Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

У жовтні 2025 року позивач ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 29 липня 2024 року ТОВ "Макс кредит" та [PERSON] уклали договір кредитної лінії № 00-9878931, згідно з умовами якого ТОВ "Макс кредит" надало позичальнику [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії з лімітом 4500,00 грн. Кінцевий термін повернення кредиту - 24 липня 2025 року. Відповідач не дотримувався умов договору, своєчасно не повернув кредит та не сплатив проценти за користування ним. Заборгованість [PERSON] за договором кредитної лінії від 29 липня 2024 року № 00-9878931, становить 10134,00 грн, у тому числі заборгованість за кредитом у сумі 5175,00 грн, проценти за користування кредитом у сумі 4959,00 грн. За договором факторингу від 20 січня 2025 року № 20012025- МК/Ейс ТОВ "Макс Кредит" відступило право вимоги до позичальника [PERSON] за договором кредитної лінії від 29 липня 2024 року № 00-9878931 ТОВ "Фінансова компанія "Ейс". За таких обставин позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором кредитної лінії від 29 липня 2024 року № 00-9878931 у сумі 10134,00 грн, а також присудити з нього судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 03 листопада 2025 року прийнято до провадження позовну заяву ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" до [PERSON] про стягнення заборгованості та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі. Крім того, вказаною ухвалою витребувано в АТ "Акцент-Банк" належним чином засвідчені документи з інформацією, чи була емітована АТ "Акцент-Банк" банківська картка № [NUMBER] на ім`я [PERSON] ; чи є/був номер мобільного телефону [NUMBER] фінансовим номером телефону за банківським рахунком клієнта [PERSON] , до якого емітовано картку № [NUMBER] ; чи було зараховано кошти у сумі 4500,00 грн на картковий рахунок № [NUMBER] за період з 29 липня 2024 року до 03 серпня 2024 року, а також надати суду виписку банківського рахунку клієнта [PERSON] , до якого емітовано картку № [NUMBER] , за період з 29 липня 2024 року до 03 серпня 2024 року. Зазначена ухвала була надіслана відповідачу за адресою, за якою зареєстроване його місце проживання. Поштове відправлення з ухвалою судді Оболонського районного суду міста Києва від 03 листопада 2025 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі повернуто відправнику з проставленням 14 листопада 2025 року у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи у місці проживання. Отже, за положеннями п. 4 ч. 6 ст. 272 ЦПК України ухвала судді Оболонського районного суду міста Києва від 03 листопада 2025 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі вважається врученою відповідачу 14 листопада 2025 року (зазначене узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2024 року у справі № 752/5040/19, від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18). У строк, визначений вказаною ухвалою, відповідач відзив на позовну заяву ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" до суду не подав. 13 листопада 2025 року АТ "Акцент-Банк" надало суду витребувані документи. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин суд ухвалив розглянути справу за наявними матеріалами. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ч. 2 ст. 639 ЦК України зазначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Судом з`ясовано, що 29 липня 2024 року ТОВ "Макс кредит" та [PERSON] укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", договір кредитної лінії № 00-9878931, за умовами якого ТОВ "Макс кредит" зобов`язалось надати позичальнику [PERSON] кредит у сумі 4500,00 грн на строк 360 днів до 24 липня 2025 року. Оскільки цей договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На виконання умов договору кредитної лінії від 29 липня 2024 року № 00-9878931 ТОВ "Макс Кредит" надало позичальнику [PERSON] кредит у сумі 4500,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Позичальник [PERSON] не виконав зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту за договором кредитної лінії від 29 липня 2024 року № 00-9878931, допустив заборгованість за тілом кредиту у сумі 4500,00 грн. За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" доповнено п. 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. П. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону "Про споживче кредитування" передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Згідно з нормою ч. 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" від 22 листопада 2023 року № 3498-IX дія п. 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Зважаючи на те, що договір кредитної лінії № 00-9878931 укладено 29 липня 2024 року, тобто після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування", не може перевищувати 1 %. Денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК / ЗРК)/t ? 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях (ч. 4 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування"). Денна процентна ставка при застосуванні стандартної процентної ставки, розрахована за формулою, передбаченою ч. 4 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування", складає 1,5 % (24165,00 грн / 4500,00 грн / 360 днів х 100 % = 1,5 %), що перевищує максимальний розмір, встановлений у п. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування". Денна процентна ставка при застосуванні зниженої процентної ставки, розрахована за формулою, передбаченою ч. 4 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування", складає 1,4 % (23287,50 грн / 4500,00 грн / 360 днів х 100 % = 1,4 %), що перевищує максимальний розмір, встановлений у п. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування". За приписами ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Отже, п. 1.4 договору кредитної лінії від кредитної лінії від 29 липня 2024 року № 00-9878931, яким встановлено розмір денної процентної ставки за користування кредитом у розмірі понад 1 %, є нікчемними. З огляду на це суд розраховує заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом за договором кредитної лінії від 29 липня 2024 року № 00-9878931, виходячи з денної процентної ставки за користування кредитом у розмірі 1 %. Проценти за користування кредитом за договором кредитної лінії від 29 липня 2024 року № 00-9878931 нараховані кредитодавцем за період з 29 липня 2024 року до 12 жовтня 2024 року. Таким чином, сума процентів за користування кредитом, які підлягають стягненню з [PERSON] за договором кредитної лінії від 29 липня 2024 року № 00-9878931, становить 3420,00 грн (4500,00 грн х 1 % х 76 днів (29 липня 2024 року до 12 жовтня 2024 року) = 3420,00 грн. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку чи іншій кредитній установі встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Виходячи з аналізу вимог п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 1, ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування", які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (кредитною установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості кредитодавця як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо сплати комісії, так і в подальшому нараховувати її та вимагати її сплати позичальником (у тому числі і в судовому порядку). Відповідно до 1.6 договору кредитної лінії від кредитної лінії від 29 липня 2024 року № 00-9878931 комісія за надання кредиту нараховується за ставкою 15 % від суми кредиту, що складає 675,00 грн. Комісія не була прихованою, позичальник [PERSON] ознайомився і погодився з її розміром підписуючи кредитний договір, та в подальшому не оспорював її в судовому порядку. Сума комісії, яку не сплатив відповідач за договором кредитної лінії від 29 липня 2024 року № 00-9878931, становить 675,00 грн. Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Отже, заборгованість [PERSON] за договором кредитної лінії від 29 липня 2024 року № 00-9878931 становить 8595,00 грн, у тому числі заборгованість за кредитом у сумі 4500,00 грн, проценти за користування кредитом у сумі 3420,00 грн, комісія за надання кредиту у сумі 675,00 грн. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За договором факторингу від 20 січня 2025 року № 20012025- МК/Ейс ТОВ "Макс Кредит" відступило право вимоги до позичальника [PERSON] за договором кредитної лінії від 29 липня 2024 року № 00-9878931 ТОВ "Фінансова компанія "Ейс". З огляду на викладене суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" заборгованість за договором кредитної лінії від 29 липня 2024 року № 00-9878931 у сумі 8595,00 грн, у тому числі заборгованість за кредитом у сумі 4500,00 грн, проценти за користування кредитом у сумі 3420,00 грн, комісія за надання кредиту у сумі 675,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч.8 ст. 141 ЦПК України). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано договір про надання правничої допомоги від 20 серпня 2025 року № 20/08/25-01, укладений між ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" та адвокатським бюро "Соломко та партнери", акт прийому-передачі наданих послуг від 01 жовтня 2025 року. В акті прийому-передачі наданих послуг зазначено, що адвокатським бюро "Соломко та партнери" надано клієнту ТОВ "Фінансова компанія "Ейс", а клієнт отримав такі послуги: 1) складання позовної заяви ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" до [PERSON] про стягнення заборгованості (витрачено 2 год, вартість послуги - 5000,00 грн); 2) вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з позивальника [PERSON] (витрачено 2 год, вартість послуги - 1000,00 грн); 3) підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 00-9878913 (витрачено 1 год, вартість послуги - 500,00 грн); підготовка клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 00-9878913 (витрачено 1 год, вартість послуги - 500,00 грн). Загальна вартість послуг - 7000,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" v. Ukraine" ("Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України") від 23 січня 2014 року зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим, вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Ураховуючи те, що обставини справи є стандартними для ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" та адвокатського бюро "Соломко та партнери"(стягнення заборгованості за кредитним договором), обсяг доказів, якими обґрунтовуються позовні вимоги, є типовими у переважній більшості таких справ, послуги щодо вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з позивальника [PERSON] тривалістю 2 год не можна вважати необхідними та обгрунтованими за критерієм їх неминучості. Ці послуги охоплюються складанням позовної заяви ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" до [PERSON] про стягнення заборгованості (тривалість 2 год, вартість - 5000,00 грн). Отже, виходячи з критеріїв реальності наданих адвокатських послуг та їх необхідності, обґрунтованими є витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у тому числі витрати на правову допомогу покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" компенсації підлягають витрати професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог у сумі 5088,80 грн (8595,00 грн / 10134,00 грн х 6000,00 грн = 5088,80 грн). Також суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 2054,52 грн (8595,00 грн / 10134,00 грн х 2422,40 грн = 2054,52 грн).

Outcome: partial