Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

До Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов вказаний позов за територіальною підсудністю з Київського районного суду міста Одеси, згідно з яким позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 37 501,60 гривень та моральну шкоду у розмірі 37 501,60 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачем [PERSON] він познайомився в 1989 році, як тільки їм надали земельні ділянки (дача). Вказані земельні ділянки (дача) розділяє металева сітка, яка не є перешкодою для [PERSON] . Як тільки позивач приїздить на свою дачу, сусіди повідомляють йому про те, що відповідач систематично перебуває там під час його відсутності. 25.06.2025 року відповідач [PERSON] знаходився на своїй земельній ділянці № [NUMBER] в нетверезому стані, виколював провід для здачі металобрухту. В цей же день, ділянка відповідача [PERSON] загорілась, а він сам втік на автобус, гасити вогонь не захотів. Вогонь з ділянки [PERSON] перекинувся на земельну ділянку позивача та сусідні ділянки. В результаті пожежі, на земельній ділянці позивача згоріло все, що там знаходилось, а саме: 28 шт. фруктових дерев, 8 кущів винограду, 5 кущів роз, 6 куб. м. дров, 1 куб. м. дошки, 18 м. дроту електричного, 16 м. дроту антенного, 1 шт. алюмінієва антена, 1 шт. алюмінієва драбина, 2 рулону рубероїда, 12 м. сітки. Підпал земельної ділянки позивача дуже підірвало його здоров`я, в нього боліло серце, голова, він приймав ліки та боявся їхати на свою дачу, щоб не злягти від побаченого. Так, відповідач звернувся до свого сімейного лікаря, який дав йому направлення до лікарів спеціалістів, в результаті чого був вимушений витратити багато грошей на своє лікування. На підставі викладеного, позивач вважає, що вказані дії відповідача спричинили йому моральну та матеріальну шкоду, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.01.2026 року відкрито провадження у даній справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути справу у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечував, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Так, у відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до повернутого поштового повідомлення відповідач відсутній за зазначеною адресою, що свідчить про неможливість вручення відповідачу судових повісток. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України проводить розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без фіксування судового процесу звукозаписувальною технікою. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши наявні по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Згідно Державного Акту на право власності на земельну ділянку Серії ОД №061233, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,051 га, кадастровий номер 5123981400:01:003:0084, яка розташована: Єгорівська сільська рада, Роздільнянського району Одеської області, з цільовим призначенням: для ведення садівництва. Згідно відповіді ОРУП №2 ВП №2 ГУНП в Одеській області №112638-2025 від 22.07.2025 року вбачається, що в під час виїзду на місце події було встановлено гр. [PERSON] , [INFO] , який пояснив, що в ході спалювання побутового сміття та сухої трави вогонь розповсюдився в межах садового товариства. Аналізуючи вищевказану інформацію, матеріали були направлені в підрозділи ДСНС для прийняття рішення відповідно до чинним нормативно-правових актів України. Згідно довідки ГС «Об`єднання садоводів та садових товариств масиву «Надлиманський» № 41 від 22.07.2025 року вбачається що вказана довідка видана власнику земельної ділянки № [NUMBER] , СТ «Чорномор» масиву «Надлиманський», кадастровий номер 5123981400:01:003:0084, [PERSON] в тому, що під час пожежі на масиві, влаштованої 25.06.2025 року [PERSON] , власником земельної ділянки № [NUMBER] , СТ «Чорномор» масиву «Надлиманський», кадастровий номер 5123981400:01:003:2236, вказана ділянка повністю вигоріла. Згідно акту обстеження земельної ділянки ГС «Об`єднання садоводів та садових товариств масиву «Надлиманський» від 02.07.2025 року, номер ділянки 675, загальний стан ділянки: ділянка вигоріла повністю, згорів фруктовий сад: 28 дерев, 8 кущів винограду, горіли нові буд. Матеріали, згоріли дрова, електричний та антенний кабелі, 2 рулони рубероїду, 12 метрів сітки для огорожі, драбина алюмінієва розкладна. Крім того, позивач надав копії квитанцій, якими підтверджується купівля лікарських засобів та оплату витрат на лікування. Відповідно до пунктів 8, 9 частини 2 статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками згідно частини другої статті 22 ЦК України розуміють витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами) шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, для покладення відповідальності на заподіювача майнової шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди, тобто деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04 серпня 2020 року у справі № 925/1478/16). У правовідносинах з відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц). Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 03 травня 2022 року у справі № 521/14202/14-ц. Відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначення повноважень органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, прав та обов`язків громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності регулює Кодекс цивільного захисту України. За приписами статті 2 Кодексу цивільного захисту України пожежна безпека - це відсутність неприпустимого ризику виникнення і розвитку пожеж та пов`язаної з ними можливості завдання шкоди живим істотам, матеріальним цінностям і довкіллю. Частиною другою статті 21 Кодексу цивільного захисту України на громадян покладено обов`язок виконувати правила пожежної безпеки. Правилами пожежної безпеки в Україні, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України 30.12.2014 № 1417, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 березня 2015 р. за № 252/26697, у редакції пункту 11.2., що діяла на час виникнення спірних правовідносин, випалювання сухої рослинності або її залишків здійснюється відповідно до Порядку випалювання сухої рослинності або її залишків, затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 12 серпня 2021 року № 541, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 року за № 1311/36933. Згідно з вимогами Порядку №541 від 12.08.2021, випалювання сухої рослинності допускається виключно у випадку гасіння пожеж в екосистемах пожежно-рятувальними підрозділами (частинами) визначеними статтями 60-63 Кодексу цивільного захисту України за рішенням керівника гасіння пожежі. Випалювання залишків сухої рослинності допускається у наступних випадках: для приготування їжі (у печі, на мангалі чи за допомогою іншого обладнання), обігріву оселі (дрова, хмиз, брикети); у традиційно-культурних цілях (багаття на Івана Купала, тощо). Таке випалювання здійснюється за попереднім узгодженням місця та часу з органами місцевого самоврядування. Забороняється проводити будь-які випалювання у вітряну погоду, окрім випалювання залишків сухої рослинності у закритих приміщеннях. Отже, імперативними нормами права, які визначають правила поведінки, обов`язкові для учасників правовідносин, і відступати від яких вони не можуть, було прямо заборонено розведення багать у вітряну погоду, а також самовільне випалювання рослинності або її залишків без дозволу пожежно-рятувальних підрозділів чи погодження з органом місцевого самоврядування. Порушення таких правил є протиправною поведінкою, що тягне відповідальність, встановлену законом, у тому числі цивільно-правову відповідальність у разі, якщо наслідком такої поведінки стало заподіяння шкоди іншій особі. Так, відповіддю ОРУП №2 ВП №2 ГУНП в Одеській області №112638-2025 від 22.07.2025 року підтверджується, що зазначена пожежа виникла з вини відповідача [PERSON] . Таким чином, між протиправною поведінкою відповідача та шкодою, завданою майну позивача, існує причинний зв`язок. Натомість відповідачем в порушення свого процесуального обов`язку не надано жодних доказів на спростування вини у його діях, внаслідок яких виникла пожежа, а отже, не спростовано визначену статтями 1166, 1167 ЦК України презумпцію винного заподіяння шкоди. Враховуючи викладене суд вважає, що у справі достатньо доказів, які вказують на те, що саме через протиправні, винні дії відповідача сталася пожежа, внаслідок якої пошкоджено земельну ділянку позивача, яка розташована за адресою: Одеська область, Одеський район, Дачненська ОТГ, с. Одрадове, ГС «Об`єднання садоводів та садових товариств масиву «Надлиманський», номер ділянки [NUMBER] . Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. За приписами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи; гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Позивачем доведено, що внаслідок протиправних дій відповідача, сталася пожежа, внаслідок якої пошкоджено нерухоме майно, належне позивачу. Суд погоджується з доводами позивача про перенесені ним моральні переживання внаслідок знищення та пошкодження його майна, та враховуючи характер та обсяг душевних страждань, враховуючи майновий стан відповідача, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди задовольнити та стягнути з відповідача на його користь 37501,60 гривень на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем заявлено дві позовні вимоги майнового характеру, оскільки він просить суд стягнути з відповідача 37 501,60 гривень в якості відшкодування матеріальної шкоди, а також стягнути моральну шкоду в розмірі 37 501,60 гривень. На підтвердження сплати судового збору позивачем надано копію квитанції від 29.08.2025, відповідно до якої позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 гривень, який підлягає стягнення з відповідача на користь позивача. Оскільки, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, так як позивач її визначив у грошовому вимірі, то з відповідача слід стягнути на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028,00 гривень.

Outcome: approved