Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

01.10.2025 року судом зареєстровано позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, яку мотивовано тим, що 06.07.2018 року відповідач звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву №б/н та приєдналась до Умов та правил надання банківських послуг в тій редакції, що діяла на дату підписання, розміщена на сайті банку https://privatbank.ua/terms. На підставі анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий ліміт, який в подальшому збільшився до 110 000 грн., згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримала кредитну картку [NUMBER] , строк дії до 01/20, тип VisaPlatinum. Після закінчення строку дії картки відповідач отримувала картки: -кредитну картку [NUMBER] , строком дії 06/19, тип MasterCardPlatinum; -кредитну картку [NUMBER] , строк дії 05/22, тип - MasterCardBlackEdition. В процесі користування рахунком відбулась зміна відсоткової ставки на 36,0% річних. Жодного заперечення щодо розміру відсоткової ставки відповідач не надавала, частково погашала заборгованість. Крім того, 17.07.2023 року в системі самообслуговування Приват24 за допомогою ОТР відповідач підписала заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, погодившись на інші суттєві умови користування кредитним рахунком. В момент підписання заяви заборгованість відповідача становила 36 159, 77 грн. Починаючи з 17.07.2023 року відсотки нараховувались відповідно до підписаної відповідачем заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг згідно п.1.3 в розмірі 36, 0% При цьому за погодженою ставкою банком нараховано відсотки у розмірі 10 042, 56 грн. Згодом відповідач додатково отримала кредитну картку [NUMBER] , строк дії 07/26, тип MasterCardBlackEdition. Банк виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт, відповідач [PERSON] використала кредитні кошти, але не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання і не погасила борг, тому станом на 17.09.2025 року заборгованість становить 111 479, 56 грн. Дана сума складається із: заборгованості за тілом кредиту 101 437, 00 грн.; заборгованості за простроченими відсотками 10 042, 56 грн. На підставі ст.ст. 526, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.07.2018 року в загальній сумі 111 479, 56 грн. та судові витрати судовий збір 2 422,40 грн. В судове засідання представник АТ КБ «Приват Банк» - Поліщук Т.В. не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Проти ухвалення заочного рішення не заперечила. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась завчасно, належним чином, за місцем реєстрації проживання. Відзиву на позов, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у її відсутності не надавала. Про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З урахуванням вимог статей 223, 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явились в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 06.07.2018 року відповідач звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву №б/н та приєдналась до Умов та правил надання банківських послуг в тій редакції, що діяла на дату підписання, розміщена на сайті банку https://privatbank.ua/terms. На підставі анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий ліміт, який в подальшому збільшився до 110 000 грн., згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримала кредитну картку [NUMBER] , строк дії до 01/20, тип VisaPlatinum. Відповідач активувала картку та користувалась встановленим їй лімітом, після закінчення строку дії картки отримувала картки: -кредитну картку [NUMBER] , строком дії 06/19, тип MasterCardPlatinum; -кредитну картку [NUMBER] , строк дії 05/22, тип - MasterCardBlackEdition. В процесі користування рахунком відбулась зміна відсоткової ставки на 36, 0% річних. Жодного заперечення щодо розміру відсоткової ставки відповідач не надавала, частково погашала заборгованість. Крім того, 17.07.2023 року відповідач підписала заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, погодившись на інші суттєві умови користування кредитним рахунком. Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідач підписала в системі самообслуговування Приват24 за допомогою ОТР. В момент підписання заяви заборгованість відповідача становила 36 159, 77 грн. Починаючи з 17.07.2023 року відсотки нараховувались відповідно підписаної відповідачем заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг згідно п.1.3 в розмірі 36, 0% При цьому за погодженою ставкою банком нараховано відсотки у розмірі 10 042, 56 грн. Згодом відповідач додатково отримала кредитну картку [NUMBER] , строк дії 07/26, тип MasterCardBlackEdition. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , старт карткового рахунку відбувся 06.07.2018 року, кредитний ліміт встановлено 10.05.2019 року 100 000 грн., 14.06.2019 року кредитний ліміт збільшувався 105 000 грн., 26.07.2019 до 110 000 грн., з 31.10.2023 року по 29.01.2025 року кредитний ліміт зменшувався. Банк виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт, відповідач [PERSON] використала кредитні кошти, але не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання і не погасила борг, тому станом на 17.09.2025 року заборгованість відповідача перед банком становить 111 479, 56 грн. Дана сума складається із: заборгованості за тілом кредиту 101 437, 00 грн.; заборгованості за простроченими відсотками 10 042, 56 грн. При укладенні даного договору сторони, крім іншого, керувались ст. 634 ч. 1 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд дійшов висновку, що до даних правовідносин слід застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки позивач сукупністю доказів надав підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанк", надані банком Умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанк" підписані відповідачем, що розцінюється судом як складова кредитного договору. Відповідач не заявив про незгоду з Умовами та правилами надання банківських послуг і не звертався із заявою про розірвання договору, а продовжив користуватись кредитними коштами, внаслідок чого допустив заборгованість. Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦКУкраїни). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту прав визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1, 3ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Враховуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що позивач довів сукупністю доказів наявність зобов`язальних правовідносини, що виникли між сторонами, які регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Станом на день розгляду справи заборгованість відповідачем не погашена, тому загальна сума боргу 111 479, 56 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь банку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 422,40 грн., сплата якого підтверджена платіжною інструкцією від 23.09.2025 року.

Outcome: approved