Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовною заявою представника позивача [PERSON] адвоката Прокопика Ігоря Андрійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» про визнання незаконними та скасування наказів про накладення дисциплінарних стягнень, поновлення на роботі, виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: 25.11.2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Прокопик Ігор Андрійович звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» про визнання незаконними та скасування наказів про накладення дисциплінарних стягнень, поновлення на роботі, виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вважає незаконним наказ директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» №306 від 23.10.2024 року про звільнення позивача [PERSON] з роботи за систематичне невиконання без поважних причин посадових обовязків, покладених на нього трудовим договором, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення. Наказом про звільнення передбачено, що до позивача [PERSON] попередньо вже були застосовані дисциплінарні стягнення у вигляді догани: наказ від 08.08.2024 року №163; наказ від 06.09.2024 року №190; наказ від 22.10.2024 року №228. 22.10.2024 року на підставі наказу №228 на позивача [PERSON] було накладено останнє дисциплінарне стягнення у вигляді догани, позбавлено виплати премії по підсумкам роботи за вересень місяць 2024 року. Але вже 23.10.2024 року було видано наказ на звільнення 24.10.2024 року з підстав систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, а саме: враховуючи неодноразові попередні стягнення (наказ від 08.08.2024 року №163; наказ від 06.09.2024 року №190; наказ від 22.10.2024 року №228, а також рекомендації Департаменту закупівель лист від 16.10.2024 року №UOP 9-8962). Рекомендації Департаменту закупівель лист від 16.10.2024 року №UOP 9-8962, на який посилається відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» у наказі на звільнення, до самого позивача [PERSON] доведені не були і у позивача [PERSON] є сумнів щодо самого факту існування таких рекомендацій. Позивач [PERSON] стверджує, що враховуючи отримання догани 22.10.2024 року та наказу на звільнення 23.10.2024 року, позивач [PERSON] повинен був протягом доби вчинити нове порушення трудової дисципліни і йому не зрозуміло яке саме, оскільки для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають із правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовим колективом і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця. На цій підставі позивач [PERSON] вважає, що наказ директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» №306 від 23.10.2024 року про звільнення позивача [PERSON] з роботи є незаконним та підлягає скасуванню. Щодо незаконності та безпідставності наказів про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани позивач [PERSON] стверджує, що судом повинно бути перевірено законність попередніх стягнень, оскільки тільки правомірно накладені стягнення можуть враховуватись і бути підставою для звільнення працівника за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач [PERSON] вважає усі три накази: наказ від 08.08.2024 року №163; наказ від 06.09.2024 року №190 та наказ від 22.10.2024 року №228 незаконними, безпідставними та такими, що підлягають скасуванню, тому що в них не зазначено коли мало місце порушення трудової дисципліни, які саме трудові обов`язки порушив позивач [PERSON] та в чому конкретно полягало порушення трудових обов`язків, а для застосування до працівника дисциплінарного стягнення необхідна наявність сукупності таких двох умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають із правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності. Позивач [PERSON] стверджує, що наказ від 08.08.2024 року №163; наказ від 06.09.2024 року №190 та наказ від 22.10.2024 року №228 не мають чітких формулювань суті та обставин допущеного проступку, відсутні докази вини позивача [PERSON] та наявності причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і неналежним виконанням покладених на позивача [PERSON] трудових обов`язків, а містяться лише загальні, а не конкретні посилання на порушення останнім своїх трудових обов`язків. Позивач [PERSON] вказує, що роботодавець Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» не зверталося до позивача [PERSON] щодо жодних письмових пояснень з приводу жодного наказу про накладення дисциплінарного стягнення перед його накладенням. Тому позивач [PERSON] не бере на себе вини за вчинення будь-яких проступків, а стверджує, що докази фактів винного вчинення ним дисциплінарного проступку (якщо такі й були) повинен надати роботодавець. Позивачем [PERSON] також заявлено позовні вимоги в частині виплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу на день прийняття судом рішення. Позивачем [PERSON] також заявлено позовні вимоги в частині виплати моральної шкоди, яку він оцінив у 50000,00 грн, посилаючись на систематичне негативне ставлення у свою сторону від керівника роботодавця Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод», на безпідставні перевірки виконання трудових обов`язків, на завдану моральну шкоду, яка виразилась у порушенні закріплених в Конституції України та КЗпП України прав позивача [PERSON] як працівника, на зневагу до позивача [PERSON] як працівника, який до того мав бездоганну ділову репутацію, жодного разу не отримував жодних дисциплінарних стягнень, що вплинуло на його авторитет серед родичів, знайомих, які знали про проблеми на роботі. У зв`язку з цим спором у позивача [PERSON] відбулася втрата сну, з`явилась тривожність і паніка. На підставі переживань, отриманих внаслідок незаконних доган і звільнення в позивача [PERSON] погіршився стан фізичного здоров`я підвищився рівень цукру у крові. У позовній заяві стверджує, що відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» призвело до великих моральних страждань позивача [PERSON] , істотної втрати нормальних життєвих зв`язків та погіршення здоров`я. Враховуючи, що позивач [PERSON] вважає три накази: від 08.08.2024 року №163; від 06.09.2024 року №190 та від 22.10.2024 року №228 про дисциплінарні стягнення догани та позбавлення премії за липень, серпень та вересень відповідно, незаконними та такими, що підлягають скасуванню, Позивач [PERSON] стверджує, що ця премія підлягає стягненню на його користь. Просить позов задовольнити. 17.12.2024 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшов відзив представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» Трянової Ірини Василівни на позовну заяву, у якому вона посилається на те, що наведені у позовній заяві твердження не відповідають дійсним обставинам справи. Вважає законним та підставним звільнення відповідача [PERSON] з роботи, за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором, враховуючи, що до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Вказує, що наказом директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» від 23.10.2024 року №306, позивача [PERSON] було звільнено з займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, враховуючи, що до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. До позивача [PERSON] раніше неодноразово, а саме: тричі застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення, на підставі наказів від 08.08.2024 року №163, від 06.09.2024 року №190, від 22.10.2024 року №228. Зазначає, що позивач [PERSON] систематично не виконував свої функціональні обов`язки, передбачені різними пунктами посадової інструкції, взаємодіяти з керівниками структурних підрозділів він категорично відмовлявся, зокрема з [PERSON] , що підтверджується численними його доповідними записками. На невиконання п. 3 та 6 Розділу Завдання і обов`язки посадової інструкції, вказують доповідні записки [PERSON] від 26.04.2024 року та [PERSON] від 25.04.2024 року. Згідно з цими пунктами посадової інструкції позивач [PERSON] мав організовувати забезпечення товариства усіма необхідними для його виробничої діяльності матеріальними ресурсами та здійснювати контроль за забезпеченням паливно-мастильними матеріалами, за своєчасним обслуговуванням та правильним зберіганням рухомого складу. Також позивач [PERSON] відмовлявся від проходження тесту, підготовленого для нього органом вищим за ієрархією - АТ «Українська оборонна промисловість». Згідно з Розділом 6 посадової інструкції, позивач [PERSON] повинен був знати етику ділового спілкування та ведення переговорів, однак на практиці позивач [PERSON] цих знань не підтвердив: від тестування відмовлявся категорично, від яких-небудь пояснень також, від обміну інформацією та надання документації теж. Звертає увагу, що за цією ж статтею КЗпП України відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» могло звільнити позивача [PERSON] ще 06.09.2024 року та 22.10.2024 року, проте видавало накази №190 та №228 про оголошення догани позивачу [PERSON] . Щоразу відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» хотіло скерувати проблему в напрямку її вирішення, щоб працівник одумався, став виконувати вчасно та якісно свої функціональні обов`язки. Однак, згодом, відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» було отримано вказівки, рекомендації Департаменту закупівель уповноваженого суб`єкта управління АТ «Українська оборонна промисловість», який володіє всією інформацією щодо справ товариства (в тому числі й «негативною» закупівельною), щодо прийнятого ними рішення про усунення даного працівника з посади лист від 16.10.2024 року №UOP 9-8962. Перед звільненням позивача [PERSON] було повідомлено щодо факту існування цих рекомендацій. Додатково звертає увагу на те, що уповноважений суб`єкт управління (вищий за ієрархією орган) надав відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» своє рішення з рекомендаціями на звільнення позивача [PERSON] , зазначивши в тексті листа від 16.10.2024 року №UOP 9-8962, наступне: «вважаємо за доцільне розглянути питання щодо заміни керівника управління з комерційної діяльності, який відповідальний за закупівлі на підприємстві, на більш кваліфікованого спеціаліста, який відповідає сучасним вимогам до фахівців цього напрямку». Вказує, що відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» підпорядковане уповноваженому суб`єкту управління АТ «Українська оборонна промисловість» і згідно з п.п. 6.4.13. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод», товариство зобов`язане виконувати рішення вищого органу товариства, що товариство неухильно зробило. Стверджує, що під час звільнення позивача [PERSON] , відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» було дотримано усієї процедури звільнення, оспорювані накази містять чіткі формулювання суті та обставин допущених проступків, докази вини позивача [PERSON] підтверджуються службовими та доповідними записками інших працівників товариства. Зазначає, що відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» зафіксовано документально факти порушення трудових обов`язків. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» отримало від порушника трудової дисципліни довільної форми письмові пояснення (службові записки). Якщо позивач [PERSON] ухилявся від надання письмових пояснень, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» фіксував цей факт, шляхом складення відповідного акту, за підписом декількох осіб. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» заперечує те, що воно не зверталося до позивача [PERSON] щодо жодних письмових пояснень з приводу жодного наказу про накладення дисциплінарного стягнення перед його накладенням. Відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» дотримано строків для застосування дисциплінарного стягнення, встановлених ст. 148 КЗпП. Після завершення службового розслідування, відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» складено наказ про звільнення та ознайомлено з ним працівника, копію наказу йому надано, трудову книжку та повний розрахунок з позивачем [PERSON] проведено. Твердження позивача [PERSON] про систематичне негативне ставлення у свою сторону від керівництва роботодавця, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» вважає таким, що не є істинним, не відповідає дійсності. У позивача [PERSON] відсутні будь-які докази. Жодного разу не надходило скарг чи заяв ні від самого позивача [PERSON] , ні від інших працівників. Це підтверджується відсутністю їх у Журналі вхідних заяв, скарг та пропозицій, журналах профспілкової організації. Вказує, що безпідставні перевірки виконання трудових обов`язків позивачем [PERSON] також не проводилися. Перевірки мали місце виключно в законодавчо встановлених межах та без жодної зневаги до позивача [PERSON] . Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» вважає твердження позивача [PERSON] про втрату сну, появу тривожності і паніки та підвищення рівня цукру в крові не перевіреними та не доведеними, має сумніви у їх наявності взагалі. А навіть якщо такі і є в позивача [PERSON] , то відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» не вбачає причинно-наслідкового зв`язку. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 10.02.2026 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшли додаткові пояснення у справі представника позивача [PERSON] адвоката Прокопик Ігоря Андрійовича, у яких він зауважив, що відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» безпідставно стверджує, що позивач [PERSON] не мав відповідної кваліфікації для виконання покладених на нього трудових обов`язків, не мав відповідної освіти для цієї посади. Зазначає, що Кодексом законів про працю чітко встановлена процедура звільнення з займаної посади або переведення на іншу посаду працівника, кваліфікація якого не відповідає займаній посаді. Однак, ці процедури проведені не були, трудового законодавства не було дотримано. Зважаючи на це, всі ці звинувачення голослівні, а тому повинні вважатися мобінгом. 12.02.2026 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшли письмові заперечення представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» - директора Заіка О.О. на додаткові пояснення позивача у справі, у яких він зазначив, що наскільки відомо відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод», позивач [PERSON] до Держпраці не звертався (Держпраці позапланових перевірок товариства не проводило) та позовну заяву про визнання (встановлення) факту вчиненння мобінгу до суду також не подавав, а тим паче в тримісячний строк. Доказів, які б довели факт вчинення мобінгу, позивачем [PERSON] не надано, зокрема в позивача [PERSON] відсутні будь-які письмові докази, електронні докази чи покази свідків, які могли б таке підтвердити. Між доказами погіршення здоров`я, які надавались до позовної заяви та діями роботодавця не вбачається причинно-наслідкового зв`язку. Позивач [PERSON] мав можливість скористуватися скринькою для звернень та подати анонімну заяву/скаргу, повідомити на гарячу лінію звернень керівного органу товариства АТ «УОП», звернутись до заступника директора з безпеки чи вступити в профспілкову організацію та просити там захисту своїх прав та інтересів, однак жодної із цих дій позивач [PERSON] не вчинив. Заяви (клопотання) учасників справи: 03.12.2024 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшла заява представника позивача [PERSON] адвоката Прокопик Ігоря Андрійовича про усунення недоліків. 06.03.2025 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшло клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Прокопик Ігоря Андрійовича про викладення позовної заяви у новій редакції. 12.02.2026 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшла заява позивача [PERSON] , у якій він просив проводити розгляд справи без його участі, підтримав та просив задовольнити позовну заяву. 12.02.2026 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшла заява представника позивача [PERSON] адвоката Прокопик Ігоря Андрійовича, у якій він просив проводити розгляд справи без участі представника позивача, підтримав та просив задовольнити позовну заяву. 12.02.2026 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшла заява представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» Медик Олега Ілліча, у якій він не заперечив щодо проведення розгляду справи без його участі, просив відмовити у задоволенні позовної заяви. 12.02.2026 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшла заява представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» Можаровської Марти, у якій вона не заперечила щодо проведення розгляду справи без її участі, просила відмовити у задоволенні позовної заяви. Процесуальні дії у справі: Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 27.11.2024 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 12.12.2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні. В судових засіданнях 23.12.2024 року, 26.11.2025 року: - позивач [PERSON] та його адвокат Прокопик Ігор Андрійович підтримали та просили задовольнити позов у повному обсязі. - представники відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» Троянова Ірина Василівна та [PERSON] заперечили проти позову з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог. В судове засідання 11.02.2026 року учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. На адресу Шевченківського районного суду м. Львова подали заяви, у яких просили проводити розгляд справи без їх участі. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин: Судом встановлено, що позивач [PERSON] , згідно з наказом директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» від 31.08.2022 року №251, з 01.09.2022 року був прийнятий та до моменту звільнення 24.10.2024 року працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» на посаді начальника управління з комерційної діяльності 12 розряду, що підтверджується записами у копії трудової книжки. Наказами директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» від 08.08.2024 року №163, від 06.09.2024 року №190, від 22.10.2024 року №228, до позивача [PERSON] тричі застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани . Наказ директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» від 08.08.2024 року №163 за систематичне невиконання вимог наказу від 12.06.2024 року №124 «Про порядок закупівель та призначення відповідальної особи за закупівлі» - оголосити [PERSON] догану та позбавити виплати премії по підсумкам роботи за липень 2024 року. З цим наказом [PERSON] був ознайомлений, але не згідний. Підставою для видачі даного наказу слугувала доповідна записка заступника директора з безпеки від 08.08.2024 року №1096 щодо невиконання [PERSON] своїх функціональних обов`язків, недотримання норм «Порядку закупівель ТОВ «Львівський радіоремонтний завод» АТ «Українська оборонна промисловість» в умовах правового режиму воєнного стану» навіть після наради 24.04.2024 року, оформленої протоколом №607 від 23.04.2024 року, на якій був присутній [PERSON] та на якій заслухавши присутніх щодо скарг на невиконання [PERSON] своїх обов`язків, директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» конкретно визначив покладення обов`язків з формування документів для закупівлі (аналізу цін) на [PERSON] . З доповідною запискою заступника директора з безпеки від 08.08.2024 року №1096 [PERSON] відмовився ознайомлюватися та давати будь-які пояснення, що було зафіксовано Актом, про відмову надання пояснень від 08.08.2024 року. Відповідач надав копії усіх наступних документів: доповідна записка заступника директора з безпеки від 08.08.2024 року №1096, наказ №124 від 12.06.2024 року, протокол від 23.04.2024 року №607, доповідна записка [PERSON] від 25.04.2024 року, доповідна записка [PERSON] від 26.04.2024 року, акт про відмову надання пояснень від 10.01.2024 року. Наказ директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» від 06.09.2024 року №190 за систематичне ігнорування виконання будь-яких вказівок керівництва та вимог законодавства (в тому числі внутрішніх наказів), а також саботаж в роботі по закупці комплектуючих для виконання договорів з МО України - оголосити [PERSON] догану та позбавити виплати премії по підсумкам роботи за серпень 2024 року З цим наказом [PERSON] був ознайомлений, але з викладеним не згідний. Підставою для видачі даного наказу слугувала доповідна записка заступника директора з безпеки від 06.09.2024 року №1246 про те, що [PERSON] у присутності начальника відділу з управління персоналом та соціальних питань і фахівця з економічної та внутрішньої безпеки відмовився від проходження тестування «Контроль рівня знань закупівельників підприємств АТ «Українська оборонна промисловість»» діючого «Порядку закупівель ТОВ «Львівський радіоремонтний завод» АТ «Українська оборонна промисловість» в умовах правового режиму воєнного стану». З доповідною запискою заступника директора з безпеки від 06.09.2024 року №1246 [PERSON] відмовився ознайомлюватися та давати будь-які пояснення, що було зафіксовано Актом, про відмову надання пояснень від 06.09.2024 року. Відповідач надав копії усіх наступних документів: доповідна записка заступника директора з безпеки від 06.09.2024 року №1246, пояснювальна записка начальника відділу з управління персоналом та соціальних питань від 27.08.2024 року, пояснювальна записка фахівця з економічної та внутрішньої безпеки 27.08.2024 року, акт про відмову надання пояснень від 10.01.2024 року. Наказ директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» від 22.10.2024 року №228 за халатне виконання своїх функціональних обов`язків - оголосити [PERSON] догану та позбавити виплати премії по підсумкам роботи за вересень 2024 року. З цим наказом [PERSON] був ознайомлений, але з формулюванням не згідний. Підставою для видачі даного наказу слугували доповідна записка заступника директора з безпеки від 22.10.2024 року №1497 щодо відмови надання пакету документів для проведення перевірочних заходів та Лист АТ «Українська оборонна промисловість» від 16.10.2024 року №UOP 9-8962 вхідний №1475 від 16.10.2024 року щодо моніторингу закупівель. Цим листом підтверджується факт проведення перевірки роботи закупівельників підприємств АТ «Українська оборонна промисловість», відрядження працівників АТ «Українська оборонна промисловість» на Товаристві з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод», перевірка роботи [PERSON] , факт виявлення ряду недоліків у роботі, які допустив [PERSON] : підприємство формально впровадило Порядок закупівель товарів, робіт та послуг з використанням електронної системи публічних закупівель, але практично не використовувало конкурентні конкурси у своїй закупівельній діяльності та факт подання рекомендацій із заміни [PERSON] на більш кваліфікованого спеціаліста, який відповідає сучасним вимогам до фахівців даного напрямку. З доповідною запискою заступника директора з безпеки від 22.10.2024 року №1497 [PERSON] відмовився ознайомлюватися та давати будь-які пояснення, що було зафіксовано Актом, про відмову надання пояснень від 22.10.2024 року. Відповідач надав копії усіх наступних документів: доповідна записка заступника директора з безпеки від 22.10.2024 року №1497, лист АТ «Українська оборонна промисловість» від 16.10.2024 року №UOP 9-8962, лист АТ «Українська оборонна промисловість» від 11.09.2024 року №UOP 9-7798, акт про відмову надання пояснень від 22.10.2024 року, акт про відмову надання пояснень від 16.10.2024 року. Наказом директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» №306 від 23.10.2024 року про звільнення, [PERSON] було звільнено з роботи за систематичне невиконання без поважних причин посадових обовязків, покладених на нього трудовим договором, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, про що міститься запис у копії трудової книжки. З цим наказом [PERSON] був ознайомлений, але не згідний. Підставою для видачі даного наказу слугувала доповідна записка. Пунктом 3, 4 та 6 Розділу Завдання і обов`язки посадової інструкції передбачено, що позивач [PERSON] зобов`язаний організовувати забезпечення товариства усіма необхідними для його виробничої діяльності матеріальними ресурсами, брати участь в узгодженні умов і укладенні договорів поставок з матеріально-технічного забезпечення підприємства, вживати заходів щодо розширення прямих постійних і довгострокових господарських зв`язків з постачальниками та здійснювати контроль за забезпеченням паливно-мастильними матеріалами, за своєчасним обслуговуванням та правильним зберіганням рухомого складу. Згідно Розділу 6 Посадової інструкції, позивач [PERSON] повинен знати етику ділового спілкування та ведення переговорів, стандарти і технічні умови щодо матеріально-технічного забезпечення, організацію матеріально-технічного забезпечення і складського господарства, порядок укладення і виконання господарських договорів. Розділом «Взаємовідносини (зв`язки) за посадою» Посадової інструкції передбачено, що позивач [PERSON] повинен підтримувати робочі зв`язки з більшістю начальників відділів та служб і співпрацювати з ними. На підставі наказу АТ «Українська оборонна промисловість» було видано керівний документ для роботи начальника з комерційної діяльності - наказ від 12.06.2024 року №124 «Про порядок закупівель та призначення відповідальної особи за закупівлі», за систематичне невиконання якого, позивачу [PERSON] оголосили першу догану та позбавили виплати премії по підсумкам роботи за липень 2024 року (Наказ директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» від 08.08.2024 року №163). Доведено факт наявності рекомендацій Департаменту закупівель АТ «Українська оборонна промисловість» лист від 16.10.2024 року №UOP 9-8962, на який посилається відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» у наказі на звільнення позивача [PERSON] , щодо факту існування якого були сумніви у позивача [PERSON] . В тексті листа від 16.10.2024 року №UOP 9-8962, зазначено наступне: «вважаємо за доцільне розглянути питання щодо заміни керівника управління з комерційної діяльності, який відповідальний за закупівлі на підприємстві, на більш кваліфікованого спеціаліста, який відповідає сучасним вимогам до фахівців цього напрямку». Крім того, як вбачається із копії трудової книжки позивача [PERSON] , [INFO] [PERSON] було звільнено з попереднього місця роботи Державного підприємства Львівський державний завод «ЛОРТА», на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором. Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідача, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав. Згідно з ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частина 1 ст. 16 ЦК України, визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 2 КЗпП України передбачено, що право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. Згідно зі ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Як слідує зі ст. ст. 2-1, 5-1 КЗпП України, держава забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем, зокрема, у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення. Відповідно до ст. 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір. Згідно зі ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Статтею 147-1 КЗпП України передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність згідно із статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищими у порядку підлеглості щодо органів, зазначених у частині першій цієї статті. Відповідно до ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих працівнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Правова оцінка дисциплінарного проступку здійснюється на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Відповідно до Постанови Касаційного цивільного суду від 22.07.2020 року по справі №554/9493/17, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2018 року по справі №761/33305/15-ц, зроблено висновок, що при звільненні за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України потрібно встановити, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, чи застосовувалися інші заходи дисциплінарного або громадського стягнення, чи можна вважати його вчинення систематичним невиконання працівником без поважних причин обов?язків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , після трьох наказів про накладення дисциплінарних стягнень доган (наказ від 08.08.2024 року №163, від 06.09.2024 року №190, від 22.10.2024 року №228), згідно з наказом директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» №306 від 23.10.2024 року про звільнення, був звільнений з роботи 24.10.2024 року з посади начальника управління з комерційної діяльності 12 розряду за систематичне невиконання без поважних причин посадових обовязків, покладених на нього трудовим договором, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Звертаючись із позовними вимогами, позивач [PERSON] свої доводи зводив до того, що оскаржувані накази про оголошення йому доган, позбавлення премій та наказ про його звільнення є незаконними, такими, що порушують його трудові права. Позивач [PERSON] вважає, що роботодавцем порушено порядок застосування дисциплінарних стягнень, оскільки роботодавець не зажадав від нього письмових пояснень. Під час звільнення позивача [PERSON] , відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» було дотримано усієї законодавчо встановленої процедури звільнення. Відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» зафіксовано документально факти порушення трудових обов`язків. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» намагалося отримати від порушника трудової дисципліни довільної форми письмові пояснення. Якщо позивач [PERSON] ухилявся від надання письмових пояснень, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» фіксувало цей факт, шляхом складення відповідного акту, за підписом не менше трьох осіб. Тому спростовується твердження позивача [PERSON] з позовної заяви, де вказано, що відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» не зверталося до позивача [PERSON] щодо жодних письмових пояснень з приводу жодного наказу про накладення дисциплінарного стягнення перед його накладенням. Відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» дотримано строків для застосування дисциплінарного стягнення, встановлених ст. 148 КЗпП. Відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» складено наказ про звільнення та надано його для ознайомлення працівнику, видано копію наказу, трудову книжку та проведено повний розрахунок. Оспорювані накази є підставними, містять чіткі формулювання суті та обставин допущених проступків, докази вини позивача [PERSON] , підтверджуються службовими та доповідними записками інших працівників товариства. З огляду на викладене, оспорювані накази видані компетентною посадовою особою, у межах чинного законодавства, з додержанням порядку та строків застосування дисциплінарних стягнень, тому позовні вимоги [PERSON] про визнання протиправними та скасування наказу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» від 08.08.2024 року №163, наказу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» від 06.09.2024 року №190, наказу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» від 22.10.2024 року №228 та наказу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» від 23.10.2024 року №306, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення невиплаченої премії за липень-вересень 2024 року є необґрунтовані, безпідставні та задоволенню не підлягають. Щодо стягнення 50000,00 грн завданої моральної (немайнової) шкоди. Частинами 1-3 ст. 23 ЦК України, передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Суд оцінює твердження позивача [PERSON] щодо відшкодування відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення критично, оскільки не надано жодних доказів того, що було зазнано моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і є потреба в додаткових зусиллях для організації життя внаслідок дій відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод». Зі змісту позовної заяви вбачається, що на підтвердження погіршення стану фізичного здоров`я надано результати медичних досліджень , які свідчать про підвищився рівня цукру у крові. Оскільки, з огляду на матеріали справи, твердження позивача [PERSON] про порушення його законних прав як працівника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, то встановлення причинно-наслідкового зв`язку між рівнем цукру у крові позивача [PERSON] та функціонуванням відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод» не вбачається можливим. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладені позивачем у позовній заяві обґрунтування позовних вимог не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, доводи не є достовірними, не є обґрунтованими, не підтверджені письмовими доказами, тому викликають сумнів у суду. Суд виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов висновку, що позовні вимоги не є обґрунтованими та доведеними. Розподіл судових витрат між сторонами: Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed