Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

30 грудня 2025 року Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі АТ «ПУМБ», Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 23 липня 2024 року [PERSON] звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг і підписав заяву №1002210601701 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 23 липня 2024 року, відповідно до якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок у розмірі 200 000 гривень, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 0,010 % річних. Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином умов договору у нього станом на 30 жовтня 2025 року виникла заборгованість в розмірі 262541,18 гривень, позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. У судове засідання представниця позивача не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, що підтверджується довідками про доставку електронного документу (а. с. 52, 53), у позовній заяві вказала, що не заперечує проти заочного розгляду справи та просить справу розглядати без її участі (а. с. 4). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 54), про причини неявки суд не повідомляв, відзив на позов не подавав. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 23 лютого 2026 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (частина перша статті 1056-1 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що 23 липня 2024 року АТ «ПУМБ» та [PERSON] уклали кредитний договір № 1002210601701 (далі Договір) шляхом підписання заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. За умовами договору відповідачу був наданий споживчий кредит в розмірі 200000 гривень зі сплатою 0,01 % річних на строк 36 місяців. Сторони погодили графік платежів, який викладено у Додатку №1 до заяви (а. с. 5-6). Договором передбачена комісія за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,22 % щомісяця. Вказаний договір, графік платежів та таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживачів та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та паспорт споживчого кредиту був підписаний відповідачем власноручним підписом (а. с. 6, 7, 8). На виконання умов Договору №1002210601701 від 23 липня 2024 року відповідачу були надані кредитні кошти в розмірі 200000 гривень шляхом перерахунку на його банківський рахунок (а. с. 11). Отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними також підтверджується випискою по рахунку відповідача (а. с. 13). АТ «ПУМБ» надавши відповідачу кредит, свої зобов`язання за договором виконало. Наведені обставини свідчать про те, що між АТ «ПУМБ» та відповідачем у цій справі виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог статті 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторони договору досягнули згоди відносно всіх його істотних умов. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З розрахунку АТ «ПУМБ» видно, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 1002210601701 від 23 липня 2024 року станом на 30 жовтня 2025 року становить 262541,18 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу складає 199913,5 гривень, заборгованість за відсотками за користування кредитом 23,68 гривень, заборгованість зі сплати комісії 62604 гривень (а. с. 11 на звороті - 12). Виходячи з того, що відповідач фактично отримав та використовував кошти, надані АТ «ПУМБ» на його картку, але не повернув їх в повному обсязі, то суд вважає, що вимоги АТ «ПУМБ» про стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом, які він на час розгляду цієї справи не повернув, є підставними і підлягають до задоволення. У позовній заяві позивач також просив стягнути з відповідача комісію за обслуговування кредиту в розмірі 62604 гривень. Частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію, пов`язану з обслуговуванням кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої, другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з частиною другою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29, 31.33 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) дійшла такого висновку: «З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів (п. 31.25 постанови). У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 5 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемним відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати за щомісячне обслуговування кредитної заборгованості, відображена у Графіку платежів (а. с. 7), однак, в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються позивачем та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Враховуючи те, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг, пов`язаних з обслуговуванням кредиту, і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то позов у цій частині до задоволення не підлягає. У відповідності до вимог частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (76,15 %) підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1844 гривні 66 копійок (2422,4 грн * 76,15 % = 1844,66 грн). На підставі викладеного, статей 526, 530, 610, 611, 629, 634, 1048, 1054, 1056-1 ЦК України та

Outcome: partial