Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Кропивницька окружна прокуратура звернулась в інтересах держави, уповноваженим органом якої виступає: Національна служба здоров`я України, Кіровоградська обласна рада до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на користь Національної служби здоров`я України витрат на лікування потерпілої від злочину [PERSON] в сумі 32197,40 грн на користь державного бюджету України та стягнення з [PERSON] на користь Кропивницька міська рада витрат на лікування потерпілого від злочину потерпілої від злочину [PERSON] в сумі 1223,76 грн на користь місцевого бюджету. В обґрунтування позовних вимог зазначено, відповідач керуючи автомобілем Daewoo Sens, реєстраційний номер [NUMBER] , допустив наїзд на пішохода [PERSON] , яка рухалась пішим ходом в межах пішохідного переходу. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження. Відповідач був притягнути й до кримінальної відповідальності, одна був звільнений за частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України на підставі статті 46 Кримінального кодексу України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. Позов в межах кримінального судочинства про стягнення з [PERSON] витрат на лікування потерпілого не заявлявся. [PERSON] , в період з 22.10.2024 по 04.11.2024 перебувала на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні КНП «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» Кропивницької міської ради» та на її лікування закладом витрачено кошти на загальну суму 33424,16 грн Ухвалою судді Фортечного районного суду міста Кропивницького від 11 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. На підставі частини третьої статті 53 Цивільного процесуального кодексу України залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Комунальне некомерційне підприємство «Міська лікарня швидкої медичної допомоги «Кропивницької міської ради» (а.с.76). Представник Кропивницької окружної прокуратури в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник Національної служби здоров`я України в судове засідання не з`явився, подав через канцелярію суду заяву (вх. № 46419 від 13.11.2025 року) про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог (а.с. 93-95). Представник Кіровоградської обласної ради в судове засідання не з`явився, подав через канцелярію суду заяву (вх. № 5679 від 09.02.2026 року) про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Комунальне некомерційне підприємство «Міська лікарня швидкої медичної допомоги «Кропивницької міської ради» в судове засідання не з`явився, про час і про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 103), причини неявки суду не відомі, заяв, клопотань до суду не подавав. Відповідач в судовому засіданні вказав, що він добровільно допомагав потерпілій, яка перебувала в лікарні. Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 03 березня 2025 року у справі № 404/567/25, номер провадження 1-кп/404/21/25 [PERSON] , [INFO] , звільнено від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України у зв`язку з примиренням з потерпілою. Кримінальне провадження № 12024121010002697 внесене до ЄРДР 23.10.2024 року про обвинувачення [PERSON] , [INFO] , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України закрито у зв`язку із звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності (а.с. 21). Відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 12024121010002697 від 23.10.2024 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що [PERSON] , [INFO] , 22.10.2024 року близько 10:18 год, керуючи автомобілем Daewoo Sens, реєстраційний номер [NUMBER] , грубо порушуючи підпункт 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, здійснюючи рух по вулиці Куроп`ятникова зі сторони провулку Юлія Мейтуса в напрямку провулку Кріпосний, наближаючись до зебри нерегульованого пішохідного переходу по вулиці Куроп`ятникова навпроти будинку № 23, де згідно з порушеннями пунктів 12.2, 18.1 Правил дорожнього руху України, був неуважним, не слідкував за дорожньою обстановкою, де допустив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , яка рухалась пішим ходом в межах пішохідного переходу, який позначений дорожнім знаком 5.38.1 зліва на право відносно руху автомобіля Daewoo Sens, реєстраційний номер [NUMBER] . Тобто, невідповідність дій водія [PERSON] вимогам пунктів 2.3 (б), 12.2, 18.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] , згідно висновку судово-медичної експертизи № 974 від 20.12.2024 року отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому обох кісток нижньої третини лівої гомілки зі зміщенням, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 добу. Потерпілим у даному кримінальному провадженні є [PERSON] , [INFO] (а.с. 22-25). Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпіла [PERSON] , в період з 22.10.2024 по 04.11.2024 перебувала на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» Кропивницької міської ради» та на її лікування закладом витрачено кошти на загальну суму 33424,16 грн (2462,18 грн х 10 л/днів + 2200,59 грн х 4л/днів = 24621,80 + 8802,36 = 33424,16 грн) (а.с. 29, 30, 31). Відповідно до частини шостої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до частини третьої статті 56 Цивільного процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Відповідно до частини четвертої статті 56 Цивільного процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Конституційний Суд України у рішенні №3-рп/99 від 08.04.1999 у справі №1-1/99 визначив, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати у постанові від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17 зробив висновок, що наведене Конституційним Судом України розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Згідно зі статтею 18 Основ законодавства про охорону здоров`я фінансове забезпечення охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерел, не заборонених законом. Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, призначені на охорону здоров`я, використовуються, зокрема, для забезпечення медичної допомоги населенню, фінансування державних цільових і місцевих програм охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень у цій сфері. Фінансове забезпечення державних та комунальних закладів охорони здоров`я - бюджетних установ здійснюється відповідно до бюджетного законодавства. Згідно з положеннями статті 22 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів, що уповноважені на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету, зобов`язані ефективно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави у бюджетній сфері. Згідно з статтею 26 Бюджетного кодексу України, контроль за дотриманням бюджетного законодавства спрямований на забезпечення ефективного і результативного управління бюджетними коштами та здійснюється на всіх стадіях бюджетного процесу його учасниками відповідно до цього Кодексу та іншого законодавства, а також забезпечує, зокрема, досягнення економії бюджетних коштів, їх цільового використання, ефективності і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів шляхом прийняття обґрунтованих управлінських рішень (пункт 3 частини першої статті 26 Бюджетного кодексу України). Відповідно до частини третьої статті 26 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів в особі їх керівників організовують внутрішній контроль і внутрішній аудит та забезпечують їх здійснення у своїх установах і на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери управління таких розпорядників бюджетних коштів. В умовах воєнного стану, забезпечення належного фінансування системи охорони здоров`я, її матеріальне забезпечення набуває першочергового значення для належного виконання закладами охорони здоров`я своїх функцій. Водночас, невідшкодування витрат на лікування потерпілих від злочинів суперечить зазначеній меті. Невідшкодування витрат, здійснених за рахунок державного та місцевого бюджетів на стаціонарне лікування потерпілої від злочину [PERSON] , негативно впливає на фінансування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я, забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, що і є підставою звернення прокурора в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів та інтересів територіальної громади. Оскільки лікування потерпілої здійснювалося за кошти державного бюджету, отримані закладом від Національної служби здоров`я України за договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, та за кошти місцевого бюджету, відповідно, контролювати питання ефективності їх використання та повернення є органи, що є розпорядниками вказаних коштів. Враховуючи викладене, окружною прокуратурою проводилося листування з метою з`ясування повноти вжитих заходів, спрямованих на відшкодування коштів до державного та місцевого бюджетів. Згідно листа Виконавчого комітету Кропивницької міської ради № 6180/27 від 01.09.2025 року, останньою цивільний позов щодо стягнення з [PERSON] збитків завданих лікуванням потерпілої до суду не подавався. У разі подання Кропивницькою окружною прокуратурою позовної заяви про стягнення витрат на лікування в інтересах держави, Кропивницька міська рада не заперечуватиме проти таких позовних вимог (а.с.42-44). Підставою представництва прокурором інтересів держави у суді відповідно до статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» є нездійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Зокрема, звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Верховний Суд у постанові від 16.04.2019 у справі №910/3486/18 зазначив, що прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів. Норма статті 23 Закону України «Про прокуратуру» вимагає від прокурора доведення лише факту нездійснення або неналежного здійснення уповноваженим органом своїх повноважень, а не встановлення причин нездійснення уповноваженими органами своїх функцій щодо захисту інтересів держави. Більше того, встановлення будь-яких причин нездійснення уповноваженим органом своїх функцій не може обмежувати державу в праві на судовий захист. Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Відповідно до Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення», Положення про Національну службу здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 № 1101, Національна служба здоров`я України (НСЗУ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра охорони здоров`я, який реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення. Національна служба здоров`я України відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: укладає, змінює та припиняє договори про медичне обслуговування населення; здійснює заходи, що забезпечують цільове та ефективне використання коштів за програмою медичних гарантій; здійснює оплату згідно з тарифом за надані пацієнтам медичні послуги (включаючи медичні вироби) та лікарські засоби за договорами про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій. Згідно з пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» програма державних гарантій медичного обслуговування населення (програма медичних гарантій) - програма, що визначає перелік та обсяг медичних послуг (включаючи медичні вироби) та лікарських засобів, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з тарифом, для профілактики, діагностики, лікування та реабілітації у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами. Постановою Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2019 р. № 1086 затверджено Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті на реалізацію програми державних гарантій медичного обслуговування населення», який визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Реалізація програми державних гарантій медичного обслуговування населення» (далі - Порядок). Відповідно до пункту 3 Порядку, розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Національна служба здоров`я України. Згідно з частиною четвертою статті 20 Бюджетного кодексу України, відповідальний виконавець бюджетних програм у процесі їх виконання забезпечує цільове та ефективне використання бюджетних коштів протягом усього строку реалізації відповідних бюджетних програм у межах визначених бюджетних призначень. Згідно з пунктами 8, 10 частини п`ятої Інструкції про статус відповідальних виконавців бюджетних програм та особливості їх участі у бюджетному процесі, затвердженої наказом Мінфіну від 14.12.2001 року № 574 відповідальний виконавець, зокрема, здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів у бюджетному процесі; головний розпорядник та відповідальний виконавець у встановленому порядку здійснюють контроль за дотриманням бюджетного законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу з метою забезпечення ефективного та результативного управління бюджетними коштами. Таким чином, Національна служба здоров`я України є органом, уповноваженим захищати інтереси держави у спірних правовідносинах як розпорядник коштів державного бюджету та відповідальний виконавець бюджетної програми. Також, відповідно до статті 143 Конституції України, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування, зокрема, управляють майном, що є в комунальній власності. Згідно зі статтею 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Згідно з частинами першої-четвертої статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Сільські, селищні, міські ради, відповідно до статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Згідно статті 3 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» закладом охорони здоров`я є юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників і фахівців з реабілітації. Відповідно до Статуту Комунальне некомерційне підприємство «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» Кропивницької міської ради», затвердженого рішенням Кропивницької міської ради № 2235 від 24.10.2024 року є багатопрофільним закладом охорони здоров`я - комунальним унітарним некомерційним підприємством, що здійснює медичне обслуговування населення в амбулаторних і стаціонарних умовах та надає екстрену, спеціалізовану медичну допомогу, реабілітаційну допомогу будь-яким особам у порядку та на умовах, встановлених законодавством України та цим Статутом (пункт 1.1.) (а.с.45-63). Підприємство створене рішенням Міської ради міста Кропивницького від 27 серпня 2019 року № 2740 відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» шляхом перетворення з комунального закладу «Кіровоградська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Майно Підприємства є власністю Кропивницької міської територіальної громади, в особі Кропивницької міської ради (пункт 1.2.). Засновником і власником підприємства є Кропивницька міська територіальна громада в особі Кропивницької міської ради. Уповноваженим органом, представником власника є управління охорони здоров`я Кропивницької міської ради, якому підприємство підпорядковане, підзвітне та підконтрольне (пункт 1.4.). Основною метою діяльності підприємства є забезпечення та здійснення медичного обслуговування населення шляхом надання медичних та інших послуг у сфері охорони здоров`я в порядку та на умовах, встановлених законодавством України. Відповідно до поставленої мети предметом діяльності підприємства є, серед іншого, створення разом із власником умов, необхідних для забезпечення доступної та якісної медичної допомоги населенню, організації належного управління внутрішнім лікувально-діагностичних процесом та ефективного використання майна й інших ресурсів підприємства; надання в амбулаторних і стаціонарних умовах відповідно до законодавства України послуг спеціалізованої медичної допомоги, у тому числі невідкладної, необхідної для забезпечення належної профілактики, діагностики, лікування у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами, включаючи медичний контроль за перебігом вагітності, ведення пологів і післяпологового періоду, на безвідплатній і відплатній основі (пункт 3.1, пункт 3.2). Відповідно до пункту 5.1. Статуту, майно підприємства є комунальною власністю і закріплюється за ним на праві оперативного управління. Джерелами формування майна та коштів лікарні є зокрема кошти місцевого бюджету (бюджетні кошти), державні субвенції, інші субвенції з обласного та державного бюджетів, у тому числі на реалізацію програм в галузі охорони здоров`я (пункт 5.3.2 статуту). Згідно із частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 1191 Цивільного кодексу України, держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення. Згідно з частиною першою статті 1206 Цивільного кодексу України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, Згідно з частиною третьою вказаної статті, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду від 07 липня 1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» роз`яснено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Відповідно до пункту 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно з пункту 4 зазначеного Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному . лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Фінансування Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» Кропивницької міської ради» здійснювалось Національною службою здоров`я України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом оплати наданих лікарнею медичних послуг за програмами медичних гарантій відповідно до укладеного між ними Договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій № 4053-Е24-Р000 від 10.02.2024 року. Кошти перераховуються Національною службою здоров`я України безпосередньо на рахунок лікарні. Крім того, лікарня провадить свою діяльність за рахунок коштів міського бюджету. [PERSON] , в період з 22.10.2024 по 04.11.2024 перебувала на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» Кропивницької міської ради» та на її лікування закладом витрачено кошти на загальну суму 33424,16 грн (2462,18 грн х 10 л/днів + 2200,59 грн х 4л/днів = 24621,80 + 8802,36 = 33424,16 грн), а тому саме така сума повинна бути стягнута з відповідача. Вказаний розрахунок підтверджено листом Комунального некомерційного підприємства «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» від 11.08.2025 за №2178/1. Так, згідно проведеного розрахунку: вартість 1 ліжко/дня в жовтні 2024 року становила 2462,18, у вартість ліжко-дня включені витрати здійсненні: за рахунок коштів НЗСУ (державний бюджет) в сумі 23818,00 грн (2381,8 грн х 10 л/днів); за рахунок коштів місцевого бюджету (оплата комунальних та енергоносіїв) в сумі 803,80 грн (80,38 грн х 10 л/днів). Вартість 1 ліжко/дня у листопаді 2024 року становила 2200,59 грн, у вартість ліжко-дня включені витрати здійсненні: за рахунок коштів НЗСУ (державний бюджет) в сумі 8379,40 грн (2094,85 грн х 4 л/днів); за рахунок коштів місцевого бюджету (оплата комунальних та енергоносіїв) в сумі 422,96 грн (105,74 грн х 4 л/днів). Враховуючи вищезазначене, у вартість ліжко-дня включені витрати здійснені: за рахунок коштів державного та місцевого (обласного) бюджету (а.с. 30). Таким чином, медичні послуги надано Комунальним некомерційним підприємством «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» Кропивницької міської ради» на підставі договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, укладеного між Національною службою здоров`я України та Комунальним некомерційним підприємством «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» Кропивницької міської ради». Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій. Пунктом 4 частини першої статті 7 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» передбачено, що однією з функцій Національної служби здоров`я України, як Уповноваженого органу, є укладення, зміна та припинення договорів про медичне обслуговування населення та договорів про реімбурсацію. У пункті 8 Типової форми договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 410 від 25.04.2018 року, передбачено, що надавач зобов`язується надавати медичні послуги за програмою медичних гарантій пацієнтам, а замовник зобов`язується оплачувати такі програми відповідно до встановленого тарифу та коригувальних коефіцієнтів. Тобто, послуги Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» Кропивницької міської ради» пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачено Національною службою здоров`я України як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України. У пункті 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» визначено, що програма державних гарантій медичного обслуговування населення (програма медичних гарантій) програма, що визначає перелік та обсяг медичних послуг, медичних виробів та лікарських засобів, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з тарифом, для профілактики, діагностики, лікування та реабілітації у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами. Механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Реалізація програми державних гарантій медичного обслуговування населення» (КПКВК 2308060) визначено «Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті на реалізацію програми державних гарантій медичного обслуговування населення», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 року № 1086. Перелік медичних послуг, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України у 2024 році, визначений Порядком реалізації програми державних гарантій медичного обслуговування населення у 2024 році. Національна служба здоров`я України є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня та відповідальним виконавцем бюджетної програми. Таким чином, оскільки Національна служба здоров`я України витратила державні (бюджетні) кошти при наданні медичних послуг лікування потерпілої, яка перебувала на стаціонарному лікуванні у період з 22.10.2024 року по 04.11.2024 року з вини [PERSON] на підставі договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, укладеного між Національною службою здоров`я України та Комунальним некомерційним підприємством «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» Кропивницької міської ради», дані кошти необхідно стягнути з [PERSON] та зарахувати до Державного бюджету України. З огляду на те, що Комунальне некомерційне підприємство «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» Кропивницької міської ради» є комунальним унітарним некомерційним підприємством, є об`єктом спільної власності територіальної громади міста, засновником якого являється Кропивницька міська рада, а кошти, які виділяються на лікування хворих, надходять із місцевого та державного бюджету, у даному випадку відсутність коштів, призводить до ненадходження коштів до бюджету, що створює навантаження на бюджет та ускладнює процес безкоштовного лікування осіб, які цього потребують, чим завдається істотна шкода державним інтересам в цілому. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Кропивницької окружної прокуратури про стягнення з [PERSON] витрати, понесені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілої від злочину в сумі 32197,70 грн на користь державного бюджету України та в сумі 1226,76 грн на користь місцевого бюджету, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 6056,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved