Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

04.03.2024 до суду надійшов зазначений цивільний позов. Прокурор звернувся до суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України , ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» , ч. 3, 4 ст. 56 ЦПК України. У позові позивач зазначає, що Білоцерківською окружною прокуратурою під час вивчення стану дотримання вимог чинного законодавства щодо відшкодування збитків, завданих порушенням вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища на підвідомчій території встановлено факт невідшкодування шкоди заподіяної [PERSON] внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства в розмірі 86 632 гривень. Постановою Володарського районного суду Київської області від 09.08.2023 у справі № 364/503/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень. Згідно з розрахунком матеріальної шкоди [PERSON] своїми діями заподіяв збитки рибному господарству України на суму 86 632 гривень. Питання про стягнення з порушника збитків дотепер не вирішено. Позивач, посилаючись на обставини викладені у позові та ст.ст. 13, 66, 131-1 Конституції України, ст.ст. 22, 1166 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 53, 56, 175, 177 ЦПК України, ст. 23 Закону України « Про прокуратуру», просить суд: -стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь держави в особі Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області 86 632 гривень шкоди, завданої водним живим ресурсам; -стягнути з відповідача на користь Київської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 3028 гривень. 13.03.2024 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Судовий розгляд справи по суті призначено на 12.04.2024, який на далі було відкладено за клопотанням відповідача (а.с. 49) на 07.05.2024 та у зв`язку із участю судді на навчанні (а.с. 60) на 28.05.2024. Ухвалою суду від 17.06.2024 задоволено клопотання відповідача та зупинено провадження у справі, у зв`язку із перебуванням [PERSON] у складі Збройних Сил України під час воєнного стану, а також зобов`язано останнього протягом десяти днів повідомити суд про припинення свого перебування у складі Збройних Сил України. Надалі, ухвалою суду від 23.01.2026 провадження у справі було поновлено, у зв`язку із звільненням [PERSON] з лав ЗСУ за станом здоров`я (а.с. 88, 90-91). Справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату та час розгляду справи без їх виклику в судове засідання, в приміщенні Володарського районного суду Київської області на 23.02.2026. Сторони про визначену судом дату розгляду справи належним чином повідомлені на що вказують поштове відправлення та довідки про доставку електронних повідомлень (а.с. 92-95). З огляду на зазначене суд, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу проходив за відсутності учасників справи. Суд, ознайомившись із позовною заявою, взявши до уваги позицію позивача, за відсутності відзиву відповідача, оглянувши письмові докази надані позивачем, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що постановою Володарського районного суду Київської області від 09.08.2023 у справі № 364/503/23 встановлено, що 01.07.2023 близько 15:30 на річці Рось у с. Городище-Пустоварівське, Білоцерківського району Київської області, [PERSON] здійснював вилов раків ручним збиранням, виловивши 56 раків, загальною вагою 2 кг, при цьому перевищив денну норму вилову на 26 екземплярів. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги ст. 63 Закону України «Про тваринний світ», п.п. 1 п. 2 розд. ІІІ Правил любительського і спортивного рибальства, п. 2 розд. ІІ додатку до Правил. Зазначеною постановою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Постанова набрала законної сили 21.08.2023 року (а.с. 33-34). Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Пунктом 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абз. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»). Відповідно до положень ч. ч. 3, 4 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. З інформації Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у місті Києві та Київській області (Київський рибоохоронний патруль) від 20.12.2023 № 16-7-01/3763-23, встановлено, що з метою стягнення заподіяної шкоди, Київський рибоохоронний патруль звернувся до [PERSON] з пропозицією досудового врегулювання спору. Позов до відповідача про відшкодування збитків не пред`являвся. Станом на 20.12.2023 збитки в добровільному порядку не відшкодовано (а.с. 26-27). Крім того, згідно з інформацією Володарської селищної ради від 20.12.2023 № 03-02/1037 кошти у розмірі 86 632,00 грн, як відшкодування заподіяної шкоди від відповідача на рахунок Володарської територіальної громади не надходили (а.с. 30). Викладені обставини свідчать про наявність у заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури права на вжиття заходів представницького характеру на захист інтересів держави в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Відповідно до ст. 37 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» водні біоресурси, що знаходяться у внутрішніх водних об`єктах, територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, на континентальному шельфі, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника на ці ресурси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України та законами України. Статтею 13 Конституції України, статтями 3-5 Закону України «Про тваринний світ» та ст. 39 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що об`єкти тваринного світу (в тому числі риби, ссавці, членистоногі, молюски та інші) знаходяться під охороною держави та належать до природних ресурсів загальнодержавного значення. Згідно із ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. Відповідно до вимог ст. ст. 34, 27 Закону України «Про тваринний світ», користувачі об`єктами тваринного світу зобов`язані використовувати тваринний світ у способи, що не допускають порушення цілісності природних угруповань і забезпечують збереження тварин, яких не дозволено використовувати. Статтею 1 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» визначено, що добування (вилов) - це вилучення водних біоресурсів із середовища їх перебування. У ст. 10 Закону України «Про тваринний світ» зазначено, що громадяни відповідно до закону зобов`язані охороняти тваринний світ і середовище перебування диких тварин, сприяти відтворенню відновлювальних об`єктів тваринного світу, використовувати об`єкти тваринного світу відповідно до закону, відшкодовувати шкоду, заподіяну ними тваринному світу внаслідок порушення вимог законодавства про охорону, використання і відтворення тваринного світу. Положенням ч. 1 ст. 63 Закону України «Про тваринний світ» передбачено, що порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Розмір компенсації за незаконне добування, знищення або пошкодження видів тваринного світу, а також за знищення чи погіршення середовища їх існування встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 63 Закону України «Про тваринний світ»). Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Зазначена норма передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є правовою підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. У п. 2 постанови № 6 від 27.03.1992 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. 1166 ЦК України доказуванню підлягає факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. У деліктних правовідносинах на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Для таких відносин є характерним застосування презумпції вини заподіювача шкоди, відповідно до якої не позивач доводить вину відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини, а усі інші умови застосування такого виду цивільно-правової відповідальності підлягають доведенню у повному обсязі позивачем, який наполягає на наявності підстав для задоволення такого позову. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Зі змісту наведеної вище постанови Володарського районного суду Київської області від 09.08.2023 встановлено, що порушення [PERSON] вимог ст. ст. 52-1, 63 Закону України «Про тваринний світ», п.п. 1 п. 2 розділу ІІІ Правил любительського та спортивного рибальства, п. 2 розділу ІІ додатку до Правил знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку зі спричиненням шкоди навколишньому природному середовищу. З розрахунку розміру шкоди, заподіяної відповідачем на річці Рось у с. Городище-Пустоварівське Білоцерківського району Київської області в межах Володарської територіальної громади Білоцерківського району Київської області, вбачається, що головним державним інспектором Відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» встановлено, що розмір шкоди, становить 86 632,00 грн (а.с. 21). Відповідач своїм правом про подання відзиву до суду не скористався. Відповідно до ст. 13 Конституції України, ст. 324 ЦК України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на природні ресурси (ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Згідно з п. «ї» ч. 1 ст. 15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Відповідно до положень ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено утворення місцевих фондів охорони навколишнього природного середовища у складі відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок, зокрема частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності згідно з чинним законодавством. Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності. При цьому п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України встановлено, що до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків. Таким чином шкода, завдана навколишньому природному середовищу, відшкодовується шляхом перерахування коштів на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради, на адміністративній території якої скоєно правопорушення, на користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби України в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вказаному вище співвідношенні. Відтак, беручи до уваги, що між протиправними діями відповідача та шкодою, завданою навколишньому природному середовищу, є прямий причинний зв`язок, суд вважає, що прокурором доведено наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь держави шкоди, завданої навколишньому природному середовищу, на спеціальний рахунок місцевого бюджету Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області у розмірі 86 632,00 грн. За таких підстав, враховуючи, що відповідач відзиву на позов та доказів на спростування доводів прокурора не надав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 028,00 грн, а відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь Київської обласної прокуратури.

Outcome: approved