Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Акціонерне товариство «Ідея Банк», в якому просить суд стягнути з боржника, якою є [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонаті» заборгованість у розмірі 141460,94 грн. та судові витрати у розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (надалі «Кредитор») і боржником, якою є - [PERSON] (надалі «Відповідач/Позичальник») було укладено Кредитний договір №C-001-022892-18-980 від 07.05.2018 року, надалі «Кредитний договір/Договір», відповідно до умов якого, відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпечення, повернення, строковості, платності були надані кредитні кошти в сумі 5000,00 грн. Свої зобов`язання Кредитор виконав, надавши грошові кошти Позичальникові. Відповідач зі своєї сторони, не виконав умови Кредитного договору, а саме не здійснив належним чином погашення кредиту, внаслідок чого станом на дату подачі позову утворилась заборгованість в розмірі 15935,56 грн (П`ятнадцять тисяч дев`ятсот тридцять п`ять гривень 56 копійок). А також, між Акціонерним товариством «Ідея Банк» і боржником, якою є - [PERSON] було укладено Кредитний договір №Z62.19743.004189705 від 08.08.2018 року, надалі «Кредитний договір/Договір», відповідно до умов якого, відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпечення, повернення, строковості, платності були надані кредитні кошти в сумі 49800,00 грн. Свої зобов`язання Кредитор виконав, надавши грошові кошти Позичальникові. Відповідач зі своєї сторони, не виконав умови Кредитного договору, а саме не здійснив належним чином погашення кредиту, внаслідок чого станом на дату подачі позову утворилась заборгованість в розмірі 125525,38 грн (Сто двадцять п`ять тисяч п`ятсот двадцять п`ять гривень 38 копійок). Отже, загальна вартість заборгованості по вищезазначеним Кредитам становить 141460,94 грн (Сто сорок одна тисяча чотириста шістдесят гривень 94 копійки). Акціонерне товариство «Ідея Банк» відступило право вимоги за Договором (з усіма додатковими договорами та угодами до нього) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОНАТІ», надалі по тексту «Позивач» на підставі Договору факторингу №25/07 від 25.07.2023 року. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задоволити. Ухвалою суду від 30 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з викликом сторін. Ухвалою суду від 16 жовтня 2025 року через неявку осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи відкладено на 03 листопада 2025 року на 09 год. 30 хв. Галицьким районним судом м. Львова у даній справі винесено заочне рішення від 03 листопада 2025 року відповідно до якого вирішено стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонаті» заборгованість у розмірі 141460,94 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 гривні. Ухвалою суду від 14.01.2026 року заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Галицького районного суду м. Львова від 03.11.2025 р., винесеного у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонаті» до [PERSON] , третя особа: Акціонерне товариство «Ідея Банк про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 листопада 2025 року скасовано. Розгляд справи призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 02 лютого 2026 року відповідачем [PERSON] було подано відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором. У відзиві відповідач зазначає, що кредитні договори датовані 2018 роком. Позивач звернувся до суду лише у 2025 році, тобто через 7 років. Правова позиція Великої Палати Верховного Суду: У справі №444/9519/15-ц від 28.03.2018 р. Велика Палата дійшла висновку, що якщо кредитним договором передбачено повернення боргу щомісячними платежами, то перебіг позовної давності починається стосовно кожного чергового платежу окремо. Строк стягнення боргу за платежами 20182021 років сплив задовго до подання позову. Відповідач зазначає, що не вчиняла жодних дій, що могли б свідчити про визнання боргу та перерви строку давності (не підписувала додаткових угод, не здійснювала добровільних платежів) протягом останніх трьох років. Оскільки графік платежів (якщо такий існував) передбачав щомісячне погашення, то за платежами 2018, 2019, 2020 та 2021 років строк звернення до суду сплив задовго до подання позову. Значну частину вимог Позивача складають нарахування, які за своєю природою є неустойкою. Строк давності по ним (1 рік) сплив ще у 2019 році. Позивач вимагає стягнути 51 180,41 грн комісій по кредиту, тіло якого складало 49 800 грн. Тобто розмір комісії перевищує суму кредиту, що є очевидно несправедливим. Нарахування 51 тисячі гривень «комісії» є недійсним в силу закону, а отже, ці кошти стягненню не підлягають. ТОВ «Сонаті» заявляє про набуття права вимоги на підставі Договору факторингу. Проте до позовної заяви не надано належним чином завіреного витягу з Реєстру боржників (Додатку до договору), де було б зазначено прізвище, номер договору та конкретну суму, яка була відступлена. [PERSON] стверджує, що коштів не отримувала. Враховуючи, що у 2018 році перебувала у складному процесі розлучення, існує ймовірність використання її даних третіми особами (в т.ч. колишнім чоловіком) без її відома та волевиявлення. Розрахунок заборгованості, наданий ТОВ «Сонаті», не є первинним документом, а є одностороннім арифметичним документом зацікавленої особи. Позивач ТОВ «Сонаті» не надав належних доказів набуття права вимоги саме за кредитними договорами (витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу, де був би зазначений договір). Оскільки Позивач є факторинговою компанією, а не банком, він надав лише власні таблиці, які не можуть слугувати беззаперечним доказом наявності боргу саме у такому розмірі. Відповідач є матір`ю п`ятьох неповнолітніх дітей і через воєнні дії в Україні змушена перебувати за кордоном. Відсутність офіційного повідомлення про суд (що підтверджено ухвалою суду від 14.01.2026 р.) позбавила її можливості захистити себе раніше. Матеріальне становище сім`ї та статус багатодітної матері роблять вимоги Позивача щодо стягнення захмарних штрафних санкцій неспівмірними та несправедливими. Представник позивача в судове засідання не з`явився, оскільки згідно позовної заяви просить суд проводити розгляд справи у його відсутності, позов підтримує та просить задоволити. Відповідач у судове засідання не з`явився, згідно відзиву на позовну заяву, просить розгляд справи проводити без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що між Акціонерним товариством «Ідея Банк» і боржником, якою є - [PERSON] було укладено Кредитний договір №C-001-022892-18-980 від 07.05.2018 року, відповідно до умов якого, відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпечення, повернення, строковості, платності були надані кредитні кошти в сумі 5000,00 грн. Свої зобов`язання Кредитор виконав, надавши грошові кошти Позичальникові. Відповідач зі своєї сторони, не виконав умови Кредитного договору, а саме не здійснив належним чином погашення кредиту, внаслідок чого станом на дату подачі позову утворилась заборгованість в розмірі 15935,56 грн (П`ятнадцять тисяч дев`ятсот тридцять п`ять гривень 56 копійок). А також, між Акціонерним товариством «Ідея Банк» і боржником, якою є - [PERSON] було укладено Кредитний договір №Z62.19743.004189705 від 08.08.2018 року, відповідно до умов якого, відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпечення, повернення, строковості, платності були надані кредитні кошти в сумі 49800,00 грн. Свої зобов`язання Кредитор виконав, надавши грошові кошти Позичальникові. Відповідач зі своєї сторони, не виконав умови Кредитного договору, а саме не здійснив належним чином погашення кредиту, внаслідок чого станом на дату подачі позову утворилась заборгованість в розмірі 125525,38 грн (Сто двадцять п`ять тисяч п`ятсот двадцять п`ять гривень 38 копійок). Отже, загальна вартість заборгованості по вищезазначеним Кредитам становить 141460,94 грн (Сто сорок одна тисяча чотириста шістдесят гривень 94 копійки). Акціонерне товариство «Ідея Банк» відступило право вимоги за Договором (з усіма додатковими договорами та угодами до нього) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОНАТІ», на підставі Договору факторингу №25/07 від 25.07.2023 року. Відповідно до договору факторингу №25/07 від 25.07.2023, права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в реєстрі боржників, що підписуються сторонами, у паперовому вигляді, в день укладення цього договору та надсилається клієнтом фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладення цього договору. Реєстр боржників після належного його підписання сторонами вважається невід`ємною частиною договору. Умовами Кредитного договору визначено графік погашення заборгованості за кредитом, періоди погашення та кінцевий термін користування кредитом. Позивач виконав свої зобов`язання згідно умов угоди, що підтверджується випискою по поточному рахунку. Однак, Відповідач не повернув отриманий кредит в встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки, комісію та інші платежі за угодою, внаслідок чого станом на дату подачі позову утворилась заборгованість в розмірі: За Кредитним договором №C-001-022892-18-980 від 07.05.2018 року - 15935,56 грн (П`ятнадцять тисяч дев`ятсот тридцять п`ять гривень 56 копійок), з яких: - Прострочена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4978,59 грн; - Прострочена заборгованість за відсотками в розмірі 10956,97 грн; - Прострочена заборгованість за комісіями в розмірі 0 грн. За Кредитним договором №Z62.19743.004189705 від 08.08.2018 року - 125525,38 грн (Сто двадцять п`ять тисяч п`ятсот двадцять п`ять гривень 38 копійок), з яких: - Прострочена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 49007,05 грн; - Прострочена заборгованість за відсотками в розмірі 25337,92 грн; - Прострочена заборгованість за комісіями в розмірі 51180,41 грн. Загальна вартість заборгованості по вищезазначеним Кредитам становить 141460,94 грн (Сто сорок одна тисяча чотириста шістдесят гривень 94 копійки. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного Кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Акціонерне товариство «Ідея Банк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується ордером-розпорядження та випискою по особовому рахунку. Відповідно до положень ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Стаття 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Частиною 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є загальнообов`язковим до виконання сторонами. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, на підтвердження своїх вимог позивачем долучено до матеріалів справи: належним чином засвідчені копії кредитних договорів №C-001-022892-18-980 від 07.05.2018 року та №Z62.19743.004189705 від 08.08.2018 року з додатками; виписки з особового рахунку по кредитних договорах відповідача; довідки-розрахунки кредитної заборгованості; належним чином засвідчену копію вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань; докази направлення вимоги; належним чином засвідчену копію договору факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав забезпечувальними договорами №25/07 від 25.07.2023 року. Згідно п.1.1.-1.5. кредитного договору №Z62.19743.004189705 від 08.08.2018 року, банк надає відповідачу кредит у розмірі 49800,00 грн. із змінюваною процентною ставкою у розмірі 15% річних строком кредиту на 36 місяців. Окрім процентної ставки, згідно п.1.10. кредитного договору, під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, за надання яких встановлена плата, як «Плата за обслуговування кредиту». Відповідно до п. 4 паспорту споживчого кредиту «Платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладення договору», банк встановив плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,50% середньомісячно від початкової суми кредиту, згідно графіку у п. 7.4. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Таким чином, за користування кредитом банк може вимагати від позичальника на постійній основі лише проценти, що також випливає із ст. 20 Закону України «Про споживче кредитування», ст. ст. 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Отже, кредитний договір, укладений між відповідачем та АТ «Ідея Банк», в частині, що передбачає сплату позичальником на постійній основі плати за обслуговування кредиту щомісячно є недійсним, а кредитний договір №Z62.19743.004189705, укладений між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» у цій частині є нікчемним, що встановлено законом. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Так, у своїй постанові від 13.07.2022 року Велика Палата Верховного Суду у цивільній справі №496/3134/19 відступила від висновків, що викладені у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі №583/3343/19 і постанові Верховного Суду від 15.03.2021 року у справі №361/392/20 та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування» (10.06.2017 р.), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 та ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, позивач не може вимагати від [PERSON] заборгованість в частині простроченої плати за обслуговування кредиту. Однак, враховуючи те, що під час розгляду справи, судом встановлено, що між АТ «Ідея Банк» та відповідачем було укладено кредитні договора, згідно з яким банк надав клієнту грошові кошти у кредит. Відповідач скористався кредитними коштами, але свої зобов`язання за договором виконав не у повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість. Позивачем направлено Відповідачу вимогу про виконання боргових зобов`язань за Кредитним договором, надавши можливість відповідачу добровільно врегулювати заборгованість, однак вимога не була виконана (копія вимоги наявна у матеріалах справи). Доводи відповідача про те, що позивач не наділений правом вимагання виконання зобов`язання за кредитним договором суд відхиляє. Так, на підтвердження переходу права вимоги представник позивача долучив до матеріалів справи договір факторингу №25/07 від 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТзОВ «ФК «Сонаті», невід`ємними частинами якого є витяги реєстру боржників до договору факторингу від 25.07.2023 №25/07. Вказані документи підтверджують перехід права вимоги за кредитним договором до позивача, а тому доводи відповідача в цій частині є безпідставними. Таким чином, виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач порушив умови договорів і з останньої на користь позивача слід стягнути заборгованість за виключенням суми простроченої плати за обслуговування кредиту. У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Щодо строків позовної давності. Згідно ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 5 ст. 262 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачкою, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи є порушеним право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка уклала Кредитний договір №C-001-022892-18-980 з Акціонерним товариством «Ідея Банк» 07.05.2018 року, а також, між Акціонерним товариством «Ідея Банк» і відповідачем було укладено Кредитний договір №Z62.19743.004189705 від 08.08.2018 року, погодили істотні умови. Згідно п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року N 211 встановлено на всій території України карантин з 12 березня 2020 року, який був відмінений Постановою КМ України №651 від 27.06.2023 з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. Указом Президента України № 64/2022 з 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан, який триває і по даний час. Законом України «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набрав законної сили 04.09.2025, вирішено: Пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України виключити. Згідно п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 в N 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, доводи відповідачки, щодо пропуску позивачем строків позовної давності судом відхиляються, оскільки позов пред`явлений у вересні 2025 року та норма закону, яка передбачала, що перебіг позовної давності, визначений ЦПК України, був зупинений на строк дії карантину з 12.03.2020 по 30.06.2023 та на строк дії воєнного стану з 24.02.2022, та станом на вересень 2025 року не закінчився. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати суд присуджує позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1545,98 грн.

Outcome: approved