Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

У травні 2025 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. 17 червня 2021 року та зареєстрований в реєстрі за № 187956 про стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованості в сумі 23653,06 грн за кредитним договором № 500813476 від 11 лютого 2019 року, таким, що не підлягає виконанню. Позивач вважає, що виконавчий напис №187956 є незаконним і таким, що не підлягає виконанню, оскільки кредитний договір № 500813476 від 11 лютого 2019 року не був нотаріально посвідчений, безспірність заборгованості за кредитним договором не підтверджена належними документами, позивач не був повідомлений про відступлення права вимоги та не отримував письмової вимоги про усунення порушень, розмір відсотків та пені є спірним та не підтверджений первинними документами, позивач не була належним чином повідомлена про виконавче провадження, що порушує її права. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21 травня 2025 року року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Розгляд справи призначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи виконавчий напис № 187956 вчинений 17 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 500813476 від 11 лютого 2019 року, укладеного із акціонерним товариством «Альфа Банк». Банк відступив право грошової вимоги до позивача відповідно до договору факторингу № 1 від 30 листопада 2020 року на користь ТОВ «ФК «ЕЛ.Ен. Груп», яке в свою чергу відступило право грошової вимоги відповідачу ТОВ «Росвен інвест Україна» на підставі договору факторингу №01/12-1 від 01 грудня 2020 року. Стягнення заборгованості здійснюється за період з 02.12.2020 по 17.06.2021, сума заборгованості становить 23653,06 грн, з яких: 16102,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 4801,06 грн заборгованість за відсотками та комісією, 2400,00 грн заборгованість за пенею. 07 лютого 2022 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Притуляком В.М. відкрито виконавче провадження № 68540979 з виконання виконавчого напису 187956, вчиненого 17 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Росвен інвест Україна» заборгованості за кредитним договором в сумі 23653,06 грн. Відповідно до ст. 18 ЦК України Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України (ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до положень ст. ст. 87, 88 Закону України Про нотаріат для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Суд зауважує, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (Постанова Верховного суду від 11 вересня 2024 року в справі № 372/2174/22). Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року в справі № 916/3006/17). Судом встановлено, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен інвест Україна», який є правонаступником ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН. Груп» та АТ «Альфа банк» на підставі укладених відповідних договорів факторингу. Вимоги позивача обґрунтовані тим, що заборгованість за кредитним договором не є безспірною, а тому не може бути підтверджена належними документами. Окрім того, кредитний договір № 500813476 від 11 лютого 2019 року нотаріально не посвідчувався. Суд зазначає, що відповідач ТОВ "Росвен інвест Україна" не скористалось своїм правом на подання відзиву на позов та не подало своїх доказів щодо правомірності вчинення нотаріусом виконавчого напису за його заявою. Ухвала суду від 08 січня 2026 року щодо витребування за клопотанням позивача матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису №187956 та належним чином засвідченої копії кредитного договору залишена приватним нотаріусом Остапенком Є.М. та ТОВ "Росвен інвест Україна" без виконання. Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. За таких обставин, враховуючи, що суд не повідомлено причин неподання доказів, суд вважає, що відповідачем не спростовано порушення встановленої законом процедури стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса, відтак наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Матеріали справи не містять відомостей, що кредитний договір № 500813476 від 11 лютого 2019 року нотаріально посвідчувався, заборгованість за кредитним договором є безспірною. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Щодо підсудності спору. Відповідно до ч. 12 ст. 28 ЦПК України позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання. Визначення змісту категорії місця виконання рішення наведене у статті 24 Закону України «Про виконавче провадження». За правилами частин першої та другої наведеної статті виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України. Виходячи зі змісту статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», місцем виконання судового рішення є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання. Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцем знаходження його майна. Отже, місце виконання рішення та місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем можуть не співпадати та є відмінними правовими категоріями (Постанова Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 263/14171/19). У цій справі позов подано до Київського районного суду м. Харкова за місцем виконання виконавчого напису, тобто за місцем перебування позивача як внутрішньо переміщеної особи за адресою: [ADDRESS] , що відповідає частині другій статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та частині дванадцятій статті 28 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved