Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

17.11.2025 до Вінницького міського суду Вінницької області за підсудністю від Погребищенського районного суду Вінницької області надійшла цивільна справа №143/1011/25 за позовом ПрАТ «СК «ВУСО», в особі представника позивача Діордієва Р. С., до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 34 925, 17 грн. Позовна заява мотивована тим, що між ПрАТ «СК «ВУСО» і [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 221700513 від 24.06.2024 (далі - поліс). Згідно з умовами цього договору страховик прийняв під страховий захист цивільно- правову відповідальність страхувальника під час керування транспортним засобом Suzuki Grand Vitara д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до полісу, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну складає 160 000, 00 грн, франшиза - 3 200, 00 грн. 01.06.2025 в м. Погребище Вінницької області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів KIA Sorento д.н.з. [NUMBER] та автомобіля Suzuki Grand Vitara д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 01.06.2025, складеного учасниками події на підставі ст. 33.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особою чиї протиправні дії перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди є [PERSON] . Отже, вина [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 01.06.2025 є беззаперечною, між його протиправними діями та завданою шкодою існує причинно-наслідковий зв`язок. До ПрАТ «СК «ВУСО» звернулась потерпіла сторона, [PERSON] , із заявою про подію та виплату страхового відшкодування від 01.06.2025. Відповідно до п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі Методика) фізичний знос КТЗ (його складників) - утрата вартості КТЗ (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складників). Згідно з п. 2.4. Методики вартість матеріального збитку визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Тобто, матеріальний збиток, це вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу. Для складників КТЗ зі строком експлуатації понад 12 років значення коефіцієнту зносу приймається рівним 0,7. Коефіцієнт фізичного зносу до автомобіля KIA Sorento д.н.з. [NUMBER] - 2011року випуску застосовується 0,7, так як строк експлуатації пошкодженого транспортного засобу перевищує 12 років. Відповідно до ремонтної калькуляції №2450275 від 17.06.2025, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу KIA Sorento д.н.з. [NUMBER] в результаті його пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, складає - 259 228, 26 грн з ПДВ. Згідно з розрахунком суми страхового відшкодування, вартість матеріального збитку без ПДВ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0, 70, мінімізацією та за мінусом франшизи складає 69 850, 34 грн. Погодження суми страхового відшкодування позивача та потерпілої особи в сумі 69 850, 34 грн підтверджується договором погодження розміру та умов здійснення страхового відшкодування від 26.06.2025. У відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на підставі заяви про страхове відшкодування від 01.06.2025 ПрАТ «СК «ВУСО» було здійснено виплату страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності за шкоду майну по полісу 221700513 від 24.06.2024 у розмірі 69 850, 34 грн, що підтверджується страховим актом № 2450275-1 від 26.06.2025 та платіжною інструкцією № 40473 від 26.06.2025. Страхувальник [PERSON] є учасником війни, тому сплачував базовий платіж з коефіцієнтом для розрахунку страхового платежу в розмірі 50%. Згідно ч. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 % за умовою особистого керування страхувальником транспортним засобом. В цьому випадку порушено норму закону, оскільки за кермом автомобіля Suzuki Grand Vitara д.н.з. [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував [PERSON] , а не страхувальник, [PERSON] , який застрахував цивільну відповідальність щодо автомобіля Suzuki Grand Vitara д.н.з. [NUMBER] по пільговому полісу. З метою врегулювання спору в досудовому порядку ПрАТ «СК «ВУСО» зверталося до відповідача з проханням відшкодувати шкоду в добровільному порядку. Станом на момент звернення до суду з цією позовною заявою, борг не відшкодовано навіть частково. Отже, після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право вимоги до відповідача на відшкодування завданої шкоди у сумі 34 925, 17 грн (69 850, 34 розмір страхового відшкодування * 50%). Позивач просить суд стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 34 925, 17 грн та витрати по сплаченому судовому зборі в сумі 3 028, 00 грн. Автоматизованим розподілом судової справи між суддями 17.11.2025 головуючим суддею визначено суддю Березовську О. А. Справа передана судді 18.11.2025. Відповідь № 2023258 з Єдиного державного демографічного реєстру стосовно реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , згенерована судом 19.11.2025 (а.с.42). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.11.2025 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) осіб (а.с.43). Суд направив відповідачу [PERSON] позовну заяву з додатками та копію ухвали суду від 21.11.2025 за зареєстрованим місцем проживання рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення. Кореспонденція суду була одержана відповідачем 22.12.2025 особисто, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.47). 29.12.2025 та 19.01.2026 на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшли заяви представника позивача Діордієва Р. С., в яких він просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. 15.01.2026 на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] адвоката Чернілевської Р. В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказує, що позивач, посилаючись на положення п. 38.1 ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вважає, що відповідач, як особа, що відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за умови порушення вимог ч. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язана компенсувати страховику 50 % виплаченого страхового відшкодування. На переконання відповідача вказана вимога не підлягає задоволенню, оскільки не ґрунтується на нормах закону, який діяв на час події. Так, дорожньо-транспортна подія мала місце 01.06.2025. Станом на 01.06.2025 був чинним Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-IX в редакції від 01.01.2025 та саме норми цього нормативно-правового акту підлягають до застосування до аналізованих правовідносин. Натомість, позивач, стверджуючи про порушення своїх прав та аргументуючи дані твердження посиланнями на порушені на його думку норми закону, зокрема ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» фактично посилається на положення нормативно-правового акту, який на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, учасником якої був відповідач давно втратив чинність. Так, позивач посилається на ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961- IV, який втратив чинність від 01.01.2025 на підставі Закону № 3720-IX від 21.05.2024. Натомість, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-IX в редакції від 01.01.2025, що був чинним на момент виникнення юридичного факту дорожньо-транспортної пригоди взагалі не містить статті під номером 38-1, як не містить і положень про обов`язок винної в дорожньо-транспортній пригоді особи компенсувати страховику 50 % виплаченого страхового відшкодування у тому контексті, в якому це вказано в позовній заяві. Позивач просить суд здійснити захист його порушених прав шляхом стягнення з відповідача 50% сплаченого страхового відшкодування відповідно до вимог норми закону, який втратив чинність на момент виникнення події правовідносин, тобто фактично позивач просить суд застосувати спосіб захисту порушеного права, що не був передбачений чинним на момент виникнення правовідносин між сторонами законодавством та не передбачений законодавством, чинним на момент звернення до суду із позовом. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача у цих правовідносинах, позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (пункт 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19). Оскільки у цьому випадку обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не передбачений чинним на момент виникнення правовідносин спеціальним законом (Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-IX в редакції від 01.01.2025), то, на переконання відповідача, у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлявся відповідно до вимог чинного законодавства. Суд враховує раніше подані ним заяви про розгляд справи у відсутність представника позивача. Представник відповідача [PERSON] адвокат Чернілевська Р. В. в судовому засіданні підтримала викладене у відзиві на позовну заяву та просила суд відмовити у задоволенні позову. Додатково суду пояснила, що транспортний засіб був застрахований батьком відповідача, який є військовослужбовцем. Страхова компанія здійснила виплату потерпілій особі. За кермом автомобіля був відповідач, який не є військовослужбовцем. Позивач посилається на редакцію закону, яка втратила чинність. На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди відсутня норма Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на яку посилається представник позивача. Перехідні положення не містять норми, що в певний період діє стара редакція закону, судом має застосовуватися закон, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, який не передбачає право вимоги позивача, тому в задоволенні позову просить відмовити. Вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] 24.06.2024 укладено поліс № 221700513 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії договору з 00:00 25.06.2024 по 24.06.2025. Забезпечений транспортний засіб: тип транспортного засобу В2, номерний знак [NUMBER] , VIN [NUMBER] , марка, модель: Suzuki Grand Vitara, рік випуску: 2011. Страхова сума на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю складає 320 000, 00 грн; за шкоду заподіяну майну складає 160 000, 00 грн, розмір франшизи 3 200, 00 грн. Договір укладений на пільгових умовах (на 50% зменшено розмір страхового платежу), оскільки страхувальник [PERSON] належить до пільгової категорії осіб, що посвідчується посвідченням учасника війни: [NUMBER] від 07.07.2023, виданим [INFO] (а.с.29-30). 01.06.2025 в м. Погребище Вінницької області, сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів KIA Sorento д.н.з. [NUMBER] та Suzuki Grand Vitara д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 01.06.20205, складеного учасниками події, особою, чиї винні протиправні дії перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди є [PERSON] (а. с. 31). 01.06.2025 до ПрАТ СК «ВУСО» із заявою про страхову виплату звернувся власник пошкодженого транспортного засобу KIA Sorento д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , з приводу здійснення страхової виплати в зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, вказавши обставини дорожньо-транспортної пригоди та номер свого рахунку (а.с.13-14). На підставі вказаної заяви позивачем проведено огляд транспортного засобу для виявлення пошкоджень автомобіля [PERSON] , що підтверджується актом огляду транспортного засобу від 14.06.2025 (а.с.18-19). Відповідно до Ремонтної калькуляції № 2450275 від 17.06.2025 вартість ремонту з ПДВ автомобіля KIA Sorento д.н.з. [NUMBER] складає 259 228, 26 грн (а. с. 22-24). Відповідно до розрахунку страхового відшкодування сума страхового відшкодування становить 69 850, 34 грн. В розрахунку використовується коефіцієнт фізичного зносу 0, 70, зменшення виплати (мінімізація) на суму 10 109, 00 грн, франшиза 3 200, 00 грн (а. с. 25). З договору про погодження розміру та умов здійснення страхового відшкодування від 26.06.2025 вбачається, що позивач та [PERSON] уклали договір, яким узгодили, що розмір матеріального збитку, завданого потерпілому у зв`язку з пошкодженням належного йому транспортного засобу становить 69 850, 34 грн. Вказана сума є належним чином узгодженою, на проведенні оцінки (експертизи) пошкодженого майна [PERSON] не наполягає (а. с. 26). ПрАТ «СК «ВУСО» складено страховий акт № 2450275-1 від 26.06.2025 за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №221700513 від 24.06.2024, в якому вказується, що страхувальником є [PERSON] , винною в дорожньо-транспортній пригоді особою є водій [PERSON] , прийнято рішення про виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого майна автомобіля KIA Sorento д.н.з. [NUMBER] [PERSON] в сумі 69 850, 34 грн (а. с. 27). Перерахування позивачем страхового відшкодування [PERSON] підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті № 40473 від 26.06.2025 на суму 69 850, 34 грн (а.с.28). Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, які її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме , шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення здійснення виплати за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/ або майну потерпілих осіб під час використання наземних транспортних засобів в Україні. Ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.05.2024 № 3720-IX (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) визначено, що страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхової премії за внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків для страхувальника, який є: громадянином України - учасником бойових дій, постраждалим учасником Революції Гідності, учасником війни, особою з інвалідністю II групи, особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеною до I або II категорії, пенсіонером, - щодо транспортного засобу, який має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних або потужність електродвигуна до 100 кіловат включно та належить йому на праві власності, за умови керування таким транспортним засобом виключно страхувальником або особою, яка також належить до категорій, визначених цією частиною, та використання транспортного засобу без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів та/або вантажу. Відповідно до ч. 3 цієї статті у разі порушення умов використання транспортного засобу, щодо якого укладено внутрішній договір страхування відповідно до частин першої і другої цієї статті, у страховика (МТСБУ) виникає право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди, відповідно до пункту 4 частини першої статті 37 цього Закону. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 37 вище зазначеного закону, страховик після здійснення страхової виплати має право зворотної вимоги до особи, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду, або особи, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за заподіяну шкоду, у разі використання транспортного засобу з недотриманням умов, визначених статтею 13 цього Закону, якщо внутрішній договір страхування укладено з особливостями, визначеними статтею 13 цього Закону. Суд звертає увагу, що вище зазначені норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» були чинними в редакції вказаній судом як на момент укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності так і на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідачем. Суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, доходить висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню. Позивачем підтверджено належними та допустимими доказами факт укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності на пільгових умовах з громадянином України учасником бойових дій, факт заподіяння шкоди автомобілю KIA Sorento д.н.з. [NUMBER] , розмір та факт виплати страхового відшкодування власнику автомобіля «KIA Sorento д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , факт керування транспортним засобом в порушення вимог п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не страхувальником, а іншою особою відповідачем, [PERSON] . Докази, що [PERSON] є особою, яка також належить до категорій, визначених п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суду не надані. Відповідач вище зазначені факти не оспорює, оспорює право зворотної вимоги позивача, посилаючись на те, що таке право не передбачене законодавством та на те, що позивач посилається на норми закону, які втратили чинність. Як вбачається з вище наведеного право зворотної вимоги передбачено статтями 13, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.05.2024 № 3720-IX (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин). Щодо невірного посилання позивача на норми законодавства, на якому акцентує увагу представник відповідача, суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду (зокрема, у постановах від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 та від 08.06.2021 у справі № 662/397/15-ц) підтвердила принцип jura novit curia («суд знає закони»). Це означає, що суд самостійно кваліфікує правовідносини, застосовує правильні норми права та може змінити правову кваліфікацію, навіть якщо сторони послалися на неналежні норми, не змінюючи при цьому предмет позову. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) та від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) зроблено правовий висновок про те, що посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені в позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку із цим суд, з`ясувавши при розгляді справи, що позивач послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує в рішенні саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 662/397/15-ц зазначено, що «незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови в позові, оскільки згідно з принципом jura novit curia неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм». На думку суду, посилання представника відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 у цій справі є нерелевантним, бо відповідно до зазначених судом норм права, позивачем вірно обраний спосіб захисту, невірним є посилання на норму права, що, яка вбачається з правових позицій Верховного Суду, не може бути підставою для відмови у позові. В силу ст.141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений позивачем судовий збір у сумі 3 028, 00 грн. Оплата судового збору підтверджується платіжною інструкцією №63373 від 02.10.2025 (а. с. 8). На підставі викладеного та

Outcome: approved