Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 28 049,92 грн, посилаючись на те, що 13 вересня 2023 року між відповідачем та ТОВ «Споживчий центр» укладений кредитний договір №13.09.2023-100000623, згідно з умовами якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 11 000,00 грн на споживчі цілі. Позивач свої зобов`язання згідно з умовами договору виконав, надавши позичальнику кредитні кошти, але позичальник взяті на себе зобов`язання не виконує, що призвело до виникнення заборгованості. Стислий виклад заперечень відповідача. Представник відповідача Крамчанін О. В. скористався правом подання відзиву на позов, згідно з яким відповідач позов визнає частково: не заперечує проти стягнення з нього тіла кредиту в розмірі 11 000,00 грн. Зазначає, що відповідач станом на дату укладання кредитного договору та до цього часу є військовослужбовцем, тому згідно з п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» він звільняється від сплати процентів в особливий період. Вважає нікчемними умови кредитного договору в частині встановлення комісії, пов`язаної з наданням кредиту, оскільки кредитор не повідомив, які саме послуги надавались позичальнику. Просить відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача суми заборгованості за відсотками та комісії. Стислий виклад позиції позивача у відповіді на відзив. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що відповідачем не заперечується факт укладення кредитного договору з позивачем, отримання коштів не оспорюється. У спірному кредитного договору зазначено всю інформацію, встановлену ч.1 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», відтак він не є нікчемним в силу закону. Просить позовні вимоги задовільнити у повному обсязі. Процесуальні дії у справі. 12 грудня 2025 року позовна заява отримана судом. 19 грудня 2025 року судом отримана інформація про реєстрацію місця проживання відповідача. 22 грудня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 08 січня 2026 року відповідач скористався правом надання відзиву на позов. 20 січня 2026 року позивач скористався правом надання відповіді на відзив. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Інших заяв/клопотань від сторін не надходило. Фактичні обставини, встановлені судом. 13 вересня 2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено електронний кредитний договір №13.09.2023-100000623, який складається з пропозиції про укладення договору (оферти) кредитної лінії, заявки та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт). Відповідно до умов кредитного договору позичальнику надається кредит на наступних умовах: Дата надання/видачі кредиту 13 вересня 2023 року. Сума Кредиту: 11000 грн. 00 коп. Строк, на який надається Кредит - 140 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту 30 січня 2024 року; Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту 15% від суми Кредиту та дорівнює 1650 грн. 00 коп. Розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Відповідач, підписавши договір, погодився з умовами договору. Позивач виконав умови договору та надав відповідачу кредит, що підтверджується квитанцією №2364728311. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком заборгованість за кредитним договором становить 28 049,87 грн та складається із: 11 000,00 грн основний борг; 15 399,87 грн проценти; 1 650,00 грн комісія за надання кредиту. Міститься примітка, що проценти нараховані за період з 13 вересня 2023 року по 30 січня 2024 року. Доказів, які б спростовували розмір заборгованості за кредитом, відповідачем суду не надано. Згідно довідки військової частини [NUMBER] від 29 липня 2024 року старший солдат [PERSON] перебуває на військовій службі та працює у військовій частині [NUMBER] [INFO] з 14 липня 2020 року по теперішній час. Зміст спірних правовідносин. Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Частина 2 статті 1056-1 ЦК України визначає, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Законом України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VIII законодавець залишив за кредитодавцем можливість встановлення комісії під час укладення кредитних договорів. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до пункту 6 частини 1 цієї статті Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. У статті 1, 2 даного Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Відповідно до абз. 5 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв 24 лютого 2022 року, який продовжувався і діє на час розгляду справи. Тобто, введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України було визначено в законодавчому порядку і є особливим періодом. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті зазначених норм права, судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення з відповідачем кредитного договору та порушення ним взятих на себе зобов`язань. Як видно із відзиву відповідач не заперечує факту укладення кредитного договору з позивачем, отримання коштів не спростовано. Оскільки відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за договором щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, виникла заборгованість. Також суд зауважує, що на день розгляду справи в суді заборгованість не погашена, відповідач не надав суду будь-яких доказів на спростування обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Власний розрахунок заборгованості не надав. Доводи представника відповідача про те, що умова кредитного договору про обов`язок позичальника сплатити комісію за надання кредиту є нікчемною, не заслуговують на увагу з огляду на наступне. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 зазначеного Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема комісії кредитодавця, пов`язані з наданням кредиту. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації та не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Умовою договору №13.09.2023-100000623 від 13 вересня 2023 року передбачена оплатність такої послуги, як надання кредиту, яка не залежать від періодичності звернення позичальника з передбаченими ч.1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» вимогами надання безоплатних послуг. Крім того, оплата такої послуги здійснюється одноразово, тобто відсутня періодичність таких платежів. Отже, кредитор мав право встановити у кредитному договорі комісію за надання кредиту, а умова кредитного договору в частині нарахування такої комісії не є нікчемною а отже, розглядається з точки зору права як така, що юридично мала місце і створила правові наслідки для сторін правочину. Тому за відсутності рішення суду про визнання правочину чи його окремих частин недійсними діє презумпція правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), тобто всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені зобов`язання, в тому числі обов`язок позичальника сплачувати комісію, підлягають виконанню. Також не заслуговують на увагу посилання представника відповідача про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Так, відповідно до ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Отже, на вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники або ж військовослужбовці, які брали або беруть участь у здійсненні заходів з відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів. На підтвердження обставин поширення на нього положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідач надав суду копію довідки військової частини [NUMBER] від 29 липня 2024 року, відповідно до якої він перебуває на військовій службі та працює у військовій частині [NUMBER] [INFO] з 14 липня 2020 року по теперішній час. Національний банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Тобто на вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18), від 04 вересня 2024 року у справі № 426/4264/19 (провадження № 61-7310св24). Матеріали справи не містять відповідних документів як доказів звільнення відповідача від нарахування процентів за користування кредитом в розумінні пункту 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». Надана відповідачем копія довідки військової частини [NUMBER] від 29 липня 2024 року лише засвідчує проходження ним військової служби в військовій частині [NUMBER] . Жодних інших документів щодо підтвердження свого статусу військовослужбовця за мобілізацією відповідачем надано не було. Крім того, відповідачем не надано суду документів, що підтверджують його участь у здійсненні заходів з відсічі і стримування збройної агресії рф у Донецькій та Луганській областях, перебування безпосередньо в цих районах та у період здійснення зазначених заходів впродовж періоду нарахування процентів за цим кредитом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1, 2 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В нормах ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі №910/14452/20 зазначено, що Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь поpивача судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved