Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Адвокат Войтович Є.М. в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення суми недоотриманої пенсії, в обґрунтування позову зазначивши наступне. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане 29 квітня 2025 року приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Дмитрієвою Н.П. за р.№ 857 (спадкова справа № 187/2024) позивач успадкував право на отримання суми пенсії в розмірі 59 771,72 гривень у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яка належала спадкодавцю, але не була ним отримана за життя. На виконання цього свідоцтва відповідач 06 червня 2025 року здійснив виплату в розмірі 11 436,72 грн. Залишок суми залишається не виплаченим. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму недоотриманої пенсії спадкодавця у розмірі 48 335 гривень та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Ухвалою судді від 22.01.2026 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. 10.02.2026 року представником відповідача подано відзив на позов, відповідно до якого відповідач проти позову заперечує та просить у його задоволенні відмовити, посилаючись на відсутність правових підстав спадкування позивачем сум пенсій, які були недоотримані спадкодавцем. Представник позивача суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, відповідно до якої позов підтримує та наполягає на його задоволенні. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, суду подала заяву про розгляд справи без її участі, у задоволенні позову просить відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, 29.04.2025 року приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Дмитрієвою Н.П. видано Свідоцтво про право на спадщину за законом (спадкова справа № 187/2024), яке зареєстровано в реєстрі за № 857, та, згідно з яким [PERSON] , [INFO] , є спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна його матері [PERSON] , 1955 року народження, яка померла [INFO] . Спадщина, на яку видано зазначене свідоцтво, складається з права на одержання суми пенсії в розмірі 59 771,72 гривень у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яка належала спадкодавцю, але не була ним отримана за життя, що підтверджується довідкою, виданою Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 21.03.2025 року № 0800-0401-8/27403 (а.с. 11). Згідно із випискою АТ КБ «Приватбанк» по картковому рахунку позивача [PERSON] від 13.01.2026 року, на його рахунок 06.06.2025 року від ПФУ було перераховано кошти у сумі 11 436,72 гривень у вигляді разової виплати (а.с. 7). Даних про надходження на рахунок позивача іншої частини недоотриманої пенсії на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.04.2025 року, матеріли справи не містять, таких даних не надано й відповідачем. Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту статті 392 ЦК України, право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Згідно із частинами першою та другою статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 1227 ЦК України узгоджуються з положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] частково виплачена недоотримана пенсія у розмірі 11 436,72 гривень, яка належала його померлій матері [PERSON] та становила 59 771,72 гривень. Таким чином, залишок суми недоотриманої пенсії становить 48 335,00 гривень. Таким чином, оскільки за життя [PERSON] , яка померла [INFO] , недоотримала пенсію у розмірі 59 771,72 гривень, позивач, який є її спадкоємцем та у встановленому законом порядку прийняв спадщину, набув право на отримання невиплаченої пенсії у повному обсязі, що підтверджується довідкою ГУПФУ в Запорізькій області від 21.03.2025 року № 0800-0401-8/27403. Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що розмір недоотриманої пенсії, яка належала померлій [PERSON] , нараховано відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за три роки до дня звернення за виплатою неотриманої пенсії, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме: у Свідоцтві про право на спадщину за законом, виданому 29.04.2025 року приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Дмитрієвою Н.П., зареєстрованому в реєстрі за № 857, зазначено, що [PERSON] успадкував недоотриману його матір`ю [PERSON] за життя пенсію в сумі 59 771,72 гривень, яка належала спадкодавцю. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення суми недоотриманої пенсії є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі, та суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму недоотриманої пенсії у розмірі 48 335,00 гривень. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Частиною 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі, і факт надання правничої допомоги підтверджено Свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю та Ордером на надання правничої (правової) допомоги. При цьому, Договору про надання правничої (правової) допомоги позивачем не надано, його умови встановити не можливо. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до позову долучено квитанцію на суму 10 000 гривень, однак детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу, позивачем не подано. З долученого позивачем акту приймання виконаних робіт від 16.01.2026 року неможливо встановити вартість послуг через невірний розрахунок, викладений у ньому. Таким чином, стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правничу допомогу є необгрунтованим, оскільки вони не підтверджені, відповідно до ст. 137 ЦПК України, належними доказами. На підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1 064,96 гривень, які підтверджується квитанцією: № 0755-0634-5768-0375 від 16.01.2026 року, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved