Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява. З позовної заяви вбачається, що КП «Управляюча компанія» ВМР з 01.09.2021 року є управителем багатоквартирного будинку [ADDRESS] на підставі рішення Виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 17.08.2021 №368 та Договору про надання послуг з управління багатоквартирного будинку №19/У від 19.08.2021, який було укладено між КП «Управляюча компанія» ВМР та органом місцевого самоврядування відповідно до положень абз.2 ч.1 ст.15 Закону №2189-VIII, пункту 5 ст. 13 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.7 Закону №2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний сплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Пунктом 11 Договору про надання послуг з управління багатоквартирного будинку №19/У від 19.08.2021 встановлено, що плата за послугу з управління вноситься кожним співвласником не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] . КП «Управляюча компанія» Вишгородської міської ради свої зобов`язання з управління багатоквартирним будинком виконало у повному обсязі. За період надання комунальних послуг від [PERSON] не надходило жодних скарг. У свою чергу, [PERSON] свої зобов`язання з оплати вартості наданих та спожитих комунальних послуг у повному обсязі не виконала, внаслідок чого за період з 01.09.2021 по 01.06.2025 виникла заборгованість у розмірі 12 896 грн., яка добровільно [PERSON] погашена не була. З урахуванням вищевикладеного, КП «Управляюча компанія» ВМР просило стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком, а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі було визначено суддю Рукас О.В. Ухвалою суду від 13.08.2025 року провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, зокрема, на подачу заяв по суті справи. 28.08.2025 рок від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечувала проти позовних вимог, просила відмовити у їх задоволенні, зазначила що вона є власником частки квартири за адресою: [ADDRESS] , та сплачує свою частку комунальних послуг, просила зобов`язати позивача виставляти їй рахунки лише відповідно до її частки власності у нерухомому майні квартирі, заявила клопотання про залучення у якості співвідповідача другого співвласника квартири [PERSON] , який є фактичним боржником перед позивачем (а.с.49-53). 01.09.2025 від позивача КП «Управляюча компанія» Вишгородської міської ради надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якому позивач заперечував проти залучення співвідповідача та просив відмовити у задоволенні вимог [PERSON] до позивача, що були викладені у відзиві на позовну заяву (а.с.68-70). 02.09.2025 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання, в якому вона повідомила, що нею разом з відзивом на позовну заяву до суду було подано позов до КП «Управляюча компанія» Вишгородської міської ради, тому просила об`єднати в одне провадження справи №363/4070/25 за позовом КП «Управляюча компанія» Вишгородської міської ради до [PERSON] про стягнення заборгованості та №363/5080/25 за її позовом до КП «Управляюча компанія» Вишгородської міської ради про стягнення помилково сплачених коштів. Ухвалою суду від 02.09.2025 року було відмовлено у задоволенні клопотань відповідача [PERSON] про залучення в якості співвідповідача [PERSON] та про об`єднання в одне провадження справи №363/4070/25 за позовом КП «Управляюча компанія» Вишгородської міської ради до [PERSON] про стягнення заборгованості та справи №363/5080/25 за позовом [PERSON] до КП «Управляюча компанія» Вишгородської міської ради про стягнення помилково сплачених коштів. 03.10.2025 року від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких вона не погодилась з наявним розміром заборгованості перед позивачем, зазначила, що жодних договорів між нею та позивачем не укладено, тому її зобов`язання з оплати послуг позивача виникають за фактом її конклюдентних дій, а саме того, що вона є власником часток квартир у будинках, управління якими здійснює позивач. Зазначила, що у період з червня 2021 року по червень 2024 року вона була власником частки а у період починаючи з липня 2024 року вона є власником 3/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , та сплачує свою частку комунальних послуг. Посилаючись на норми ч.2 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» просила відмовити у задоволенні позову (а.с.90-93). Крім того, відповідач [PERSON] зазначивши, що інша частка квартири за адресою: [ADDRESS] належить співвласнику квартири [PERSON] , який і є фактичним боржником перед позивачем, 03.10.2025 року звернулась до суду із клопотанням про залучення [PERSON] до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 06.10.2025 від позивача КП «Управляюча компанія» Вишгородської міської ради надійшла відповідь на заперечення (на відповідь на відзив) на позовну заяву, в якому позивач, зазначивши, що від співвласників квартири, за адресою: [ADDRESS] , не надходило жодних звернень щодо розділення особового рахунку та розділення нарахувань відповідно до частки власності на житлове приміщення, нарахування здійснюються по одному особовому рахунку, тому у позивача відсутні повноваження на свій розсуд розділяти особові рахунки та здійснювати нарахування без виділення часток внатурі, у зв`язку з чим, просив не враховувати зазначені заперечення відповідача [PERSON] , що були викладені у відповіді на заперечення на позовну заяву, та задовольнити позов у повному обсязі (а.с.118-119). Ухвалою суду від 09.10.2025 року було залучено [PERSON] до участі у справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, запропоновано протягом п`ятнадцяти днів з дати отримання ухвали надати суду письмові пояснення, в яких викласти свої аргументи та міркування щодо обставин і фактів, викладених у позовній заяві. 08.12.2025 року від представника третьої особи [PERSON] - адвоката Гордієнко Т.В. надійшли пояснення, в яких представник вважає обґрунтованим та доведеним розрахунок заборгованості перед КП «Управляюча компанія» Вишгородської міської ради в загальному розмірі 12 896 грн. 39 копійок, що виник по квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить на праві спільної часткової власності відповідачу [PERSON] (3/4 частки) та третій особі [PERSON] (1/4 частки). Пояснення також містять заперечення щодо розміру частки заборгованості яку потрібно стягнути з відповідача [PERSON] (а.с.156-158). У судове засідання представник позивача не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання. Представником позивача подано клопотання, в якому позовні вимоги було підтримано у повному обсязі, висловлено прохання щодо проведення судового розгляду за відсутності сторони позивача, а також надано згоду на ухвалення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась. Про дату, час та місце судових засідань повідомлялась шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за її адресою реєстрації місяця проживання. Як встановлено судом за результатами перевірки, поштове відправлення, що направлялися судом на ім`я відповідача, зокрема, судова повістка на 18.02.2026 року, не було вручено відповідачу, та повернуто до суду за закінченням терміну зберігання. Станом на момент ухвалення судового рішення від відповідача ані засобами поштового зв`язку, ані на офіційну електронну адресу суду нових заяв, клопотань у тому числі про відкладення розгляду справи не надходило. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Суд звертає увагу, що положення чинного процесуального законодавства не передбачають обов`язку суду, в якого відсутні відомості щодо місця проживання чи перебування учасника справи, крім як відомостей про офіційно зареєстроване місце проживання/перебування, повторно направляти судові повістки про виклик до суду. Повернення поштового відправлення з відміткою про закінчення строку зберігання, яке відправлялася за офіційно зареєстрованою адресою проживання відповідача, що є єдиними відомостями про його проживання, які перебувають у володінні суду, є належним виконанням суду свого процесуального обов`язку щодо повідомлення особи про дату, час і місце судового засідання, а відповідно вважається належним чином повідомленням особи про проведення судового розгляду. У Постанові КЦС ВС від 23.01.2023 року у справі № 496/4633/18 зроблено висновок, що листи, що повернулися з відміткою/довідкою поштового відділення про причину повернення «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими, якщо їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань або на адресу місця реєстрації фізичної особи чи адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Таким чином, [PERSON] була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог [PERSON] та його представник адвокат Гордієнко Т.В. у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, у поясненнях від 07.12.2025 року міститься клопотання про проведення судового розгляду справи без участі третьої особи та його представника. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача про проведення судового розгляду за відсутності представника позивача, зважаючи на наявність клопотання представника третьої особи про проведення розгляду справи без участі третьої особи та його представника, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали позовної заяви, дослідивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Правові основи врегулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з наданням та споживанням житлово-комунальних послуг, визначені ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Пунктами 2, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в чинній редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року за № 45), власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Відповідно до ч. 1, 5 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до п.3-1 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» до затвердження Кабінетом Міністрів України Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком сторони укладають договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за формою та на умовах, погоджених між управителем та співвласниками, а в разі визначення управителя органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах - виконавчим органом місцевої ради (або іншим органом - суб`єктом владних повноважень, якому делеговані функції із здійснення управління об`єктами житлово-комунального господарства, забезпечення їх утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг). Щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком. Судом було встановлено, що Рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 17.08.2021 №368 КП «Управляюча компанія» ВМР було обране управителем багатоквартирних будинків в м. Вишгород на підставі проведеного органом місце конкурсу та розпочато надання послуг з управління багатоквартирними будинками на підставі укладених договорів з управління (а.с. 6). В переліку багатоквартирних будинків (Додаток 1 до рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 17.08.2021 №368) (а.с. 7), управителем яких призначено КП «Управляюча компанія» ВМР зазначено у п.19 будинок [ADDRESS] . Між КП «Управляюча компанія ВМР» та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , в особі міського голови [PERSON] , було укладено Договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком №19/У від 19.08.2021 (а.с.8-10) з додатками: Додаток 1 Список співвласників і площа квартир та приміщень, що перебувають у їх власності по [ADDRESS] , де у п. 3 зазначена квартира [ADDRESS] площею 44,20 кв.м. (а.с. 11), Додаток №2 загальні відомості про будинок [ADDRESS] (а.с.12), Додаток 3 - Довідка щодо Акту приймання передачі технічної документації на будинок (а.с.13.), Додаток 4 періодичність виконання робіт з утримання будинків та прибудинкової території (а.с.13зв.-15), Додаток 5 кошторис витрат на послугу з управління багатоквартирним будинком та перелік складових послуги на будинок, розташований за адресою [ADDRESS] (а.с.15 зв.), Додаткову угоду №1 до договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком №19/У від 19.08.2021 (а.с16), Додаткова угода №2 до договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком №19/У від 19.08.2021 (а.с.17), Додаток 5 до договору №19/У від 19.08.2021 р. кошторис витрат (а.с.18). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 43060723, дата 10.06.2025 (а.с. 4-5), номер інформаційної довідки 439810722, дата 17.08.2025 (а.с. 54-55), номер інформаційної довідки 439810321, дата 17.08.2025 (а.с. 56), рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21.05.2024 у справі №363/3245/23 (а.с. 57-66) судом встановлено, з 30.09.2005 року на праві приватної власності [PERSON] належить частка квартири [ADDRESS] , з 31.07.2024 року на праві спільної часткової власності [PERSON] належить 3/4 частки у зазначеному нерухомому майні, в свою чергу з 07.03.2012 року третій особі [PERSON] на праві приватної власності належала частка квартири [ADDRESS] , а з 31.07.2024 року на праві спільної часткової власності належала 1/4 частка у зазначеному нерухомому майні. Таким чином, судом встановлено, що за період часу з вересня 2021 року по 01.06 2025 року КП «Управляюча компанія» ВМР здійснювало надання послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою: [ADDRESS] , співвласником, якої є [PERSON] . Таким чином, у [PERSON] , як власника, виникли зобов`язання по оплаті послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою [ADDRESS] ). В свою чергу [PERSON] будучи співвласником кв. [ADDRESS] , та споживачем житлово-комунальних послуг з управління багатоквартирним будинком, які надаються КП «Управляюча компанія» Вишгородської міської ради, свої зобов`язання по їх оплаті своєчасно не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 12 896 грн. 39 коп., що підтверджується довідкою про нарахування та сплату послуг з управління багатоквартирними будинком за період з 01.09.2021 по 01.06.2025 року (а.с.19). Суд не бере до уваги надані відповідачкою [PERSON] квитанції по сплаті житлово комунальних послуг на користь КП «Управляюча компанія» ВМР, оскільки оплата за надання послуг з управління багатоквартирним будинком здійснювалась за квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , співвласником, якої є [PERSON] (а.с.99-106). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, судом встановлено факт порушення [PERSON] свого зобов`язання з оплати комунальної послуги з управління багатоквартирним будинком. Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідача за договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 року у справі № 219/7527/16-ц). Заборгованість визначається умовами договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15-ц). Враховуючи умови договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, укладеного між КП «Управляюча компанія» ВМР та органом місцевого самоврядування, узгоджені розміри тарифів на послуги з управління багатоквартирним будинком (а.с.8-10,11-15, 16,17,18), суд вважає наданий розрахунок заборгованості [PERSON] з оплати послуг управління багатоквартирним будинком (а.с.19) правильним та обґрунтованим. Щодо заперечень відповідача стосовно стягнення з неї повної суми заборгованості та визначення її заборгованості в розмірі частки права власності на нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст.543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Крім того, відповідно до ч. 3 вказаної статті солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII, індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Згідно з ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ч. 4 ст. 543 ЦК України виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Споживач, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц та від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц. Судом встановлено, що квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] в розмірі 3/4 частки та [PERSON] в розмірі 1/4 частки. Судом встановлено, що звернень до позивача від співвласників квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , щодо розділення особового рахунку та розділення нарахувань відповідно до частки власності на житлове приміщення, не надходило, нарахування здійснюються по одному особовому рахунку. Зворотних доказів відповідачем та третьою особою суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, питання про розподіл суми заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком, що виникла за квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] , між її власниками не є предметом розгляду у даній цивільній справі. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог до відповідача [PERSON] , оскільки відповідач, як співвласник квартири і споживач комунальних послуг зобов`язана оплачувати надані житлово-комунальні послуги, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. В свою чергу суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу її право на зворотну вимогу (регрес) до іншого співвласника квартири і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку, або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. З позовної заяви вбачається, що судові витрата позивача по справі складаються з: витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви (3028 грн. 00 коп.). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням повного задоволення позовних вимог судові витрати, які понесені позивачем та які складаються зі сплати судового збору, підлягають стягненню з [PERSON] . Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved