Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

У вересні 2025 року представник позивача ТОВ "Кошельок" звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON] , згідно якого просив стягнути заборгованість за договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 3440309986-560774 (далі договір позики) у сумі 20 869,80 грн, а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 27.12.2021 року між ТОВ «Кошельок» та [PERSON] укладено Договір позики № 3440309986-560774, за умовами якого Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 7 000 грн. строк позики 14 днів (лояльний період) зі сплатою процентів у розмірі 0,01% на добу (дисконтна відсоткова ставка, яка застосовується протягом (лояльний період)), 2,20 % на добу (базова процентна ставка). Ухвалою від 08.09.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 08.01.2026 за клопотанням позивача, було витребувано від АТ КБ "ПриватБанк" інформацію щодо підтвердження факту випуску банківської картки № [NUMBER] , а також інформацію про рух коштів в період з 26.12.2021 по 09.04.2022. 09.02.2026 до суду, на виконання ухвали, надійшла інформація від АТ КБ «ПриватБанк», де банк повідомляє, що на ім`я відповідача в банку емітовано картку на яку 27.12.2021 здійснено переказ коштів 7000 грн. Представник позивача до судового засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника товариства, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного рішення суду. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила заяв про відкладення розгляду справи не подавала. Таким чином, оскільки відповідач належним чином повідомлений про розгляд цивільної справи, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав, суд зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, згідно ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши викладені у заяві по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 27.12.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Кошельок» та [PERSON] було укладено договір позики № 3440309986-560774 за умовами якого позичальник отримала позику в розмірі 7 000 грн та зобов`язався її повернути через 14 днів (лояльний період) зі сплатою процентів у розмірі 0,01% на добу (дисконтна відсоткова ставка), 2,20 % на добу (базова процентна ставка). Дата надання позики: 27.12.2021. У матеріалах справи відсутні відомості щодо продовження строку дії договору а саме відповідно до п.2.2 договору позики продовження шляхом оплати ним протягом лояльного періоду всіх процентів фактично нарахованих за користування кредитом. Правила надання грошових коштів у позику, тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Кошельок» (на умовах повернення позики в кінці строку позики) (далі - Правила) регламентують умови та порядок надання ТОВ «Кошельок» грошових коштів фізичним особам у позику на умовах повернення позики в кінці строку позики та містять перелік прав та обов`язків товариства та позичальника, а також інформацію, необхідну для укладання та належного виконання умов договору позики, що укладається між товариством та позичальником. Згідно з відповіддю ПВТ «МТБ Банк» №06/642-06/207 від 25.06.2025 підтверджено успішність операції через систему xPAY та зарахування 27.12.2021 о 12:12:02 на картку [NUMBER] (транзакція 49252256) грошових коштів в сумі 7 000 грн. Відповідач порушила умови вищевказаного договору позики і тому має заборгованість в розмірі 20 869,80 грн, яка складається з суми заборгованості за основною сумою боргу 7 000 грн, заборгованості за відсотками 13 869,80 грн. Також відповідно до розрахунку заборгованості відповідач не здійснював будь яких платежів на погашення заборгованості за договором позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: - припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; - зміна умов зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Проаналізувавши докази по даній справі, суд вважає, що не виконання відповідачем умов кредитного договору порушило право позивача на повернення кредитних коштів, яке підлягає захисту, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту по кредитному договору № 3440309986-560774 від 27.12.2021 в сумі 7 000 грн. Заявляючи вимогу про стягнення відсотків у сумі 13 869,80 грн позивачем ТОВ «Кошельок» обрахувало їх станом на 09.04.2022. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Такий висновок міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18). Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне застосувати вказаний правовий висновок Верховного Суду і до правовідносин, що склались по зазначеному кредитному договору. Як встановлено з матеріалів справи, строк кредитування був погоджений сторонами та становив на 14 днів з 27.12.2021 (дата надання позики) по 09.01.2021 (дата повернення позики (останній день). Доказів того, що позичальник в подальшому після 09.01.2021 року ініціювала продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Таким чином, відповідно до умов договору, відсоткова ставка за користування позикою становить 0,01% на добу (дисконтна відсоткова ставка, яка застосовується протягом лояльного періоду), 2,20 % на добу (базова процентна ставка). Здійснюючи розрахунок заборгованості за кредитним договором суд виходить з такого. У період з 27.12.2021 по 09.01.2021 розмір нарахованих процентів, які мала сплачувати відповідач, становив 9,80 грн (7000*0,01%*14) Отже, за кредитним договором підлягає стягненню загальна сума у розмірі 7009,80 грн, яка складається з: тіла кредиту 7 000 грн; відсотків за користування кредитом 9,80 грн. Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що наявні в матеріалах справи документи, надані стороною позивача не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн., адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Отже з урахуванням критеріїв розумності, обґрунтованості та справедливості, суд вважає, що зазначена представником позивача сума гонорару є неспівмірною зі складністю справи. Так, ця справа є малозначною, розглядалась у спрощеному позовному провадженні, позовна заява є типовою. За таких обставин, суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог: 7009,80/20 869,80 х 100 = 33,59 % або 813,68 грн. (2422,40х 33,59 %). На підставі викладеного,

Outcome: partial