Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

У жовтні 2025 року заявник [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаною заявою, в якій просив суд: 1) встановити юридичний факт, що [PERSON] , [INFO] є рідним братом [PERSON] , який помер [INFO] ; 2) встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Заява обґрунтована тим, що [INFO] помер батько заявника [PERSON] . Спадкова справа після його смерті не заводилась. Крім того, [INFO] помер брат заявника [PERSON] . Спадкова справа після його смерті також не заводилась, одружений він не був, дітей не мав. Після смерті батька та брата залишилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] . Заявник бажає прийняти спадщину, однак оформити її не має можливості, оскільки не може підтвердити родинні відносини між ним та померлими. Крім того, вказує, що фактично проживав з братом з квітня 2011 року по день його смерті, а тому вважав себе таким, що прийняв спадщину. Вказані обставини заважають заявнику реалізувати своє право на отримання спадкового майна, тому він звернувся до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану цивільну справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 22.10.2025 ухвалою судді прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження, призначено розгляд справи у відкритому судовому засідання 11.12.2025, витребувано від Третьої білоцерківської державної нотаріальної контори інформаційну довідку зі Спадкового реєстру щодо наявності спадкової справи після смерті [INFO] [PERSON] та інформаційну довідку зі Спадкового реєстру щодо наявності спадкової справи після смерті [INFO] [PERSON] . 20.01.2026 на адресу суду надійшли витребувані докази. 18.02.2026 від представника заявника - адвоката Олійник І.С., надійшла заява про розгляд справи без її участі, заяву підтримує та просить задовольнити. В матеріалах справи міститься заява представника Володарської селищної ради Валенкевич Н.І. про розгляд справи без участі їх представника за наявними матеріалами. Представник Третьої білоцерківської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Судом в межах розгляду справи встановлено наступне. [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 16.07.2025, актовий запис № 17. [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.09.1954, актовий запис № 10. В матеріалах справи міститься копія договору від 29.12.1992, реєстровий № 2227, відповідно до якого [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] . 25.02.2008 [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все належне йому майно заповів [PERSON] , реєстровий № 192. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.12.2006, актовий запис № 28. [INFO] помер [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.04.2009, актовий запис № 05. Згідно з довідкою Володарської селищної ради № 538 від 15.09.2025, [PERSON] до дня смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . На день його смерті разом з ним проживав та був зареєстрований його син - [PERSON] , [INFO] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.05.2014, актовий запис № 10. 29.08.2025 [PERSON] звернувся до Третьої білоцерківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Третьої білоцерківської державної нотаріальної контори Руденко Н.П. № 1094/02-31 від 29.08.2025, [PERSON] відмовлено у оформленні спадкових прав на майно та видачі свідоцтва про право на спадщину, яке залишилось після смерті [PERSON] . Вказана постанова обґрунтована тим, що [PERSON] не прийняв у встановлений законом строк спадщину, а також наявні розбіжності у «по-батькові» в свідоцтві про народження померлого та в свідоцтві про смерть, оскільки в свідоцтві про народження померлого у графі батько - вказано « [PERSON] », у свідоцтві про народження [PERSON] у графі батько - вказано « [PERSON] », а свідоцтво про смерть видане на ім`я « [PERSON] ». З постанови також вбачається, що спадкова справа до майна померлого - не відкривалася, заповіт не посвідчувався. Згідно з довідкою Володарської селищної ради № 539 від 15.09.2025, [PERSON] до дня смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . На день його смерті разом з ним ніхто не був зареєстрований, проживав без реєстрації його брат - [PERSON] , [INFO] . Згідно з довідкою Городище-Пустоварівської сільської ради № 144 від 06.05.2014, [PERSON] поховав за власний рахунок [PERSON] . Відповідно до акта № 135 від 15.09.2025, виданим старостою Городище-Пустоварівського старостинського округу Володарської селищної ради Київської області, [PERSON] на день смерті свого брата [PERSON] фактично проживав разом із своїм братом [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та вів з ним спільне господарство, здійснював необхідний догляд. В погосподарських книгах Городище-Пустоварівської сільської ради за 1964-1990 роки міститься запис про родинні стосунки сім`ї [PERSON] , а саме: [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] - голова сім`ї, [PERSON] , [INFO] - дружина, [PERSON] (в деяких книгах [PERSON] ), [INFO] - син, [PERSON] , [INFO] - син, що підтверджується листом Володарської селищної ради № 136 від 15.09.2025. В матеріалах справи також містяться копії документів: пенсійне посвідчення [PERSON] , посвідчення ветерана війни [PERSON] , військовий квиток [PERSON] , медична карта амбулаторного хворого [PERSON] , чеки на побутову техніку, чеки, накладні, договір на здійснення ремонту будинку в с. Городище-Пустоварівське. Відповідно до експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз № 056/1492-т від 19.09.2025, імена по батькові « [PERSON] » та « [PERSON] » попри розбіжності в документах, наданих для експертизи, а також в інших документах зазначеної особи є ідентичними. Розбіжності виникли внаслідок сплутування в мовній практиці та фіксації в офіційних документах імені по батькові варіантів особового імені «Клим/Климентій» і зумовлені поліваріантністю особових імен спільного походження. При вирішенні справи суд зазначає наступне. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилом статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 1 статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За правилом ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно зі ст. 1268 даного кодексу, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно пп. 4.10 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. З пп. 3.22 п. 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вбачається, що у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, управління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Основним законом, яким регулюється оподаткування в Україні, є Податковий кодекс України. Відповідно до п. 174.2.2 ст. 174 та п. 167.2 ст. 167 ПК України, вартість будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцями, які не зазначені у підпункті 174.2.1 цього пункту (члени сім`ї спадкодавця першого та другого ступенів споріднення), оподатковується за ставкою 5 відсотків бази оподаткування. Відповідно до роз`яснень п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є однією й тією ж особою, а отже [PERSON] є батьком [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи. Після смерті [PERSON] , його син [PERSON] прийняв спадщину за заповітом, оскільки був зареєстрований з померлим за однією адресою. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, заповіт не посвідчувався, відомості про спадкоємців попередніх черг за законом матеріали справи не містять, при цьому заявник фактично проживав з померлим на день смерті за однією адресою, однак отримати свідоцтво про право на спадщину немає можливості. В даному випадку встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, а необхідне заявнику з метою реалізації його спадкових прав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що подана в порядку окремого провадження заява знайшла своє підтвердження під час розгляду справи судом, оскільки факт родинних відносин заявника з померлим братом та спільне їх проживання підтверджується зібраними у справі доказами, отже заява підлягає задоволенню повністю. Згідно із ч. 7 ст. 294 (порядок розгляду справ окремого провадження) ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved