Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - позивач), діючи через свого представника Сімутіну А.А., звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором № 748312519 від 22.04.2019 в розмірі 11 812 грн. 00 коп., з яких: 5 000 грн. - заборгованість по основному боргу, 6 812 грн. - заборгованість по відсотках. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 22 квітня 2019 р. між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] (далі - відповідач) було укладено кредитний договір № 748312519. 28 листопада 2018 р. між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 748312519. 03.01.2019 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 20190103 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги. Згідно п. 2.1. Договору факторингу, згідно умов цього Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно п. 4.1 Договору факторингу, Сторони Погодили, що Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора на наступний календарний день після підписання Сторонами відповідного Реєстру прав вимог, по формі встановленій у Додатку до цього Договору. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 7 від 26.12.2019 до Договору факторингу № 20190103 від 03:01:2019, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 11812.00 грн., з яких: 5000 грн. - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту); 6812 грн. - заборгованість по відсоткам. Згідно з умовами кредитного договору Позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим Договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. 3 моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 26.12.2019 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ "ФК"ЄАПБ" за кредитним договором № 748312519 в розмірі 11812.00 грн., з яких: 5000 грн. - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту); 6812 грн. - заборгованість по відсоткам. У відзиві на позовну заяву від 16.01.2026 представник відповідача, адвокат Вовк Ю.Є. вказує на те, що позивачем не доведено факту укладення 22.04.2019 року кредитного договору №748312519 на суму 5000 грн. Докази, які додані позивачем не свідчать про те, що кошти були надані позичальнику саме позивачем. Позивач долучив до позову скан-копію кредитного договору з додатками. Проте, відповідача ніхто не повідомляв про зміну кредитора за договором. Причому, вимоги щодо повідомлення боржників є обов`язковою умовою для здійснення факторингової діяльності позивача. Також, позивачем не надано доказів на підтвердження факту передання позичальнику грошових коштів (зокрема, відсутні первинні документи щодо перерахування коштів), не доведено, що позичальник отримав та використовував одноразовий ідентифікатор, реєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі, не зазначено номер телефона позичальника. Також позивачем не надано належного обґрунтування щодо правомірного нарахування заборгованості. При поданні розрахунку заборгованості за даним кредитним договором, позивачем було надано розрахунок, з якого не зрозуміло, яким чином виникла сума заборгованості по відсоткам в розмірі 6812, 00 грн. Дана сума була нарахована 26.12.2029 року, її розрахунок відсутній. Поряд з цим, позивач у справі - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не є первісним кредитором згідно кредитного договору № 748312519 від 22.04.2019 року. Як зазначається в позовній заяві, 22.04.2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 748312519. Також в позовній заяві зазначається, що «28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 748312519». В подальшому, 03.01.2019 року договір факторингу укладено між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Просить суд врахувати, що станом на 28.11.2018 року до ТОВ «Таліон Плюс» не могло перейти право вимоги за кредитним договором № 748312519 від 22.04.2019 року. 28.11.2018 року кредитного договору № 748312519 від 22.04.2019 року ще не існувало. Таким чином, відступлення права вимоги, згідно з вимогами чинного момент може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на переходу цих прав. Вважає, що позивачем не доведено переходу до нього права вимоги за договором №748312519 від 22.04.2019 року. Враховуючи дану обставину, а також інші обставини, викладені у відзиві просить відмовити повністю в задоволенні позовних вимог. Позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними. 30.01.2026 у відповіді на відзив представник позивача Ільїн А.Є. вказує на те, що між сторонами укладено договір в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, відповідач через особистий кабінет на веб-сайті Первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого Первісний кредитор надіслав позичальнику за допомогою засобів зв`язку, на зазначений ним номер телефону, одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності), який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Всі судові засідання провести за відсутності представника позивача. У судовому засіданні представник відповідача, адвокат Вовк Ю.Є. просив відмовити у задоволенні позову, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до таких висновків. Судом встановлено, що 22 квітня 2019 р. між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 748312519. Погоджено Графік розрахунків як додаток № 1 до вказаного Договору. Позивач зазначає, що відповідно до умов кредитного договору, кошти надано Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом при реєстрації на сайті первісного кредитора. Інформація про проведення успішних транзакцій зберігається безпосередньо у Кредитодавця, у зв`язку з чим, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів, в тому числі які підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок Позичальника, оскільки такі документи є банківською таємницею, та відповідно до п.35 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», формуються, складаються та зберігаються в установі банку який видавав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку. Разом з тим, позивачем могло б бути заявлене клопотання про витребування таких доказів у ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" чи фінансовій установі, яка здійснювала вказаний переказ. В даній справі позивач на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду докази на укладення договору (копію кредитного договору, графік розрахунків, розрахунок заборгованості). Так, доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV. Згідно з п. 2. ст. 9 даного Закону первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі №755/2284/16-ц. Саме в обов`язок позивача входить довести не лише факт підписання договору, а і факт передачі грошей. Аналогічні за змістом правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967ц15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 жовтня 2020 року в справі № 194/1126/18. Жодних належних доказів щодо перерахування коштів відповідачу позивачем не надано. Крім того, позивачем не спростовано, наведені у відзиві покликання представника відповідача щодо неможливості передачі вимог за кредитним договором до ТОВ "Таліон плюс" 28 листопада 2018 року, оскільки даний кредитний договір між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" був укладений 22 квітня 2019 року. Також у відповіді на відзив представник позивача зазначає, що Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року та 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 26.09.2022 року у справі №5026/886/2012 тощо). Проте, жодних квитанцій чи платіжних доручень на підтвердження оплати переходу права вимоги від первісного до нового кредитора в обох випадках матеріали справи не містять. На надано позивачем Витягу з Реєстру боржників, згідно якого відбувався перехід права вимоги від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до відповідача за кредитним договором № 748312519 від 22.04.2019. Поряд з цим, позивач у справі - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не є первісним кредитором згідно кредитного договору № 748312519 від 22.04.2019 року. Як зазначається в позовній заяві, 22.04.2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 748312519. Також в позовній заяві зазначається, що «28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 748312519». В подальшому, 03.01.2019 року договір факторингу укладено між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Станом на 28.11.2018 року до ТОВ «Таліон Плюс» не могло перейти право вимоги за кредитним договором № 748312519 від 22.04.2019 року. 28.11.2018 року кредитного договору № 748312519 від 22.04.2019 року ще не існувало. Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з положеннями статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною першою статті 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Судом встановлено, що додаткові угоди до договору факторингу про перехід прав вимоги за кредитним договором № 748312519 від 22.04.2019 року відповідно до договору факторингу 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» суду не надано. Таким чином, відступлення права вимоги, згідно з вимогами чинного момент може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на переходу цих прав. Отже, позивачем не доведено переходу до нього права вимоги за договором №748312519 від 22.04.2019 року. Не надано позивачем і реєстру боржників до договору факторингу 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», з якого б вбачалось, що до ТОВ " Таліон Плюс" перейшло право вимоги, саме до боржника [PERSON] . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 в справі № 1-12/2003). Суд бере до уваги, що дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями, що передбачено у п.19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийнятій 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано докази, які б беззаперечно свідчили про отримання відповідачем кредитних коштів та їх розмір, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed