Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

В провадженні суду перебуває цивільна справа № 462/2501/25 за позовом [PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Бахмат О.І., до [PERSON] , Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Форестал Плюс», про витребування майна із незаконного володіння, скасування та поновлення державної реєстрації. В обґрунтування позову вказано, що 15.07.2017 позивач, [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, придбав у власність автомобіль «Volkswagen Passat», чорного кольору, 2005 року випуску, ідентифікаційний номер: [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] . Державна реєстрація договору купівлі-продажу відбулася у сервісному центрі № 5342. Після державної реєстрації договору купівлі-продажу, 15.07.2017 позивачу було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . У червні 2024 року (точної дати позивач не пам`ятає) [PERSON] виявив, що у додатку «Дія» не відображається свідоцтво про реєстрацію його транспортного засобу. Тому, з метою з`ясування обставин та причин зникнення електронного свідоцтва, він звернувся до Сервісного центру МВС за місцем проживання, де йому повідомили, що причиною зникнення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є державна реєстрація договору купівлі продажу даного автомобіля у сервісному центрі МВС № 6350, що розташований у селищі Пісочин, Харківської області. [PERSON] жодного договору купівлі-продажу належного йому автомобіля не укладав, автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію нікому не передавав, а користувався ними самостійно. 28.06.2024 [PERSON] замовив у Полтавському НДЕКЦ МВС України проведення експертного дослідження його автомобіля. Відповідно до висновку експертного дослідження № 17/5346/469, номер кузова, номер двигуна, номерний знак автомобіля «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] , не змінювалися. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу відповідає офіційним бланкам, які знаходяться в офіційному обігу. 03.08.2024 у відповідь на адвокатський запит представника [PERSON] надійшла відповідь від сервісного центру № 6350, про те, що підставою для державної реєстрації транспортного засобу за іншою особою є договір купівлі-продажу № 8066/23/009945 від 27.09.2023 року транспортного засобу VOLKSWAGEN PASSAT, 2005 року випуску, VIN № [NUMBER] , договір комісії № 8066/23/009945 від 26.09.2023 року, та акт огляду № 8066/23/004221 від 27.09.2023 року. Таким чином, з`ясувалося, що транспортний засіб Volkswagen Passat VIN № [NUMBER] був реалізований на підставі договору купівлі-продажу між ТОВ «Форестал Плюс» та [PERSON] , державна реєстрація даного договору була проведена 04.10.2023. Позивач же користувався автомобілем після його «продажу» майже рік, і навіть не знав, що даний автомобіль йому більше не належить. Право укладання такого договору було надано ТОВ «Форестал Плюс» згідно укладеного договору комісії № 8066/23/009945 від 26.09.2023 між товариством та позивачем. Проте, жодного договору комісії [PERSON] не укладав ні з ТОВ «Форестал Плюс», ні з іншими фізичними чи юридичними особами. У зв`язку із цим, [PERSON] звернуся до Кременчуцького районного управління поліції ГУ НП в Полтавській області із відповідною письмовою заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення. В ході досудового розслідування, на підставі ухвали слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука по справі № 524/12673/24 провадження № 1-кс/524/3113/24 від 31.10.2024, дізнавачем СД Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області було здійснено тимчасовий доступ та вилучено у сервісному центрі договір комісії №8066/23/009945 та акт реалізованого транспортного засобу від 27.09.2023, після чого призначено судову почеркознавчу експертизу. Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/117-25/4088-ПЧ від 04.03.2025, підпис у акті приймання-передачі транспортних засобів та договорі комісії виконані не [PERSON] , а іншою особою. Таким чином, проведеною експертизою фактично підтверджено, що [PERSON] договору комісії № 8066/23/009945 від 26.09.2023 не укладав, транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію нікому не передавав. Тому, попри те, що фактично транспортний засіб Volkswagen Passat VIN № [NUMBER] знаходиться у позивача, він втратив право розпоряджатися, володіти та користуватися ним. За таких обставин позивач та його представник звернулись до суду та просили: витребувати із володіння відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] транспортний засіб «Volkswagen Passat», чорного кольору, 2005 року випуску, ідентифікаційний номер: [NUMBER] ; Скасувати реєстрацію (перереєстрацію) транспортного засобу «Volkswagen Passat», чорного кольору, 2005 року випуску, ідентифікаційний номер: [NUMBER] за [PERSON] ; поновити державну реєстрацію транспортного засобу «Volkswagen Passat», чорного кольору, 2005 року випуску, ідентифікаційний номер: [NUMBER] за позивачем [PERSON] . Ухвалою суду від 09.12.2025 позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано позивачу 10-денний термін для усунення недоліків позовної заяви. 11.12.2025 після усунення недоліків позовної заяви провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання на 16.01.2026. 16.01.2026 підготовче судове засідання у справі закрито та призначено судовий розгляд на 16.02.2026. 16.02.2026 під час судового засідання представник позивача, адвокат Бахмат О.І. поданий позов підтримав з викладених у ньому підстав. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, до суду не з`явився та про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подавав. Від Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях заяв та клопотань до суду не надходило. У зв`язку із неявкою відповідачів до суду та відсутністю відзивів на позов, за згоди представника позивача, протокольною ухвалою суду було постановлено проводити заочний розгляд даної справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Від третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Форестал Плюс» заяв та клопотань до сулу не надходило. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно приписів ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником автомобіль «Volkswagen Passat», чорного кольору, 2005 року випуску, ідентифікаційний номер: [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] , про що свідчить копія свідоцтва про реєстрації транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 6). Із відповіді Регіонального Сервісного центр ГЦС МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях від 31.03.2024 слідує, що згідно Єдиного державного реєстру МВС 04.10.2023 транспортний засіб марки «Volkswagen Passat», Vin-код № [NUMBER] був перереєстрований на нового власника гр. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 8066/23/009945 від 27.09.2023, який укладений та підписаний ТОВ «ФОРЕСТАЛ ПЛЮС». 28.06.2024 [PERSON] замовив у Полтавському НДЕКЦ МВС України проведення експертного дослідження його автомобіля. Відповідно до висновку експертного дослідження № 17/5346/469, номер кузова, номер двигуна, номерний знак автомобіля «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] , не змінювалися. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу відповідає офіційним бланкам, які знаходяться в офіційному обігу (а.с. 7). Так, із копії договору комісії від 26.09.2023 № 8066/23/009945 слідує, що ТОВ «ФОРЕСТАЛ ПЛЮС» (Комісіонер) та [PERSON] (Комітент) уклали договір комісії, за умовами якого комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу «Volkswagen Passat», 2005 року випуску, колір: чорний, VIN № кузова (шасі, рами) [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак: [NUMBER] , зареєстрований за власником (Комітентом за договором комісії) 15.07.2017 за ціною 10000 грн. (а.с. 17). 27.09.2023 ТОВ «ФОРЕСТАЛ ПЛЮС» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу вищевказаного автомобіля «Volkswagen Passat», 2005 року випуску, н.з. [NUMBER] (а.с. 18, 19). [PERSON] звернувся до поліції із заявою про вчинене кримінальне правопорушення, про що свідчить витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про реєстрацію про кримінального провадження № 12024175500000765 від 20.08.2024. Так, згідно фабули Витягу, до Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області надійшла заява [PERSON] про те, що не встановлена особа підробила договір комісії № 8066/23/00945, внаслідок чого був реалізований транспортний засіб марки «Volkswagen Passat » (а.с. 12, 13). В ході досудового розслідування, на підставі ухвали слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука по справі № 524/12673/24 провадження № 1-кс/524/3113/24 від 31.10.2024, дізнавачем СД Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області було здійснено тимчасовий доступ та вилучено у сервісному центрі договір комісії №8066/23/009945 транспортного засобу Volkswagen Passat та акт реалізованого транспортного засобу від 27.09.2023 (а.с. 16). На підставі зазначеної ухвали було отримано акт приймання-передачі транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером (б/н та б/д та договір комісії № 8066/23/009945 від 26.09.2023. [PERSON] надав пояснення працівникам поліції, з яких слідує, що жодного договору комісії позивач не укладав ні з [PERSON] , ні з будь-якою іншою фізичною чи юридичною особою, свій автомобіль не продавав. Оглянувши договір комісії виявив, що підпис у ньому йому не належить (а.с. 14). В подальшому, в рамках кримінального провадження № 12024175500000765 від 20.06.2024 було проведено судово-почеркознавчу експертизу. Як слідує із висновку експерта № СЕ-19/17-25/4088-ПЧ від 04.03.2025, підпис у графі «Передав (відповідальна особа)» у акті приймання-передачі транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером (б/н та б/д), виконаний не [PERSON] , а іншою особою; 2. підпис у графі «КОМІТЕНТ [PERSON] [ADDRESS] , СМТКОЗЕЛЬЩИНА ІНН(ЄДРПОУ): 2830515874 Документ посвідчення особи: 008292025 від 03.10.2022 р. виданий 5326» у ДОГОВОРІ КОМІСІЇ № 8066/23/009945 від 26.09.2023, укладеному між ТОВ «ФОРЕСТАЛ ПЛЮС» та [PERSON] , виконаний не [PERSON] , а іншою особою (а.с. 20-24). Таким чином, з наведеного слідує, що позивач фактично не укладав договору комісії, не підписував його, не знав про його існування. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта ст. 202 ЦК України). Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, Однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Крім того суд зауважує, що обставини, які вбачаються із висновку почеркознавчої експертизи, щодо неналежності підпису позивача у договорі комісії та в акті приймання-передачі транспортних засобів, є достатніми для встановлення відсутності волі позивача на вчинення цього правочину у зв`язку із чим вказаний договір комісії є таким, що не був вчинений. Оскільки договір комісії вважається таким, що не був вчинений, через відсутність волевиявлення позивача на його укладення, то всі подальші дії комісіонера на виконання такого договору комісії не можуть нести юридичних наслідків. Укладений договір купівлі-продажу між комісіонером ТОВ «ФОРЕСТАЛ ПЛЮС» та відповідачем від 27.09.2023 також підлягає визнанню недійсним на підставі приписів частини третьої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, у зв`язку з відсутністю волевиявлення комітента на відчуження транспортного засобу. Разом з тим, Велика Палата Верховного суду констатує , що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц зазначено, що правочин, який не вчинено ( договір який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) «де факто» - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «де юре»-юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. Віндикація це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Таким чином, можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем, та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно). Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах. При розгляді спорів про витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння необхідно враховувати, що позивачем за таким позовом може бути лише власник майна, який на момент подання позову не володіє цим майном, а також особа, яка хоча і не є власником, але в якої майно перебувало у володінні за законом або договором, зокрема на підставі цивільно-правових договорів (зберігання, майнового найму тощо), в оперативному управлінні, на праві повного господарського відання, а також на інших підставах, встановлених законом (постанова Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 766/4410/17). Таким чином, право на витребування майна у добросовісного набувача має саме власник або інший титульний володілець майна і в тому випадку, коли майно перебувало безпосередньо у його володінні або особи, якій він передав майно у володіння, та вибуло з такого їх володіння не з їхньої волі. Під неправомірним заволодінням потрібно розуміти заволодіння особою чужим майном усупереч волі його власника. Умовою, яка визначає відмінність між правомірним та неправомірним володінням особою майном, є наявність відповідної волі власника на передання володіння таким майном іншій особі. Предмет доказування у справах за віндикаційним позовом становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-то факти, що підтверджують його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача не з його волі, наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Отже, на підтвердження наявності у нього суб`єктивного матеріального права на витребування майна з чужого незаконного володіння, позивач за віндикаційним позовом повинен надати суду відповідні докази, що підтверджують його права титульного володільця на зазначене майно, факт вибуття такого майна з його володіння поза його волею, наявність майна в натурі у володінні відповідача та відсутність у відповідача правових підстав для володіння цим майном. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного суду, висловленою у постанові від 23.10.2024 у справі № 363/5060/21. В даному випадку, спірний автомобіль вибув із права власності позивача за відсутності жодних договірних відносин, при цьому фактично майно перебуває у нього, але він не має можливості ним володіти, користуватися, а також номерні знаки є недійсними. Таким чином, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту, а саме витребування із володіння відповідача на користь позивача транспортного засобу є належним та таким, що підлягає до задоволення. Крім того, пунктом 40 Постанови № 1388 " Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів" від 7 вересня 1998 р. визначено, що у разі визнання недійсним правочину, на підставі якого проводилася державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортного засобу; на підставі рішення суду; у разі встановлення факту підроблення митних документів або нездійснення митного оформлення транспортного засобу - державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів скасовується. Таким чином, встановивши факт реєстрації транспортного засобу за підробленими ( фіктивними) документами, за наявних доказів, реєстраційний орган має всі правові підстави для скасування незаконної державної реєстрації транспортного засобу та поновлення безпідставно скасованої реєстрації. Тому, суд дійшов висновку, що вимога про скасування реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу «Volkswagen Passat», чорного кольору, 2005 року випуску, ідентифікаційний номер: [NUMBER] за [PERSON] та, відповідно поновлення державної реєстрації транспортного засобу за позивачем є правомірною та сприятиме відновленню порушеного права позивача. За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved