Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог 26.09.2025 ТзОВ «Українські Фінансові Операції» через систему «Електронний суд» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 21.12.2023 ТзОВ «Лінеура Україна» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4235307, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти (кредит) в розмірі 8 600 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним, однак не виконав своїх зобов`язань належним чином. Право вимоги за цим договором перейшло від ТзОВ «Лінеура Україна» до ТзОВ «Українські Фінансові Операції» (на підставі договору факторингу №26/07/2024 від 26.07.2024). Заборгованість відповідача за кредитним договором становить 82 775 грн., з них: 8 600 грн. - тіло кредиту, 46 440 грн. - проценти за користування кредитом, нараховані ТзОВ «Лінеура Україна», 27 735 грн. - проценти за користування кредитом, нараховані ТзОВ «Українські Фінансові Операції». Позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, зазначити в рішенні про нарахування 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України до моменту виконання рішення (в порядку ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України), а також покласти на відповідача судові витрати. ІІ.Стислий виклад позиції відповідача 04.11.2025 відповідач через систему «Електронний суд» подав відзив на позов, який мотивував тим, що позивач не надав доказів на підтвердження укладення кредитного договору, зокрема, що мобільний номер [NUMBER] належав саме відповідачу на момент укладення договору і що саме відповідач отримав і коректно ввів ОТІ «26596» для акцепту оферти. Позивач не довів набуття права вимоги саме до відповідача, а не до якихось інших сторонніх осіб, оскільки не долучив повного та належно підписаного обома сторонами Реєстру боржників (додаток до договору факторингу), а також Акта приймання-передачі кредитної справи. Позивач не надав доказів на підтвердження факту видачі кредитних коштів та наявності заборгованості у заявленому розмірі. Розрахунок заборгованості є неповним та недостовірним, він не враховує часткове погашення заборгованості. Заявлені витрати на професійну правничу допомогу є неспіврозмірними із складністю справи, а тому підлягають зменшенню. Відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. III.Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу Ухвалою суду від 01.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 08.01.2026 витребувано докази в ПАТ «Банк Восток». Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Процесуальні перешкоди для розгляду справи за відсутності представника позивача відсутні. Протокольною ухвалою від 16.02.2026 суд відклав ухвалення та проголошення судового рішення на 20.02.2026. ІV.Фактичні обставини справи 21.12.2023 ТзОВ «Лінеура Україна» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4235307, за умовами якого (пункт 1.2) кредитодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в гривні (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором (а.с. 50-60). Основні умови кредитування згідно цього кредитного договору: - сума кредиту - 8 600 грн. (п. 1.2); - мета отримання кредиту - споживчі (особисті) потреби (п. 1.8); - строк кредитування - 348 днів (п. 1.3); - періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 29 днів (п. 1.3); - детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Графіку платежів, що є додатком №1 до договору (п. 1.3); - стандартна процентна ставка - 2,50 % в день та застосовується в межах всього строку кредитування, вказаного в п. 1.3 договору (п. 1.4.1); - знижена процентна ставка - 1,75 % в день та застосовується, якщо позичальник до 18.01.2024 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту (п. 1.4.2). 21.12.2023 ТзОВ «Лінеура Україна» надало (перерахувало) [PERSON] грошові кошти в сумі 8 600 грн. (довідка №20240726-5215 від 26.07.2024, а.с. 25, договір про організацію переказу грошових коштів №210222-1 від 21.02.2021, а.с. 71-76, відповідь банку на запит суду №323-БТ від 23.01.2026, а.с. 172, виписка по рахунку, а.с.173). 26.07.2024 ТзОВ «Лінеура Україна» (клієнт) та ТзОВ «Українські Фінансові Операції» (фактор) уклали договір факторингу №26/07/2024 (а.с. 80-88), на підставі якого до фактора перейшло право вимоги за кредитним договором №4235307 від 21.12.2023 (акт прийому-передачі реєстру боржників від 26.07.2024, а.с. 63, витяг з реєстру боржників від 26.07.2024, а.с. 38-39, платіжна інструкція №1 від 02.08.2024, а.с. 94). За розрахунком позивача, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 82 775 грн., з них: 8 600 грн. - тіло кредиту, 46 440 грн. - проценти за користування кредитом, нараховані ТзОВ «Лінеура Україна», 27 735 грн. - проценти за користування кредитом, нараховані ТзОВ «Українські Фінансові Операції» (дані позовної заяви, а.с. 2-15, розрахунки заборгованості, а.с. 40-46). Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідач не подав. V.Мотиви суду та застосоване законодавство Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. ч. 3, 4, 7, 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків. ТзОВ «Лінеура Україна» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали в електронному вигляді договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4235307 від 21.12.2023, який за правовою природою є кредитним договором. Спірні правовідносини виникли у сфері споживчого кредитування. На підставі цього договору відповідач отримав кредит в сумі 8 600 грн., взяв на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користуванням ним, однак не виконав їх. В подальшому право вимоги за кредитним договором на підставі правочину факторингу перейшло від ТзОВ «Лінеура Україна» до ТзОВ «Українські Фінансові Операції». В зв`язку з цим у позивача виникло право вимагати від відповідача повернення тіла кредиту в розмірі 8 600 грн. та сплати процентів за користування кредитом. Визначаючи розмір заборгованості за процентами, суд виходить з таких міркувань. Позивач нарахував проценти за користування кредитом за період з 21.12.2023 по 02.12.2024 (348 календарних днів), що відповідає строку кредитування згідно п. 1.3 кредитного договору, застосував при цьому стандартну процентну ставку (2,50 % в день). Відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Зміни до вказаної статті набули чинності з 24 грудня 2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Кредитний договір укладений до набрання чинності цими змінами. Передбачений п. 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: протягом перших 120 днів - 2,5 %, та протягом наступних 120 днів - 1,5 %, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч. 2 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Оскільки кредитний договір укладений до набрання чинності цими змінами та продовжив свою дію після набрання ними чинності, то проценти за користування кредитом необхідно розраховувати таким чином: за період з 21.12.2023 до 21.04.2024 (123 календарні дні) - за процентною ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом, за період з 22.04.2024 до 19.08.2024 (120 календарних днів) - за процентною ставкою 1,5 % за кожен день користування кредитом, і за період з 20.08.2024 до 02.12.2024 (105 календарних днів) - за процентною ставкою 1 % за кожен день користування кредитом. За розрахунком суду, сума процентів за користування кредитом, які позивач вправі був нараховувати, становить 50 955 грн. (8 600 грн. х 2,5 % х 123 дні (з 21.12.2023 до 21.04.2024 включно) + 8 600 грн. х 1,5 % х 120 днів (з 22.04.2024 до 19.08.2024 включно) + 8 600 грн. х 1 % х 105 днів (з 20.08.2024 до 02.12.2024 включно)). Отже, позовні вимоги про стягнення тіла кредиту в розмірі 8 600 грн., процентів за користування кредитом в розмірі 50 955 грн. слід задовольнити. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. При цьому, суд відхиляє аргументи відповідача про недоведеність обставин видачі кредиту та переходу до позивача права вимоги за кредитним договором як такі, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами (довідка №20240726-5215 від 26.07.2024, а.с. 25, договір про організацію переказу грошових коштів №210222-1 від 21.02.2021, а.с. 71-76, відповідь банку на запит суду №323-БТ від 23.01.2026, а.с. 172, виписка по рахунку, а.с.173, акт прийому-передачі реєстру боржників від 26.07.2024, а.с. 63, витяг з реєстру боржників від 26.07.2024, а.с. 38-39, платіжна інструкція №1 від 02.08.2024, а.с. 94). Суд також не приймає аргумент відповідача про неукладеність кредитного договору. Кредитний договір №4235307 від 21.12.2023 підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «26596». Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано (див. висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, від 31.08.2022 у справі №280/4456/20, від 09.02.2023 у справі №640/7029/19). Щодо застосування приписів ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України Позивач просив суд зазначити в рішенні про нарахування 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили та до моменту виконання рішення. З цього приводу суд висловлює такі міркування. Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. По-перше, процесуальний закон не передбачає можливості зазначення в рішенні про нарахування інфляційних втрат на суму боргу до моменту виконання рішення, а оперує лише такими поняттями як «відсотки» та «пеня». По-друге, в силу приписів пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України. По-третє, в ч. 10 ст. 265 ЦПК України йдеться про те, що суд може, але не зобов`язаний, зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені. Тобто закон відносить вирішення цього питання до дискреційних повноважень суду. З врахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для застосування приписів ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України. VI.Судові витрати Щодо судового збору Враховуючи результат вирішення спору,

Outcome: partial