбачається, що рада визнала за доцільне призначити опікуном над [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] (а.с.153-156). На підтвердження своїх вимог щодо призначення опікуном над [PERSON] [PERSON] представником заявника до суду надано акт обстеження матеріально-побутових умов від 18.11.2025 року, згідно якого вбачається, що [PERSON] на даний час не проживає за адресою [ADDRESS] та знаходиться за межами України; заяву [PERSON] про те, що вона проживає закордоном та не має бажання і можливості здійснювати обов`язок опікуна відносно [PERSON] ; копію договору суборенди квартири, з якого вбачається, що дочка [PERSON] . [PERSON] проживає в Празі; дозвіл на проживання в Чеській Республіці; заяву [PERSON] , який є рідним братом заявника та який згідно заяви проживає за кордоном та не має бажання і можливості здійснювати обов`язок опікуна відносно [PERSON] ; копію висновку № 60 відносно [PERSON] про наявність порушення функцій організу, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на професійній основі; копію акту про встановлення факту здійснення особою самостійного догляду від 20.08.2025 року, згідно якого вбачається, що постійний догляд за [PERSON] здійснює [PERSON] . Окрім того за клопотанням представника заявника судом було допитано в якості свідка [PERSON] , як пояснила, що вона від народження знайома з [PERSON] , яка була її сусідкою. На даний час остання проживає по [ADDRESS] . Хворіти остання почала з 2023 року після загибелі сина, мала інсульт. На даний час [PERSON] проживає з [PERSON] , який піклується про неї. На запитання суду пояснила, що [PERSON] має дружину та маленьку дитину віком 1,6 років, які проживають за іншою адресою, а саме по [ADDRESS] і враховуючи це [PERSON] «бігає». Вивчивши вказані докази та надавши їм оцінку суд приходить до наступного. Подання органу опіки та піклування не є рішенням за процесуальним статусом та має для суду лише рекомендаційний характер, і при постановленні судом рішення по справі не має пріоритетного значення, та може бути враховане на розсуд суду. Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88. Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка. Документами, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна є: повідомлення державних, громадських організацій або заяви громадянина (громадян); копії свідоцтва про народження особи, що потребує опіки, або іншого документа, який підтверджує її вік; копія свідоцтва про смерть батьків або рішення суду про визнання громадянина безвісно відсутнім або оголошення їх померлими чи інших матеріалів, які підтверджують неможливість виховання дитини. Якщо опіка призначається над повнолітньою особою, - рішення суду про визнання даної особи недієздатною; акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна; довідки про стан здоров`я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки (п.3.3 Правил опіки та піклування). У постанові від 28 травня 2025 року у справі № 641/7190/23 (провадження№ 61-16711 св24) Верховний Суд зазначив, що саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність цього, уникаючи можливих зловживань, та належним чином мотивувати своє подання про можливість призначення особи опікуном. Враховуючи, що [PERSON] є військовозобов`язаною особою, яка підлягає мобілізації, відповідальним органом статус не перевірено та не враховано можливість виконувати опікунський обов`язок у разі призначення. Нормою ч. 4ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами. Ураховуючи зазначені обставини, саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому напрямку, та належним чином мотивувати свій висновок про можливість призначення особи опікуном. Саме на орган опіки та піклування покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна. [PERSON] має дочку [PERSON] , однак можливість здійснення опіки нею або іншою особою органом опіки та піклування не досліджувалися, як і не досліджувались обставини можливості здійснення заявником повноважень опікуна у зв`язку із зайнятістю на роботі, оскільки останній є ФОП. Отже, подання органу опіки та піклування щодо призначення опікуном саме [PERSON] належним чином не мотивовано, що на переконання суду, свідчить про застосування органом опіки та піклування суто формального підходу до вирішення питання доцільності призначення заявника опікуном [PERSON] . Тобто, об`єктивних підстав призначення недієздатній [PERSON] опікуна в особі заявника, у зазначеному поданні не міститься. Крім того, суду не надано доказів та не зазначено у поданні органу опіки і піклування про створення саме заявником необхідних побутових умов недієздатній особі та забезпечення її доглядом та лікуванням як не доведено і того факту яким чином заявник поєднує роботу, спілкування з сім`єю, яка проживає за іншою адресою, спілкування з малолітньою дитиною та доглядом за бабусею [PERSON] , яка згідно висновку експерата втратила навики самообслуговування, є безпомічною та соціально дезадаптованою. Також слід зазначити, що згідно матеріалів справи вбачається, що заявник зареєстрований за іншою адресою і довідки про фактичне місце проживання або відповідного акту огляду матеріальних умов проживання, які б підтвердили факт проживання останнього разом з [PERSON] до суду не надано. Матеріали справи не містять будь-яких доказів про наявність у [PERSON] , позитивного відношення та прив`язаності до особи, яка бажає стати опікуном, що свідчило б про наявність довірливих та доброзичливих стосунків між ними, а відтак і про те, що призначення опікуном саме заявника відповідатиме її інтересам. Стосовно ставлення [PERSON] до заявника нічого не повідомила і свідок в судовому засіданні. Крім того, суд звертає увагу, що [PERSON] має доньку [PERSON] , заяву останньої про те, що вона проживає в іншій країні і не бажає та не має можливості здійснювати догляд за матір`ю, суд до уваги не приймає, оскільки факт її перебування за кордоном не є тією обставиною, яка унеможливлює здійснення догляду за матір`ю. Жодних доказів про об`єктивну неможливість здійснення вказаною особою обов`язків опікуна суду не подано. Слід врахувати й те, що якщо жоден з родичів не може або не виявляє бажання бути опікуном, є патронатний догляд, де професійний доглядач забезпечуватиме необхідну допомогу або можливість влаштування осіб, які потребують постійного стороннього догляду, до спецзакладів. Доказів неможливості забезпечення такого догляду матеріали справи не містять. Покази свідка, на які посилається представник заявника також не є беззаперечними доказами, які б давали суду підставу призначати опікуном [PERSON] . [PERSON] , особливо якщо вони є суб`єктивними і не підтверджуються іншими доказами, а акт про встановлення факту здійснення особою самостійного догляду від 20.08.2025 року, на який звертає увагу представник заявника не є самостійною підставою для задоволення вимог щодо призначення опікуном тієї особи, яка в ньому визначена. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, проаналізувавши подані докази, вимоги законодавства та приймаючи до уваги вищевикладене, суд не знаходить підстав для задоволення заяви в частині призначення заявника [PERSON] , опікуном над [PERSON] . У постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №545/1691/16-ц (провадження № 61-4475св18) Верховним Судом сформульовано висновок про те, що законодавством не передбачено обов`язку суду визнання особи недієздатною і призначення опікуна в єдиному судовому процесі. Відповідно до ст.65 ЦК України до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника, опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування. Оскільки в задоволенні заяви в частині призначення заявника опікуном, суд відмовляє, тому обов`язки опікуна над недієздатним тимчасово покладаються на орган опіки і піклування за місцем проживання (перебування) недієздатної особи, до вирішення питання про призначення опікуна в порядку визначеному законом. Строк дії даного рішення суд встановлює на два роки, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: partial