Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

У жовтні 2025 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати за ним у порядку спадкової трансмісії право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , він звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом і нотаріусом було відкрито спадкову справу № 18/2022. 19 вересня 2025 року він звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на відповідну частку квартири за адресою: [ADDRESS] , але отримав відмову, у зв`язку із неможливістю встановити склад спадкового майна, оскільки у нього відсутні правовстановлюючі документи. Згідно свідоцтва про право власності на житло, вказана квартра належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. [PERSON] та [PERSON] мали першочергове право на спадок після смерті [PERSON] . Всі були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відмови від прийняття спадщини за померлим [PERSON] від [PERSON] , [PERSON] не надходили, тобто вони є такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] . Після смерті [PERSON] (бабуся позивача) було заведено спадкову справу № 11/2019 і станом на 19 вересня 2025 року свідоцтва про право на спадщину [PERSON] не видавалось. Так, оскільки бабуся позивача [PERSON] та мати позивача [PERSON] не встигли прийняти спадщину за померлим [PERSON] , а [PERSON] не встигла прийняти спадщину за померлою [PERSON] і чоловік [PERSON] також помер, позивач має право на спадкування квартири за вказаною адресою у порядку спадкової трансмісії. Ухвалою суду від 24 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 17 грудня 2025 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду, витребувано у приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Негода Ірини Володимирівни належним чином засвідчену копію спадкової справи № 18/2022, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, його представник надала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач Соледарська міська рада Бахмутського району Донецької області у судове засідання представника до суду не направила, при цьому повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджуєьься довідкою про доставку електронного документу, причини неявки суду невідомі. Третя особа приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Негода І.В. у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі. Суд, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) зареєстрували шлюб 20 грудня 1962 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.13). [PERSON] народилась [INFO] , батьком вказаний [PERSON] , матір`ю [PERSON] , актовий запис № 30 від 13 березня 1964 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.12). Згідно ордеру № 65, виданого виконавчим комітетом К.Либкнехтовської ради депутатів трудящихся міста, [PERSON] та його сім`ї: [PERSON] (дружина) та [PERSON] (донька) надано право на заняття квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Згідно свідоцтва про право власності на житло від 26 листопада 1997 року, виданого Госпрозрахунковим бюро по приватизації житла при відділі по обліку та розподілу житлової площі виконавчого комітету Артемівської міської ради народних депутатів, на підставі розпорядження № 10636 від 26 листопада 1997 року, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.18). [PERSON] народився [INFO] , батьком вказаний [PERSON] , матір`ю [PERSON] , актовий запис № 119 від 26 березня 1999 року, що зроблений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську реєстраційної служби Артемівського міськрайонного управління Донецької області, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.9). Дідусь позивача, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 235 від 22 листопада 2000 року, що зроблений Соледарським виконкомом Артемівської міської ради Донецької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.15). Батько позивача, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 1358 від 29 листопада 2004 року, що зроблений Артемівським міським відділом реєстрації цивільного стану Донецької обласного управління юстиції, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.11). Бабуся позивача, [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 11751 від 08 серпня 2018 року, що зроблений Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.14). Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 01 лютого 2019 року Соледарською державною нотаріальною конторою було зареєстровано спадкову справу № 11/2019, після смерті [PERSON] (а.с.22). Згідно довідки відділу з реєстрації місця проживання фізичних осіб Соледарської міської ради Донецької області Вих.№ 478/16-13 від 29 січня 2021 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.22 зворот). Мати позивача, [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 405 від 16 грудня 2021 року, що зроблений Виконавчим комітетом Соледарської міської ради Бахмутського району Донецької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.11 зворот). Постановою приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Негода Ірини Володимирівни Вих.№ 124/02-31 від 19 вересня 2025 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на відповідну частку квартири: [ADDRESS] , у зв`язку із неможливістю встановити склад спадкового майна (а.с.16). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першоїстатті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану"введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на дату розгляду справи триває. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 (у редакції станом на час розгляду справи), Соледарської міської територіальної громади, куди входить місто Соледар з 25 січня 2023 року є територією активних бойових дій. Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частиною 1-2 статті 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1276 ЦК України передбачено, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Відповідно до ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.1, 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності. Верховний Суд України у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено , що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло, належала подружжю [PERSON] та [PERSON] , а також їх доньці [PERSON] , частки яких не були визначені, а отже кожному із співвласників належало по 1/3 частки квартири. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частки квартири і спадкоємцями першої черги після його смерті були дружина [PERSON] та донька [PERSON] . Доказів подання ними заяв про відмову у прийнятті спадщини суду не надано, а тому, в силу ч.3 ст.1268 ЦК України, останні є такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] . Таким чином, кожна з них успадкувала по 1/6 частки квартири і після прийняття спадщини кожній належало по частці квартири (1/3 + 1/6). У подальшому померла бабуся позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на частку вищевказаної квартири і спадкоємцем першої черги після її смерті, була донька [PERSON] . Спадкова справі після смерті [PERSON] була заведена, проте свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Після цього, померла мати позивача [PERSON] , єдиним спадкоємцем якої є її син позивач [PERSON] . Статтею 1276 ЦК України передбачено, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Оскільки [PERSON] померла після відкриття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] та не оформила право власності на належну їй частку квартири, суд дійшов висновку, що право на отримання цієї частки перейшло до її сина позивача, у порядку спадкової трансмісії. Крім того, суд зазначає, що частка квартири, яка належала [PERSON] на праві власності увійшла до складу її спадщини та спадкується на загальних підставах. Таким чином, судом встановлено, що позивачу, який є сином померлої [PERSON] належить частини квартири, як спадкоємцю першої черги за законом після смерті матері, а також частина квартири, у порядку спадкової трансмісії після смерті його бабусі [PERSON] . Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Оскільки, згідно позовної заяви позивач не просить стягнути на його користь судові витрати, вказане питання судом не вирішується та такі судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: approved