Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

У жовтні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі за текстом ТОВ «Коллект Центр») звернулося до суду через систему «Електронний суд» з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором №0638363130 від 10.10.2020 у розмірі 122 624,47 грн, яка складається з суми основного зобов`язання та процентів. В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем було укладено зазначений вище договір в електронній формі з товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» (далі за текстом ТОВ «Інфінанс»), відповідно до умов якого [PERSON] було надано грошові кошти в сумі 7750 грн, які вона зобов`язалася повернути разом із процентами, однак своїх зобов`язань не виконала. На підставі договорів позивач набув статусу нового кредитора, отримавши право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Інфінанс», включно і до відповідача. Також просив стягнути 25000 грн витрат, понесених на правничу допомогу у зв`язку з пред`явленням даного позову та розгляду справи. Ухвалою від 04.11.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін, заперечення проти чого надійшло 04.12.2025 від представника відповідача. Ухвалою від 04.12.2025 судом постановлено перейти до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони в судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про слухання справи, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, у зв`язку з чим розгляд справи проведено у їхній відсутності. Представник відповідача у заяві від 19.02.2026 просив частково задовольнити позов, зокрема лише в частині тіла кредиту, в решті просив відмовити. Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне. Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст.3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Положення ч.1 ст.205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.ст.1048, 1054 ЦК України). За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Пунктом 5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Нормою ст.639 ЦК передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У цій справі встановлено, що згідно пропозиції укласти договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0638363130/1 від 10.10.2020 (оферта) та надання кредиту згідно заявки-анкети №3289913 (далі по тексту Договір), кредитодавець ТОВ «Інфінанс» надав позичальниці [PERSON] кредит в сумі 7750 грн терміном на 18 днів зі сплатою 1,75 % в день за користування кредитом. Підписанням електронним підписом одноразовим ідентифікатором 9u2d3d заяви-анкети №3289913 відповідач (позичальник) підтвердила, що ТОВ «Інфінанс» у чіткій та зрозумілій формі ознайомило її з інформацією, вказаною в ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.12. Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншою інформацією, необхідною для свідомого та добровільного вибору фінансової послуги. Приймаючи умови Договору, відповідач також підтвердила, що ознайомлена з усіма його умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується їх дотримуватись. В договорі вказаний строк його дії 3 роки та максимальна відсоткова ставка 3,5% за один день користування кредитом за умови неналежного виконання його умов. Всі інші умови викладені у Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, з якими відповідачка ознайомилася до укладення Договору, та які є невід`ємною частиною Договору (Оферти та Акцепту Оферти). Договір укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Інфінанс», розміщеної на сайті moneyboom.ua в мережі Інтернет. Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Суд вважає, що пропозиція про укладення Договору (оферта), що розміщена у вільному доступі на офіційному сайті кредитодавця, є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641,644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначає порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Отже, між відповідачем та ТОВ «Інфінанс» правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами позичальник ознайомилася, погодилася та не сприймала їх, як невигідні для себе. Після укладання кредитного договору відповідачем отримано кредитні кошти в сумі 7750 грн на її платіжну карту, що підтверджується: квитанцією iPay.ua ТОВ «Універсальна дата центр» та випискою по рахунку відповідача, наданою АТ КБ «Приватбанк» за ухвалою суду в порядку витребування доказів за клопотанням позивача. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Отже, виписка є належним доказом щодо заборгованості відповідача за кредитом. На виконання ухвали суду про витребування доказів АТ КБ «Приватбанк» повідомило, що на ім`я [PERSON] емітована банківська картка № [NUMBER] , а також що 10.10.2020 на вказану картку зараховано 7750 грн. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). 16.12.2021 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу №16-12/21, відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс» відступає за плату належні йому права грошової вимоги, а ТОВ «Вердикт капітал» приймає належні ТОВ «Інфінанс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. До договору долучено акт прийому-передачі реєстру боржників та витяг з реєстру боржників, де зазначено, що за договором №0638363130 від 10.10.2020 заборгованість [PERSON] становить 122 624,47 грн, яка складається з 7750 грн заборгованості за тілом кредиту та 114 874,47 грн заборгованості за відсотками, копію платіжного доручення про сплату ТОВ «Вердикт капітал» коштів на користь ТОВ «Інфінанс» на виконання договору факторингу від 16.12.2021. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір факторингу №10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт капітал» передає (відступає) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Коллект центр» приймає зазначені права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. До договору долучено акт прийому-передачі реєстру боржників від 10.01.2023, акт зарахування однорідних вимог від 28.02.2023, реєстр боржників до договору від 10.01.2023 та витяг з реєстру, де зазначено, що за договором №0638363130 заборгованість [PERSON] становить 122 624,47 грн, яка складається з 7750 грн заборгованості за тілом кредиту та 114 874,47 грн заборгованості за відсотками. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] , зробленим кредитодавцем ТОВ «Інфінанс», за договором №0638363130 заборгованість за основною сумою складає 7750 грн та 117 325,88 грн заборгованості за відсотками. Згідно з розрахунком заборгованості, наданим першим фактором ТОВ «Вердикт капітал», за договором №0638363130 заборгованість станом на 10.01.2023 за основною сумою складає 7750 грн та 114 874,47 грн заборгованості за відсотками. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України). За правилами ст.ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ст.1077 ЦК України) Укладення кредитних договорів онлайн знаходиться в рамках правового поля України. Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення кредиту за електронним договором є обов`язковим. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст.129 Конституції України). За правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК України). Аналізуючи фактичні обставини справи, суд доходить висновку, що між позичальником [PERSON] та кредитодавцем ТОВ «Інфінанс» склалися договірні правовідносини, Договір укладений між ними в електронній формі та вони обумовили усі істотні його умови, як то розмір кредиту та суму відсотків, що підлягають сплаті за користування коштами, строк дії, тощо. Також позивачем доведено факт надання грошових коштів відповідачу та правові підстави набуття права вимоги за Договором. Втім, всупереч вимогам ст.ст.12, 81 ЦПК України, ТОВ «Коллект Центр» не долучено доказів на підтвердження розміру заборгованості за вказаним договором по відсоткам. У позовній заяві зазначено, що [PERSON] має невиконані зобов`язання щодо сплати відсотків у загальному розмірі 114 874,47 грн, проте з наданого розрахунку заборгованості первісним кредитором вбачається, що відсотки за користування кредитом нараховані за період з 10.10.2020 до 16.12.2021, хоча договір укладений на строк 18 днів. Доказів його пролонгації, яка передбачена умовами Правил, не надано. Нарахування відсотків поза межами дії строку кредитного договору не відповідає вимогам закону, на що неодноразово звертав увагу Верховний Суд (постанова ВП ВС від 25.05.2021 у справі №149/1499/18, постанова ВП ВС від 28.03.2018 у справі №444/9519/12). Розрахунки заборгованості правонаступників первісного кредитора лише дублюють зазначений розрахунок. Відтак, нарахування відсотків, зазначених у позовній заяві, не відповідає умовам, узгодженим між сторонами Договору. Тому вимоги позивача за договором №0638363130 від 10.10.2020 підлягають частковому задоволенню у розмірі суми тіла кредиту 7750 грн та відсотків за період з 10.10.2020 по 28.10.2020 в сумі 2576,97 грн. За таких обставин суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, доходить висновку наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. У силу приписів ст.141 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Оскільки судом задоволено позовні вимоги частково, тому пропорційно задоволених вимог слід стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 204 грн. Позивачем заявлено до відшкодування витрати на правничу допомогу в сумі 25000 грн, на підтвердження чого надано договір про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024, укладений між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», прайс лист адвокатського об`єднання, заявку про надання юридичної допомоги №820 від 01.09.2025 та витяг акту №14 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025. Як передбачено ч.ч.4,5 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд звертає увагу, що витрати на професійну правничу допомогу повинні відповідати критерію необхідності чи було їх вчинення обов`язковим, і чи доцільним було їх виконання чи вплинули вони на перебіг розгляду справи. Розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову та предмету спору, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Предметом спору в дані справі є стягнення заборгованості за кредитним договором. На теперішній час судова практика розгляду даної категорії справ є поширеною. Її вивчення, аналіз обставин справи та складання процесуальних документів, на думку суду, за наявності звичайної професійної підготовки в галузі права, об`єктивно не вимагає витрачання значного часу та зусиль адвоката. Розподіляючи витрати, понесені заявником на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи та надані суду документи є підставою для частково відшкодування судом витрат на правничу допомогу з іншої сторони, адже цей розмір не є доведений, необхідним та не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Відтак, з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, складності справи, ціни позову, критерію реальності адвокатських витрат, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, часткове задоволення позовних вимог, а також критерію розумності їхнього розміру, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн, що буде відповідати принципу співмірності, виваженості та розумності.

Outcome: partial