Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

02.09.2025 представник позивача [PERSON]. в інтересах [PERSON] надіслав до суду позовну заяву до ТОВ "Нессо" з вимогами: 1) Визнати неукладеним договір від 25.11.2019 № 191125-11485-1 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" (після перейменування - Товариство з обмеженою відповідальністю "Нессо") та [PERSON] про надання коштів у позику; 2) Визнати відсутнім у [PERSON] зобов`язання сплати коштів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нессо" на загальну суму 18 330 грн 00 коп. за договором від 25.11.2019 № 191125-11485-1; 3) Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 26 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем, зареєстрований у реєстрі за № 7049, про звернення стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" (після перейменування - Товариство з обмеженою відповідальністю "Нессо") на загальну суму 18 330 00 коп. за договором від 25.11.2019 № 191125-11485-1; 4) Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "Нессо" на користь [PERSON] понесені судові витрати. На обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначив, що 25.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія"Фінанс Інновація" як Товариством та громадянкою [PERSON] як Позичальником нібито було укладено договір № 191125-11485-1, відповідно до якого Товариство надало Позичальникові грошові кошти в розмірі 3 000 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язався повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом не пізніше строку, визначеного в пункті 1.3 цього Договору. 26.06.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 7049, відповідно до якого підлягає стягненню з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" заборгованість на загальну суму 18 330 грн 00 коп. Відповідно до розрахунку, вказаному у виконавчому написі сума заборгованості становить 17 130 грн 00 коп., що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 3 000 грн 00 коп.; простроченої заборгованості за комісією - 0 грн 00 коп.; простроченої заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом - 14 130 грн 00 коп.; строкової заборгованості за сумою кредиту - 0 грн 00 коп.; строкової заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом - 0 грн 00 коп.; строкової заборгованості за штрафами і пенями - 0 грн 00 коп. Крім того, плата за вчинення виконавчого напису становить 1 200 грн 00 коп. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфименка Дениса Олеговича від 03.07.2020 відкрито виконавче провадження № [NUMBER], відповідно до якого підлягає стягненню з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" заборгованість на загальну суму 18 330 грн 00 коп. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю "Нессо". Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни від 01.10.2024 прийнято до свого провадження виконавче провадження № [NUMBER]. Разом з тим, [PERSON] договір від 25.11.2019 №191125-11485-1 не підписувала, грошові кошти за ним не отримувала, тому наявні правові підстави для визнання означеного договору неукладеним, а також - для визнання відсутнім зобов`язання [PERSON] щодо сплати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нессо" коштів на загальну суму 18 330 грн 00 коп. Однак, відповідачем було надано нотаріусу докази укладення між сторонами справи кредитного договору, які взагалі не містять підпису позивача, у тому числі й графік розрахунків, а лише містять вказівку на прізвище, ім`я та по батькові позивача в графі "позичальник" без ідентифікуючих даних, що в свою чергу позбавляє можливості встановити факт ознайомлення позивача саме з цими документами, які були надані нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Також, у наданих відповідачем нотаріусу документах не наведено доказів видачі позивачу спірних кредитних коштів, а саме первинних бухгалтерських документів (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, виписки по рахунку та інше). Взагалі відсутні докази того, яким чином кредитні кошти були надані позивачу (відсутня інформації щодо наявності банківської картки, на яку міг бути виконаний переказ чи інформації щодо зарахування цих коштів на належний йому банківський рахунок) на виконання умов договору. Водночас, приватний нотаріус під час вчинення виконавчого напису не врахував та не перевірив факт безспірності, а також не послався на будь-який документ, що свідчить про безспірність заборгованості. Крім того, наданий нотаріусу договір не був нотаріально посвідченим. Так, представник позивача зазначає, що оскаржуваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки був виданий з порушенням вимог Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі вчинених написів нотаріусами, зокрема й з урахуванням того що кредитний договір, на підставі якого вчинено виконавчий напис, не є нотаріально посвідченим, а розмір заборгованості не є безспірним, у зв`язку з чим вчинений виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 09.09.2025 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 06.10.2025, відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів. 28.09.2025 представник позивача [PERSON]. надіслав клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. 06.10.2025 у зв`язку з першою неявкою представника відповідача судовий розгляд відкладено на 20.11.2025. 20.11.2025 за клопотанням представника позивача [PERSON]. витребувано від ТОВ "НЕССО" договір від 25.11.2019 № 191125-11485-1, а також усі документи, що стали підставою для його укладення; платіжні документи, що засвідчують передачу [PERSON] коштів за договором позики, а також заяву представника ТОВ "НЕССО" (ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНАНС ІННОВАЦІЯ") до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І. В. та усі додані до неї документи, на підставі яких 26.06.2020 було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 7049: оригінали - для огляду в судовому засіданні, а копії - для долучення до матеріалів справи, та відкладено судовий розгляд на 19.12.2025. Станом на 19.12.2025 відомості про виконання ухвали суду від 20.11.2025 відсутні. 19.12.2025 у зв`язку з ненадходженням витребовуваних документів продовжено строк розгляду справи та відкладено судовий розгляд до 16.02.2026 Станом на 16.02.2026 відомості про виконання ухвали суду 20.11.2025 відсутні. 16.02.2026 належним чином повідомлені учасники цивільного процесу повторно в судове засідання не з`явилися. Представник позивача [PERSON]. в телефонному режимі повідомив про неможливість прибуття в судове засідання та просив проводити розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, на задоволенні позовних вимог наполягав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача ТОВ "Нессо" про причини повторної неявки не повідомив, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав. Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І. В., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т. Л., на судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомляли. Суд не має відомостей про причину повторної неявки представника відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному ЦПК України, і від якого не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за відсутності представника відповідача, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, проти чого не заперечував представник позивача. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (Постанова КЦС ВС від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18.) У цій справі суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого заочного рішення, не відкладаючи розгляду справи. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З наданої копії Договору № 191125-11485-1 від 25.11.2019 вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНАНС ІННОВАЦІЯ", іменоване надалі "Товариство"в особі директора Картамишева Сергія Олександровича, який діє на підставі Статуту, з однієї сторони, та [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Зміївським РС ГУ ДМС України в Харківській області, номер картки платника податків: [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , іменована надалі "Позичальник" був кладений кредитний договір (а. с. 10-12). Відповідно до п. 1.1 Розділу 1 Договору Товариство надало Позичальникові грошові кошти в розмірі 3 000 грн 00 коп. (далі - Кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язався повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом не пізніше строку, визначеного в пункті 1.3 цього Договору. Кредит надається на споживчі цілі. Пунктом 1.2 Розділу 1 Договору сторони погодили наступну процентну ставку за користування Кредитом -1.7% від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом у межах строку, визначеного в п.1.3 цього Договору. Строк надання Кредиту та строк дії Договору становить 39 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у Кредит не може становити менше 3 (трьох) календарних днів. Строк надання Кредиту може бути подовжений в порядку та на умовах, визначених цим Договором (п. 1.4 Розділу 1 Договору). Відповідно до п. 1.4 Розділу 1 Договору невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому тому числі і на умовах фінансового кредиту, Через мережу інтернет ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНАНС ІННОВАЦІЯ", (далі - Правила) які розміщені на сайті monoteka.ua. Сукупна вартість Кредиту зазначена в Графіку розрахунків, що є невід`ємною частиною цього Договору. В розділі 6 Договору зазначені відомості про позичальника [PERSON] , а саме: паспорт серії [NUMBER] , виданий Зміївським РС ГУ ДМС України в Харківській області, номер картки платника податків: [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , e-mail: [INFO] , номер мобільного телефону: [NUMBER] . 26 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І. В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 7049, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНАНС ІННОВАЦІЯ" заборгованості за кредитним договором № 191125-11485-1 від 25.11.2019. Стягнення заборгованості проводилося за період з 25.11.2019 по 17.06.2020, загальна сума заборгованості 18 330 грн 00 коп. (а. с. 13). Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменком Д. О. від 03.07.2020 відкрите виконавче провадження № [NUMBER], на підставі виконавчого напису № 7049, виданого 26.06.2020 (а. с. 14-15). З постанови приватного виконавця м. Києва Павелків Т. Л. від 01.10.2024 вбачається, що приватний виконавець Павелків Т. Л. прийняла до свого провадження виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису №7049 виданого 26.06.2020 (а. с. 16-17). Як вбачається з відкритих баз даних, зокрема, бази "Opendatabot" (https://opendatabot.ua/c/41146462), 22.09.2021 назва ТОВ "ФК "Фінанс Інновація" змінилась на ТОВ "НЕССО", а 20.09.2021 змінилась юридична адреса вказаного товариства з 03124, місто Київ, бульвар Вацлава Гавела, будинок 4, офіс 520 на нову: 03110, місто Київ, вул. Пироговського Олександра, будинок 19, корпус 6. При цьому код ЄДРПОУ відповідного товариства залишився незмінним: 41146462. Щодо позовних вимог в частині визнання договору неукладеним та відсутності у позивача зобов`язання зі сплати коштів, суд зазначає наступне. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено (пункт 7.18 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц). Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові констатувала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина друга статті 1055 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір був укладений сторонами в електронній формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З Розділу 6 Договору № 191125-11485-1 від 25.11.2019 "Реквізити та підписи сторін" вбачається, що оскаржуваний договір містить прізвище, ім`я, по батькові позивача [PERSON] , а також її реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорту, адресу електронної пошти та номер телефону. Представником позивача до позовної заяви не додано копії паспорта позивача, що позбавляє суд можливості перевірити відповідність відомостей щодо серії та номеру паспорта [PERSON] , зазначених у спірному договорі. Разом з тим, з позовної заяви вбачається, що реєстраційний номер облікової картки платника податків, адреса електронної пошти та контактний номер телефону, зазначений представником відповідача у відомостях про позивача [PERSON] , відповідає даним реєстраційного номеру платника податків, електронної пошти та контактного номеру телефону, що зазначені в Договорі № 191125-11485-1 від 25.11.2019 в Розділі 6 "Реквізити та підписи сторін". У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (серія та номер паспорта громадянина України, РНОКПП, номер телефону, адреса), були використані неправомірно для укладення кредитного договору від її імені, стороною позивача до суду не надано. Також і не надано будь яких відомостей про звернення позивача до правоохоронних органів та їх висновків (витягу з ЄРДП, постанови, вироку) щодо встановлення протиправних дій будь-яких осіб при укладенні цього договору. Таким чином вказаний договір містить достатні дані про ідентифікацію особи позивача, а саме, усі дані паспорта та податкового номеру, номеру телефону та електронної пошти [PERSON] . Представником позивача хоча й зазначено в позовній заяві, що [PERSON] не отримувала грошові кошти за вказаним оскаржуваним кредитним договором, однак доказів на підтвердження вказаного факту, зокрема виписок по рахунку позивача, до суду не надано. Враховуючи, що стороною позивача не надано беззаперечних доказів того, що позивачка [PERSON] не підписувала спірний кредитний договір та не отримувала кредитних коштів, відсутні підстави вважати цей договір не укладеним. Вимога позову про визнання відсутнім у позивача зобов`язання сплатити на користь ТОВ "НЕССО" грошові кошти за договором № 191125-11485-1 від 25.11.2019 у розмірі 18 330 грн 00 коп. обґрунтована обставинами не укладення договору № 191125-11485-1 від 25.11.2019, які судом визнані не доведеними. Оскільки суд не вбачає підстав вважати неукладеним договір № 191125-11485-1 від 25.11.2019, то відсутні і підстави для визнання відсутнім у позивача зобов`язання сплатити на користь ТОВ "НЕССО" грошові кошти за договором № 191125-11485-1 від 25.11.2019 у розмірі 18 330 грн 00 коп з підстав не укладення договору. Щодо позовних вимог в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд зазначає наступне. Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно п. 19 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 89 Закону України "Про нотаріат" у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. У відповідності до ст. 87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п. 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 Перелік документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999, доповнено після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та не чинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та не чинною у вказаній частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (стаття 255 КАС України). Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та не чинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10.12.2014, втратила чинність (у частині) 22.02.2017 з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 в частині відображення результату вирішення позовних вимог містить висновки: 1) про визнання незаконною та не чинною постанови № 662 у наведеній частині; 2) про зобов`язання Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину цієї постанови про визнання незаконною та не чинною постанови № 662 у наведеній частині. Отже, ухвали Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року, якими було передбачено зупинення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 до закінчення касаційного розгляду, стосувались лише зупинення виконання обов`язку Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Вказані правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Верховний Суд у постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав без спірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Факт того, що позивач звернувся до суду одразу після того, як їй стало відомо про те, що відносно неї відрито виконавче провадження № [NUMBER], відповідно до якого з неї стягується заборгованість за виконавчим написом нотаріуса № 7049 вчиненим 26.06.2020, при цьому із зазначеною заборгованістю позивач не погоджується, свідчить про те, що зазначена заборгованість не є безспірною. Отже, у цьому випадку нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчиняючи 26.06.2020 виконавчий напис № 7049, приватний нотаріус не мав підстав керуватися пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була не чинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені "Офіційний вісник України" від 21 березня 2017 року № 23. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. За загальним правилом, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, відповідач мав надати оригінал нотаріально посвідченого договору з позивачем. В матеріалах справи наявна копія Кредитного договору № 191125-11485-1 від 25.11.2019 з якої вбачається, що кредитний договір не є нотаріально посвідченим. За таких обставин, слід визнати, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений на порушення вимог Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, тому позовна заява [PERSON] в цій частині є обґрунтованою та підлягає задоволенню шляхом визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Визначаючись щодо стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. З урахуванням викладеного, з огляду на те, щопозивач [PERSON] на підставі частини 3 статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" звільнена від сплати судового збору, часткове задоволення позову, а також положення статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача ТОВ "НЕССО" на користь держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1 211 грн 20 коп. Щодо витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. При подані позову до суду представником позивача було зазначено, що позивачем [PERSON] понесені витрати на надання правничої допомоги. Докази, що підтверджують надання адвокатом адвокатського об`єднання "ПРЕЦЕНДЕНТ" правничої допомоги будуть надані додатково, не пізніше п`яти днів з дня ухвалення рішення у справі. Частиною 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Outcome: partial