Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17.03.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 102386984, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 6200 грн., строком на 345 днів до 25.02.2026 року, зі сплатою відсотків визначених умовами договору. 28.07.2025 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №28072025, у відповідності до якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно п. 1.2. договору факторингу, сторони погодили, що перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає Кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до Реєстру боржників №3 до договору факторингу № 28072025 від 28.07.2025 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №102386984 від 17.03.2025 року в сумі 23882,21 грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 6200 грн., заборгованості за відсотками 4666,87 грн., заборгованості по комісії за надання кредиту 1240 грн., заборгованості по комісії за обслуговування кредиту 3472 грн., заборгованості за неустойкою 8303,34 грн. На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість в розмірі 23882,21 грн., згідно кредитного договору №102386984 від 17.03.2025 року. У відзиві на позовну заяву відповідач визнає позов частково, а саме тіло кредиту та відсотки в розмірі 4666,87 грн., оскільки, умовами договору та розрахунком вартості кредиту в межах терміну кредитування, визначені загальні витрати за споживчим кредитом, де відсотки розраховані за денною процентною ставкою 0,99%., а відтак підлягають стягненню саме в такій сумі. Також вказує, що згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», встановлена комісія умовами договору не є банківською послугою, яку замовив відповідач, а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають лише економічним потребам самого банку, тому погіршує становище споживача, а відтак є нікчемним. Щодо стягнення неустойки в розмірі 8303,34 грн., то відповідно до внесених змін до деяких законодавчих актів щодо дій норм на період воєнного стану, нараховані за відповідними договорами платежі у вигляді неустойки включно з 24.02.2024 року підлягають списанню, відтак таке стягнення не підлягає до задоволення. Ухвалою суду від 13.01.2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у прохальній частині заяви просив слухати справу у його відсутності. Відповідач до судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просив суд позов задовольнити частково. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 611, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Судом встановлено, що 17.03.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 102386984, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 6200 грн., строком на 345 днів до 25.02.2026 року, зі сплатою відсотків визначених умовами договору. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток. Згідно п. 1.5. кредитного договору, загальні витрати за кредитом складають 21090,90 грн. Денна процентна ставка складає: (21090,90 грн./6200 грн.)/345 днів х 100% =0,99%. Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Мілоан» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до умов укладеного договору, що підтверджується платіжним дорученням від 17.03.2025 року про зарахування коштів у розмірі 6200 грн. на рахунок [PERSON] . Отже, судом встановлено, що позикодавець свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав грошові кошти у розмірі встановленому договором. Однак, у порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, та у зв`язку із цим у нього утворилась заборгованість за кредитним договором №102386984 від 17.03.2025 року в сумі 23882,21 грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 6200 грн., заборгованості за відсотками 4666,87 грн., заборгованості по комісії за надання кредиту 1240 грн., заборгованості по комісії за обслуговування кредиту 3472 грн., заборгованості за неустойкою 8303,34 грн. Судом також встановлено, що Згідно п. 1.2. договору факторингу, сторони погодили, що перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає Кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до Реєстру боржників №3 до договору факторингу № 28072025 від 28.07.2025 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №102386984 від 17.03.2025 року в сумі 23882,21 грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 6200 грн., заборгованості за відсотками 4666,87 грн., заборгованості по комісії за надання кредиту 1240 грн., заборгованості по комісії за обслуговування кредиту 3472 грн., заборгованості за неустойкою 8303,34 грн. З моменту отримання права вимоги до відповідача за кредитним договором, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювало нарахування штрафних санкцій на суму заборгованості відповідача. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» щодо нарахування суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6200 грн., по процентам в розмірі 4666,87 грн. є обґрунтованими, визнаються відповідачем та підлягають задоволенню. Щодо нарахування заборгованості по комісії за надання кредиту 1240 грн., заборгованості по комісії за обслуговування кредиту 3472 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до п. 1.5.1., 15.2. кредитного договору, комісія за надання кредиту: 1240 грн., яка нараховується за ставкою 20.00% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Комісія за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) (за весь строк кредитування): 9548 грн., що нараховується за ставкою 7.00% від суми кредиту в перший день кожного наступного розрахункового періоду за попередній розрахунковий період (крім останнього періоду), що встановлені графіком платежів, який є додатком №1 до цього договору. Будь-яких інших комісій, в тому числі щомісячних за обслуговування та надання інформації про стан кредиту, умовами договору не передбачено, а тому є правомірними і підлягають до стягнення з відповідача. Що стосується нарахування позивачем неустойки в розмірі 8303,34 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, враховуючи наведене, боржник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення на період воєнного стану. Неустойка, нарахована включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Згідно з розрахунком позивача, останнім визначено неустойку за порушення відповідачем грошового зобов`язання за кредитним договором №102386984 від 17.03.2025 року в розмірі 8303,34 грн. З огляду на зазначене, суд, враховуючи положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог у цій частині. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позову, а саме, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №102386984 від 17.03.2025 року, у розмірі 15578,87 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту 6200 грн., заборгованості по процентах 4666,87 грн., заборгованості по комісії за надання кредиту 1240 грн., заборгованості по комісії за обслуговування кредиту 3472 грн. Отже, [PERSON] істотно порушив умови кредитного договору №102802633 від 24.05.2023 року, ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, не повернув суму простроченого кредиту, в зв`язку з чим утворилась заборгованість. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача кредитну заборгованість в сумі 15578,87 грн. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 1580,18 грн.

Outcome: partial