Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 04.02.2026 року у справі № 462/7310/25 позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 57750 (п`ятдесят сім тисяч сімсот п`ятдесят) грн 00 коп. заборгованості за кредитним договором №104149891 від 03.11.2022 року, а також стягнути 2361 (дві тисячі триста шістдесят одну) грн 07 коп. судового збору, в решті позовних вимог відмовлено. 18.02.2026 року представник позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» адвокат Усенко Михайло Ігорович через систему «Електронний суд» звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив здійснити розподіл судових витрат відповідно до вимог чинного законодавства. В обґрунтування заяви посилається на те, що відповідачем понесено витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8000 грн, а тому просить задовольнити його заяву та ухвалити додаткове рішення суду. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. З положень ч. 4 ст. 270 ЦПК України вбачається, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. З огляду на те, що справа розглянута у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін, необхідності виклику сторін в судове засідання суд не вбачає, а тому здійснює розгляд цієї заяви у такому ж порядку. Дослідивши доводи заяви та докази на підтвердження таких, перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 04.02.2026 року у справі № 462/7310/25 позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 57750 (п`ятдесят сім тисяч сімсот п`ятдесят) грн 00 коп. заборгованості за кредитним договором №104149891 від 03.11.2022 року, а також стягнути 2361 (дві тисячі триста шістдесят одну) грн 07 коп. судового збору, в решті позовних вимог відмовлено. Водночас із матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №104149891 від 03.11.2022 року в розмірі 59250,00 грн, а також понесені судові витрати, а отже задоволено 97,47 % позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а змістом ч. 5, 6 ст.137 ЦПК України в разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у його постанові від 02 червня 2022 року у справі № 873/108/20 (подібний у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17), відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Тобто, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, пункт 107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21, пункт 7.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З договору про надання правничої (правової) допомоги №0107 від 01.07.2025 року, вбачається, що узгоджено розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього Договору правничу (правову) допомогу. З акту №1166 від 05.09.2025 року вбачається, що сума гонорару становить 8000 грн. Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Вказана справа є малозначною, не потребувала вивчення великого обсягу фактичних даних, а тому з огляду на наведене, суд вважає, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн за участь у вказаній цивільній справі не можуть вважатись розумними та співмірними зі складністю справи, яка є стандартною, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, а також їх необхідністю для постановлення даного судового рішення. З урахуванням принципу співмірності, складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи та її необхідності для постановлення даного судового рішення, суд дійшов висновку, що обґрунтованою буде сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. В той же час, із врахуванням вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України та часткового задоволення позовних вимог, з позивача на користь відповідача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру позовних вимог, у яких відмовлено - у розмірі 97,47 %, а саме у сумі 1949,40 грн (із розрахунку 2000 грн х 97,47%).

Outcome: partial