Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Позивач Подільська районна в місті Києві державна адміністрація звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позову позивач зазначав, що на території Подільського району за адресою: [ADDRESS] зареєстрована та проживає [PERSON] , [INFO] , яка має на утриманні двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до наказів Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 22.01.2024 № 19 та від 15.07.2025 № 92-П діти перебувають на обліку Служби, як такі, що опинилися у складних життєвих обставинах, а саме: проживають в сім`ї, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до свідоцтв про народження матір`ю дітей є [PERSON] , [INFO] , відомості про батька малолітньої [PERSON] внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, батьком малолітнього [PERSON] є [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . Службою у справах дітей та сім`ї встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , на утриманні яких перебувають малолітні діти, ніде не працюють, ведуть асоціальний спосіб життя, вживають алкогольні та наркотичні речовини, постійно порушують спокій у будинку, внаслідок чого надходять скарги та заяви від сусідів та мешканців будинку, порушують громадський порядок, характеризуються з негативної сторони. Позивач зазначає, що згідно з інформацією, яка розміщена на офіційному веб-порталі «Судова влада України», [PERSON] протягом 2024 р. неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності, зокрема, двічі за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей), та двічі за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 та 3 ст. 51 КУпАП (дрібне викрадення чужого майна). [PERSON] має дві судимості за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України (незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту), а також притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44 КУпАП (незаконні виробництво, придбання, зберігання, перевезення, пересилання наркотичних засобів або психотропних речовин без мети збуту в невеликих розмірах). 23.01.2024 працівниками Служби спільно з працівниками сектору ювенальної превенції Подільського УП ГУ НП України у м.Києві відповідно до розпорядження Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 22.01.2024 № 53 «Про відібрання малолітньої дитини від батьків, без позбавлення батьківських прав», було відібрано від відповідачів за адресою тимчасового проживання: [ADDRESS] , малолітнього [PERSON] , [INFO] , та тимчасово влаштовано до КНП «Дитяча клінічна лікарня № 9 Подільського району міста Києва» для проведення медичного обстеження стану здоров`я. 25.01.2025 до Служби звернулася [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , стосовно розгляду питання про повернення на виховання в її родину малолітнього онука [PERSON] , який тимчасово влаштований до КНП «Дитяча клінічна лікарня № 9 Подільського району м. Києва». Відповідно до Акту обстеження умов проживання дітей [PERSON] та [PERSON] від 29.01.2024 за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що санітарно-гігієнічні умови проживання придатні для проживання дитини. У квартирі зроблений ремонт, наявні необхідні меблі, побутова техніка, комунальні зручності, речі особистого вжитку. Для малолітнього [PERSON] облаштовано окрему кімнату. [PERSON] забезпечений сезонним одягом, дитячими іграшками та продуктами харчування в повному обсязі. Бабуся та дідусь працюють, отримують пенсію та матеріально утримують дітей. Батьки дітей не працюють та ведуть асоціальний спосіб життя. 02.02.2024 відповідно до висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 31.01.2024 про влаштування малолітнього [PERSON] , [INFO] , в родину [PERSON] та акта про факт передачі дитини, малолітнього [PERSON] було передано його бабусі [PERSON] . Згідно з повідомленням про сім?ю/особу, яка перебуває у складних життєвих обставинах від 05.03.2024 №106/58/699 Подільського районного в місті Києві центру соціальних служб було встановлено, що двоє малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають та перебувають на повному фінансовому забезпеченні бабусі [PERSON] , 1960 р.н. та дідуся [PERSON] , 1959 р.н. Умови проживання задовільні, продукти харчування для дітей відповідно віку в наявності, речами першої необхідності діти забезпечені. Зі слів бабусі, [PERSON] , діти відвідують дитячий садок та школу. Як повідомила бабуся, батьки кожного дня приходять до дітей та спілкуються з ними, але про місце їх проживання не повідомила. Фахівці Центру провели мотиваційну бесіду з бабусею та дідусем щодо належного виховання дітей відповідного віку та провели роз`яснювальну роботу щодо виконання батьками своїх батьківських обов`язків, а саме, вихованням та розвитком дітей мають займатися батьки, а не дідусь з бабусею. Надано контакти Центру для матері [PERSON] , але батьки на зв`язок не вийшли. Як зазначено у позовній заяві, 15.07.2025 до Служби надійшов лист від 11.07.2025 №267669-2025 СЮП ВП Подільського УП ГУНІ у місті Києві стосовно того, що 09.07.2025 до Подільського УП ГУНП у м. Києві по спец. лінії «102» надійшло повідомлення про те, що за адресою: м. Київ, просп. Гонгадзе Георгія, озеро «Синє» перебувають наркомани з дитиною (жінка тонула за дитиною). Встановлено, що на місце події виїхав автопатруль поліції «Рубін - 0704», який зазначив, що прибувши на місце виклику виявлено [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та їx дитину [PERSON] , [INFO] , які проживають за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] перебували в стані сильного алкогольного сп`яніння. Зі слів очевидців, [PERSON] пішла купатися з дитиною та ледь не потонули. Згідно з Актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, малолітнього [PERSON] доставлено до ДКЛ N? 1 м. Києва. На [PERSON] складено адміністративний протокол за ч.1 ст. 184 КУпАП. Крім того, 09.07.2025 року, до Служби звернувся брат [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , та повідомив, що малолітня [PERSON] буде проживати за його місцем проживання, до поліпшення ситуації в родині. Також зі слів [PERSON] стало відомо, що [PERSON] , якій відповідно до висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 31.01.2024 було передано малолітнього [PERSON] , наразі перебуває на лікуванні та знаходиться в тяжкому стані, а отже, фактично не може здійснювати догляд за дітьми та їх утримувати. Враховуючи хворобу, Служба вважає, що [PERSON] , в родину якої було влаштовано її малолітнього онука [PERSON] та з якою проживала малолітня [PERSON] , втратила можливість здійснювати утримання та забезпечувати дітей. Відповідачами не було усунуто причини, які перешкоджали належному вихованню дітей. Вони продовжують вести асоціальний спосіб життя, вживають алкогольні та наркотичні речовини, притягуються до адміністративної відповідальності. Відповідна поведінка відповідачів становить загрозу для життя та здоров`я дітей. За час перебування дітей на обліку Служби з батьками неодноразово проводились профілактичні бесіди щодо виховання та утримання малолітніх дітей. Їх було ознайомлено з чинним законодавством та попереджено про адміністративну відповідальність та можливість позбавлення батьківських прав у разі невиконання батьківських обов`язків. Посилаючись на те, що батьки самоусунулись від виховання та утримання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Подільська районна в місті Києві державна адміністрація звернулася до суду з даним позовом, у якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , передати малолітніх [PERSON] та [PERSON] органу опіки та піклування Подільської районної у місті Києві державної адміністрації для вирішення подальшої долі дитини, а також стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 3 196 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачу позовної заяви до суду і продовжувати до виповнення повноліття дитини та стягнути з [PERSON] та [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 2 563 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі позовної заяви до суду і подовжувати до виповнення повноліття дитини. Ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва від 1 серпня 2025р. було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 12.09.2025р.. У підготовчому судовому засіданні 12.09.2025 представник позивача повідомила про те, що [PERSON] забрав до себе дядько, оскільки дівчинка батька немає, а [PERSON] забирати не захотів, оскільки у [PERSON] є біологічний батько - відповідач по справі. Відповідачі у судове засідання 12 вересня 2025р. не з`явилися. Мати дітей [PERSON] не отримала судову повістку про виклик, батько [PERSON] - [PERSON] був неповідомлений про розгляд справи, оскільки перебував в ДУ «Київський слідчий ізолятор», про що представник позивача надала суду відповідну довідку від 20 серпня 2025р.. У підготовчому судовому засіданні 22.10.2025 р. представник позивача повідомив, що Служба у справах дітей звернулася до адміністрації СІЗО з проханням надати пояснення від відповідача [PERSON] щодо позовних вимог про позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] . Станом на 22 жовтня 2025р. зі слів представника Служби у справах дітей [PERSON] перебував в Центрі, [PERSON] від дядька вже забрала бабуся, дівчинка проживає вдома з бабусею, дідом і мамою. У судове засідання 22 жовтня 2025р. відповідачка [PERSON] запізнилася. На момент явки [PERSON] суд вже встиг провести підготовче засідання у справі та призначити справу до розгляду по суті. Фіксація судового засідання вже не здійснювалися, розгляд справи по суті було призначено на 17 листопада 2025р.. Копію позовної заяви було вручено відповідачці [PERSON] 22 жовтня 2025р.. 17.11.2025 відбулося перше судове засідання з розгляду справи по суті. У судовому засіданні 17 листопада 2025р. представник позивача повідомляв, що [PERSON] продовжує проживати у бабусі з дідусем, в цій квартирі проживає і мама, однак часто відсутня. [PERSON] продовжує проживати в Центрі, починаючи з 23 липня 2025р.. Повідомив, що 5 листопада 2025р. до Служби у справах дітей приходила відповідачка [PERSON] , надала працівникам Служби пояснення, пояснила, що хоче отримати дозвіл на спілкування з [PERSON] . У судовому засіданні 17.11.2025 відповідачка [PERSON] заперечувала проти задоволення позову. Пояснила, що проживає разом з дітьми в квартирі її батьків. В цій квартирі проживають також її мати і батько. До моменту затримання в квартирі також проживав зять - [PERSON] . Відповідач [PERSON] є батьком сина [PERSON] , дочка [PERSON] народжена не у шлюбі, запис про батька здійснено на підставі ст.135 СК України. Висловила позицію, що Служба має до неї прискіпливе ставлення. У 2024 р. мала місце ситуація, коли представники Служби приїхали за адресою: [ADDRESS] за викликом до іншої сім`ї; застали її та чоловіка [PERSON] за цією адресою з сином [PERSON] і відібрали [PERSON] від батьків, тимчасово влаштувавши [PERSON] до КНП «Дитяча клінічна лікарня № 9 Подільського району міста Києва» для проведення медичного обстеження стану здоров`я. Пояснила, що після того випадку у 2024 р. дитину повернули батькам, вона разом з чоловіком та двома дітьми проживала зі своїми батьками. Однак, у липні 2025р. сталася ситуація, коли дочка [PERSON] була дома, а відповідачка з чоловіком [PERSON] і сином [PERSON] відпочивали на озері. Хтось з присутніх на озері викликав поліцію нібито за фактом того, що вона ледь не потонула з дитиною. На місце виклику приїхала поліція, зав`язалася сварка, наразі [PERSON] підозрюється у погрозах вбивством, насильством або знищенням чи пошкодженням майна щодо працівника правоохоронного органу за ст.345 КК України. Її чоловіка помістили до слідчого ізолятора. На даний час Подільський районний суд міста Києва розглядає справу за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочинів. В свою чергу, відповідачка попросила оголосити перерву у розгляді справи, надати їй можливість відвідувати [PERSON] в Центрі, адже вона має намір забрати дитину додому, дитина буде жити у сім`ї поруч з мамою, бабусею та дідусем. Відповідачка також повідомила, що закінчила курси майстра манікюру та має намір працевлаштуватися на якусь роботу. Суд задовольнив клопотання відповідачки про оголошення перерви, оголосив перерву у розгляді справи до 13.01.2026 р. Судове засідання 13 січня 2026р. знімалися з розгляду у зв`язку з відсутністю електропостачання. У судове засідання прибув представник Служби у справах дітей, пояснив що [PERSON] не з`явилася, втім зателефонувала та повідомила, що застрягла в ліфті, тому відвідати судове засідання не зможе. Зі слів представника Служби на момент 13 січня 2026р. [PERSON] вже відвідувала сина [PERSON] в Центрі, однак на роботу не працевлаштувалася, кошти для відвідування сина на проїзд бере у своїх батьків. У судовому засіданні 19 лютого 2026р. представник позивача вимоги позовної заяви підтримав, звертав увагу суду на те, що до подій на озері «Синє» Служба у справах дітей вже відбирала [PERSON] від матері, оскільки [PERSON] з відповідачем та з маленьким [PERSON] були в притоні. Потім Служба у справах дітей повернула [PERSON] мамі, однак після цього відбулися події на озері. Відповідач [PERSON] моє судимості за вживання наркотичних засобів, перебуває в слідчому ізоляторі за наслідками подій, які відбулися на озері. На питання суду представник Служби повідомив актуальні відомості стану справи: [PERSON] вже відвідувала сина [PERSON] в Центрі 4 рази, записувалась на відвідування ще 4 рази, однак не прибула. Також в [PERSON] відвідували баба та дід дитини. Баба за станом здоров`я не змогла вийти з машини, спілкувалася з [PERSON] по телефону. [PERSON] також відвідував дядько. [PERSON] проживає з бабою, дідом та матір`ю, однак мати ніде не працює, дитина не перебуває на її утриманні. Уся сім`я існує за рахунок доходів, які отримує дід, який в своєму віці ще продовжує працювати. Представник Служби також повідомив про випадок, що дитину [PERSON] потрібно було госпіталізувати, втім з цим виникали труднощі, оскільки [PERSON] не було вдома, а документи на дитину вона сховала. Представник Служби у справах дітей повідомив, що відвідував родину 13 січня 2026р.. В цей час в квартирі була лише [PERSON] , [PERSON] була в школі. Представник Служби у справах дітей переконався, що відповідачка [PERSON] ніде не працевлаштувалась, коштів для утримання дітей немає. Стверджував, що [PERSON] всі обов`язки переклала на бабу та діда. Навіть немає власного телефону, адже телефонувала з телефону [PERSON] . Відповідачка [PERSON] у судове засідання 19.02.2026 не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася за адресою реєстрації. Відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлявся за адресою СІЗО, заяв на адресу суду від відповідача не надходило. Втім у заяві, адресованій начальнику Служби у справах дітей Подільської РДА в м.Києві, [PERSON] зазначив, що заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно дитини [PERSON] , 2020 р.н. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтв про народження матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] . Відомості про батька малолітньої [PERSON] внесені відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. Батьком малолітнього [PERSON] є відповідач [PERSON] . Підставами звернення з позовом про позбавлення батьків батьківських прав стали такі обставини: -діти перебувають на обліку Служби, як такі, що опинились у складних життєвих обставинах; - [PERSON] та [PERSON] ніде не працюють, ведуть асоціальний спосіб життя, порушують громадський порядок, характеризуються з негативної сторони; - [PERSON] з 11.07.2025 утримується в Державній установі «Київський слідчий ізолятор»; - до звернення з даним позов до суду мала місце подія, а саме: 23.01.2024 відповідно до розпорядження Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 22.01.2024 №53 «Про відібрання малолітньої дитини від батьків, без позбавлення батьківськи прав», було відібрано від [PERSON] та [PERSON] за адресою тимчасового проживання: [ADDRESS] , малолітнього [PERSON] , [INFO] , та тимчасово влаштовано до Комунального некомерційного підприємства «Дитяча клінічна лікарня №9 Подільського району міста Києва» для проведення медичного обстеження стану здоров`я; - 02.02.2024 відповідно до Висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 31.01.2024 №106-1002 про влаштування малолітнього [PERSON] , [INFO] , в родину [PERSON] та Акту про факт передачі дитини, малолітнього [PERSON] було передано його бабусі [PERSON] . Вирішуючи питання про те, чи відповідатиме інтересам дітей позбавлення їхніх батьків батьківських прав, судом встановлено, хронологію подій, в результаті яких позивач вирішив звернутися до суду з даною позовною заявою. Так, після подій у 2024 році, коли Служба відібрала [PERSON] у батьків, заставши відповідачів з дитиною за адресою [ADDRESS] (квартиру за даною адресою представники позивача називали «притоном для наркозалежних»), діти проживали в родині [PERSON] за адресою: [ADDRESS] разом з мамою [PERSON] , бабою [PERSON] , дідом [PERSON] 05.03.2024 р. фахівцями Подільського районного в місті Києві центру соціальних служб станом на було встановлено, що станом на цю дату діти проживають та перебувають на повному фінансовому забезпеченні бабусі [PERSON] , 1960 року народження, та дідуся [PERSON] , 1959 року народження. Батьки дітей офіційно ніде не працюють. Через рік після подій, коли [PERSON] відбирався від батьків, до Служби надійшов лист від 11.07.2025 №267669-2025 Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві стосовно того, що 09.07.2025 по спеціальній лінії «102» надійшло повідомлення про те, що за адресою: місто Київ, проспект Георгія Гонгадзе, озеро «Синє» перебувають наркомани з дитиною (жінка тонула з дитиною). На місці виклику виявлено [PERSON] , [PERSON] та їхню дитину [PERSON] . Згідно повідомлення Подільського УП ГУНП у м.Києві, [PERSON] та [PERSON] перебували в стані сильного алкогольного сп`яніння. Зі слів очевидців [PERSON] пішла купатися з дитиною та ледь не потонули. На [PERSON] було складено адміністративний протокол за частиною 1 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 05.08.2025 у справі №758/10711/25 [PERSON] було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Як повідомила у судовому засіданні 17.11.2025 відповідачка [PERSON] , 09.07.2025р. на озері відпочивали вона, [PERSON] і їхній син. [PERSON] була вдома. Коли поліція приїхала на озеро, [PERSON] погрожував працівникам поліції, його було затримано, на даний час справа відносно нього розглядається Подільським районним судом міста Києва за статтею 345 КК України. В цей же день 09.07.2025 до Служби звернувся брат [PERSON] - [PERSON] та повідомив, що малолітня [PERSON] буде тимчасово проживати за його місцем проживання в м.Бровари Київської області, до поліпшення ситуації в родині. Отже, в липні 2025 р. [PERSON] тимчасово забрав до себе брат відповідачки - [PERSON] , а 23.07.2025 [PERSON] було поміщено до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Судом встановлено, що у подальшому [PERSON] було повернуто у квартиру, де проживають мама, дід та бабуся, у зв`язку з необхідністю відвідування дитиною навчального закладу. Згідно інформації, наданої навчальним закладом, в якому навчається малолітня [PERSON] , належну увагу вихованню дитини приділяють бабуся і дідусь. Бабуся постійно на зв`язку з класним керівником. Отже, станом на день ухвалення судового рішення по справі мають місце такі обставини: - [PERSON] продовжує перебувати в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей; - [PERSON] проживає у квартирі її баби та діда разом з бабою [PERSON] , дідом [PERSON] та мамою [PERSON] ; -батько [PERSON] - відповідач [PERSON] продовжує перебувати в ДУ «Київський слідчий ізолятор»; -мати в грудні 2025 р. 4 рази відвідувала сина [PERSON] в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей; -мати дітей - відповідачка [PERSON] ніде не працює. Позивач наполягає на тому, що: - [PERSON] наразі, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, не може здійснювати належний догляд за дітьми та їх утримувати. Мати дітей ніде не працює. Усю сім`ю утримує лише дід дітей [PERSON] ; - Закладом охорони здоров`я, в якому на медичному обліку перебувають діти, Службу було повідомлено про те, що на амбулаторні прийоми мати з дітьми давно не з`являлась, ігноруючи запрошення лікаря привести дітей на прийом; - Батьки фактично повністю самоусунулися від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей, не цікавляться життям дітей, не виявляють бажання спілкуватись з дітьми та приймати участь у їх вихованні та утриманні. Батьки не піклуються про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання; - 10 лютого 2026р. [PERSON] зверталася до КНП «Київської міської дитячої клінічної лікарні №1» зі скаргами на біль в животі. Дитину супроводжував її дядько [PERSON] . Згідно позиції представника позивача навіть на даному етапі звернення до поліклініки виникли труднощі, оскільки мати дитини сховала свідоцтво про народження дитини, а коли була необхідність з нею спілкуватися, телефонувала з мобільного телефона дитини [PERSON] , оскільки, ймовірно, немає власного телефону. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 12 листопада 2025р., проаналізувавши зібрані матеріали, заслухавши матір дітей, думку членів комісії з питань захисту прав дитини Подільської районної в місті Києві державної адміністрації (протокол від 12.11.2025 №22) вирішено вважати за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , а також позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи питання про можливість, доцільність чи необхідність позбавлення батьків батьківських прав відносно дітей, суд керується таким. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Нормою ст. 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. За нормою п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням («Савіни проти України», № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року). У конкретній справі суд вирішує, чи наявні виняткові обставини, які свідчать про необхідність позбавлення батьків прав щодо дітей, та чи відповідатиме таке відібрання інтересам дітей. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. Орган опіки та піклування надав Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її сина [PERSON] та дочки [PERSON] , а також доцільність позбавлення [PERSON] прав відносно сина [PERSON] . Висновок обґрунтований тим, що батьки не працюють, батько перебуває під вартою, мати самоусунулась від виховання дітей, переклала обов`язки щодо виховання дітей на своїх батьків - бабу та діда дітей. Частинами 4 та 5 статті 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Водночас у частині 6 зазначеної статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Отже, висновок та рішення органу опіки та піклування, є рекомендаційними та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини оскільки такий не порушує прав та обов`язків жодного з батьків. При цьому правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав. Надавши належну оцінку Висновку про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, суд вважає, що цей висновок не може бути прийнятий до уваги, як такий що є недостатньо обґрунтованим з огляду на те, що складений виключно з посиланням на події, які відбувалися у 2024 році, коли за такими подіями вже було належне реагування Служби у справах дітей та малолітній [PERSON] відбирався у батьків. У висновку не зазначається про актуальні події, які існують станом на день ухвалення судового рішення, коли [PERSON] продовжує проживати зі своєю матір`ю, а [PERSON] , хоч і проживає в Центрі, втім його мати постійно відвідує дитину та виявляє щирі наміри повернути дитину проживати у сім`ю. Сама по собі та обставина, що мати дітей не має на даний час самостійного заробітку, не може бути підставою для позбавлення матері батьківських прав відносно її дітей. У Висновку підставою для позбавлення батька батьківських прав відносно сина [PERSON] зазначається та обставина, що батько притягався до кримінальної відповідальності за злочини, пов`язані з обігом наркотичних засобів, а також та обставина, що станом на день розгляду судом справи батько перебуває під вартою. Об`єктивна ситуація, яка наразі сталася з [PERSON] , не свідчить про те, що батько ухилявся від виконання батьківських обов`язків та проявив винну поведінку по відношенню до сина. Очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про розрив кровних стосунків. Простої бездіяльності з боку матері може бути недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити одного з батьків батьківських прав. З метою захисту найкращих інтересів дитини очевидно, що їй краще залишатися в сім`ї, з якою у неї вже склався відповідний зв`язок. Втім цього не завжди достатньо, щоб виправдати позбавлення батька всіх батьківських прав. Так, судом встановлено, що мати дитини відвідувала сина [PERSON] в Центрі 9 та 12 грудня 2025р., 19 грудня та 26 грудня 2025р.. Відповідно до психолого-педагогічної характеристики на дитину [PERSON] , якому 5 років, на момент прибуття 23 липня 2025р. дитини до Центру, хлопчик перебував у задовільному психоемоційному стані, ознак емоційних розладів або дезадаптивної поведінки не спостерігалося. Когнітивний розвиток дитини відповідає віковій нормі. Під час відвідування дитини матір [PERSON] виглядала не зовсім охайно, але було помітно, що готувалася до зустрічі. У поведінці матері простежувалося прагнення демонструвати емоційну залученість та прихильність до дитини. Емоційний стан матері під час зустрічей характеризується нестійкістю, з періодичними проявами сліз. Мати приносила дитині смаколики та іграшки, переважно з дому, не нові. Під час зустрічей з матір`ю хлопчик був маломовним, більшу частину часу перебував у неї на руках. Водночас за спостереженнями, емоційний контакт між матір`ю та дитиною мав обмежений характер, хлопчик не ініціював взаємодію та не проявляв виражених емоційних реакцій у відповідь. Прагнення матері налагодити відносини з дитиною, та в подальшому мати підстави для того, щоб Служба у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації дозволила Центру віддати дитину матері, свідчить про позитивну динаміку у поведінці матері та відсутність підстав для позбавлення її прав відносно сина. Що стосується старшої дочки [PERSON] , якій 11 років, дитина проживає з матір`ю, бабою та дідом в одній квартирі. Мати дитини на даний час матеріально не може утримувати [PERSON] , втім, відсутність доходів матері не може бути підставою для позбавлення матері прав відносно дитини. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі № 133/747/23, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації ООН про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Незважаючи на відсутність доходів у матері, відповідачка може забезпечити дитину любов`ю та турботою. Саме по собі усвідомлення дитиною того, що вона фактично не матиме матері, на переконання суду не відповідатиме інтересам дитини. Крім того, на переконання суду, у випадку позбавлення матері прав відносно дитини [PERSON] , порушуватиметься баланс між інтересами дитини та матері, які продовжуватимуть проживати в одній квартирі, однак, за рішенням суду мати буде позбавлена прав відносно дитини. Що стосуються відповідача [PERSON] , то від дати, коли він відпочивав на озері зі своїм сином [PERSON] , до дати, коли розглядається дана справа по суті, він постійно перебуває в СІЗО. Цілком логічно, що перебуваючи під вартою, батько не може належним чином утримувати та виховувати свого сина. Факт наявності заперечень відповідача проти позбавлення його батьківських прав та бажання відновити спілкування з сином, свідчить про його інтерес до своєї дитини. Судом не встановлено, а позивачем не доведено обставин, які б свідчили про те, що відповідачі не бажають спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, остаточно і свідомо самоусунулися від виконання своїх обов`язків з виховання дітей. Натомість необґрунтоване та передчасне позбавлення батьківських прав, якими володіють батьки до досягнення дітьми повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з ними, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дітей. Отже, судом не встановлено достатніх підстав для висновку щодо позбавлення відповідачів батьківських прав відносно дітей, тому задля можливості збереження правового зв`язку між матір`ю та дітьми та між батьком і сином, для забезпечення їхнього гармонійного розвитку та становлення особистості, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову, надавши батькам шанс виправити свою поведінку. Вимога про стягнення аліментів на дітей з батьків, позбавлених батьківських прав, є похідною від вимоги про позбавлення батьків батьківських прав відносно дітей. Оскільки суд виснував про необхідність відмовити у позбавлені батьківських прав відповідачів по справі, то у задоволенні похідної вимоги про стягнення аліментів слід відмовити також. В разі, якщо дитина [PERSON] продовжуватиме перебувати в Центрі, Служба у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації матиме підстави звернутися до суду з позовом про відібрання сина від матері та батька без позбавлення їх батьківських прав з одночасним стягненням аліментів на утримання сина. Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на рахунок держави.

Outcome: dismissed