Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Позивач виконавчий комітет Миколаївської міської ради звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, а саме житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що кв. [ADDRESS] знаходиться у комунальній власності Миколаївської міської ради від 24.02.200 №17/8 "Про прийняття до комунальної власності територіальної громади м.Миколаєва об`єктів права державної власності". Згідно рішення виконкому Миколаївської міської ради від 19.11.1996 №634 та додатком до нього, двокімнатна квартира [ADDRESS] , була передана у користування [PERSON] , складом сім`ї з 5 осіб. Під час обстеження житлового фонду було встановлено, що в зазначеній квартирі користувачі не проживають. Крім того, заборгованість за надання комунальних та інших послуг складає 70000 грн. Квартира не приватизована, не службова, належить до комунальної власності територіальної громади м.Миколаєва. Ухвалою суду від 04.06.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі , призначено підготовче судове засідання . Ухвалою суду від 21.10.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому порядку, судові повістки надсилались на останню відому адресу зареєстрованого місця проживання відповідачів, та повертались у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання. Крім того, відповідач викликалась до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно дост. 128 ч. 11 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши доводи позову, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. У судовому засіданні в якості свідка була допитана сусідка [PERSON] , яка пояснила, що [PERSON] знає з моменту постройки будинку, їх чоловіки разом будували будинок, так і отримали це житло, [PERSON] поїхав на заробітки дуже давно, років 20 назад, [PERSON] теж виїхала років 15 назад. В квартири за адресою: [ADDRESS] - ніхто не проживає, років [ADDRESS] там нікого не бачила. Зі змісту акту від 22.04.2025 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] на час скаладання акту та протягом останніх 6 років ніхто не проживає. Стан квартири на момент обстеження: відповідно до технічної документації квартира [ADDRESS] є двокімнатною. Під час обстеження доступ до квартири отримати не вдалося. Зі слів сусідів встановлено, що [PERSON] перебуває за кордоном, [PERSON] проживає в межах міста, інформація щодо місця перебування інших членів родини відсутня. За зовнішніми ознаками квартира перебуває у занедбаному стані, наявна заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг. До матеріалів справи додані рахунки повідомлення за адресою [ADDRESS] , з яких вбачається наявність заборгованості за комунальними та іншими послугами. Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] - власник відсутній. Відповідно до рішення Миколаївської міської ради від 24.02.2000 №17/18 " Про прийняття до комунальної власності територіальної громади м.Миколаєва об`єктів права державної власності" та акта приймання-передачі від 01.01.2001 квартира [ADDRESS] була передана до комунальної власності Миколаївської міської територіальної громади від ДКП "Комунар-Побут". Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст.9ЖКУкраїнськоїРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Згідно зі ст.16ЦКУкраїни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Згідно зі ст.64ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Частиною 4 ст.9ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.71ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У ч.3 ст.71ЖК України наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Аналіз норм ст.ст.71,72ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за одночасної наявності двох умов: непроживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин на це. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Вичерпного переліку поважних причин непроживання в житловому приміщенні законодавством не встановлено, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи і правил ЦПК України щодо оцінки доказів. Згідно зі ст.72ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст.71ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Судом встановлено, що відповідачі не проживають в квартирі більше 10 років, тобто понад строки встановлені у ст.71 ЖК України. Доказів наявності поважних причин такого не проживання суду не надано. Отже, в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази того, що відповідачі остаточно втратили інтерес до спірного житлового приміщення. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved