Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» про стягнення заборгованості по заробітній платі за період серпень-грудень 2022 року у розмірі 49 725грн. (сорок дев`ять тисяч сімсот двадцять п`ять), не виплаченої компенсації за невикористану відпустку ( 2021-2022pp.) у розмірі 19890 грн., (дев`ятнадцять тисяч вісімсот дев`яносто), а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 65 139,75грн. (шістдесят п`ять тисяч сто тридцять дев`ять гривень 75 (сімдесят п`ять) копійок. На обґрунтування позову вказувала, що на підставі наказу №65 від 15.04.2020р. її прийнято на роботу завідувачем складу до Товариством з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» (код юридичної особи 41107067). Згідно наказу № 199 від 13.12.2022р, її звільнено з займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України, що підтверджується записами в трудовій книжці [NUMBER] . Під час перебування у трудових правовідносинах з ТОВ «Південь Агро Інвест», з боку останнього була не виплачена заробітна плата за період серпень -грудень 2022 року у розмірі 49 725 грн, а також не виплачена компенсація за невикористану відпустку ( 2021-2022pp.) у розмірі 19 890 грн. Факт невиплати позивачу заробітної плати підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого податку) та військового збору станом на 02.04.2025р.. Позивач вказує, що лише у грудні 2022 року їй було нараховано 12 515,20 грн., але і ці кошти вона також не отримала. Неодноразово в телефонному режимі, а також 23 березня 2025 року, 18 квітня 2025 року вона зверталася до ТОВ «Південь Агро Інвест» з письмовою вимогою щодо виплати їй заборгованості по заробітній платі та виплаті компенсації за невикористану відпустку, у разі невиплати мені заборгованості, просила надати довідку з розрахунками про нараховану, але не виплачену заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку, але до теперішнього часу заборгованість по заробітній платі не виплачено, та довідку позивачу не надано. Тому розрахунки про розмір заборгованості по заробітній платі та виплаті компенсації за невикористану відпустку визначені з урахуванням заробітної плати за попередні місяці. Вимога про здійснення розрахунку по заробітній платі при звільненні відповідачем отримана 25 квітня 2025 року. Порядок обчислення середньої заробітної плати та розміру компенсації при трудових відносинах встановлено Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100. Відповідно до п. 8 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні п`ять місяців роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом п`яти місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Таким чином місяцями, що враховуються для розрахунку середньої заробітної плати є останні пять місяців у яких виплачувалася заробітна плата. Невиплачена сума у період серпень-грудень 2022року склала 49 725грн. Середньоденна заробітна плата складає 497,25грн (49 725грн./100 (кількість робочих днів у періоді). Також враховуючи період затримки розрахунку зі позивачем при звільненні, нею заявляється вимога про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день постановлення рішення, але не більш як за шість місяців у розмірі 65 139,75 грн. (497,25 грн. Х 131 (кількість робочих днів у період з 27.08.2022 по 27.02.2023). Представником відповідача 21.01.2026 року подано відзив у якому він заперечував проти задоволення позову [PERSON] . Вказував, що згідно наказу № 65 від. 15.04.2020 року Позивачка була прийнята на роботу на ТОВ Південь Агро Інвест на посаду завідувача складу. 24.02.2022 року, в результаті повномасштабного вторгнення, більшість працівників були змушені покинути постійне місце роботи. Так само і Позивачка перестала виходити на роботу та виконувати свої посадові обов`язки. Відповідач в свою чергу, з метою матеріальної підтримки своїх працівників продовжувало ще до липня 2022 року виплачувати їм заробітну плату незважаючи на вищевказане. Починаючи з липня 2022 року більшість працівників повернулося до виконання своїх посадових обов`язків, в той час коли Позивачка так і не повернулася на підприємство. ТОВ Південь Агро Інвест з.01.07.2022 року по 13.12.2022 року табелювало Позивачку як пропуск робочих днів. Також 01.07.2022 року було видано наказ по підприємству № 15/1-од про призупинення дії трудового договору з працівником, згідно якого починаючи з 01.07.2022 року припинено трудові відносини до моменту відновлення можливості виконувати роботу. 13.12.2022 року позивачка з`явилася та надала заяву про звільнення за власним бажанням. Згідно наказу № 199 від 13.12.2022 року Позивачка була звільнена. Згідно табелю обліку робочого часу за період з липня 2022 року по грудень 2022 року Позивач була відсутня на робочу місці. Позивач не виконувала посадові обов`язки покладені на неї трудовим договором, а відтак заробітна плата їй не нараховувалась і не виплачувалась. На підтвердження заявлених вимог щодо стягнення невиплаченої заробітної плати позивач подав офіційні відомості Пенсійного фонду України щодо розміру заробітної плати за формою ОК-5 відносно застрахованої особи Позивача. Проте копія довідки з індивідуальних відомостей про застраховану особу, видана управлінням Пенсійного фонду України, не підтверджує наявність заборгованості по заробітній платі та не визначає її розмір. Позивач у судове засідання не з`явилася, але надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, справу просила розглядати за її відсутності. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. На підставі наказу №65 від 15.04.2020р. [PERSON] прийнято на роботу завідувачем складу до Товариством з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» (код юридичної особи 41107067). Згідно наказу № 199 від 13.12.2022р, її було звільнено з займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України, що підтверджується записами в трудовій книжці [NUMBER] . Як видно із відомостей Пенсійного фонду України щодо розміру заробітної плати за формою ОК-5 відносно застрахованої особи Позивача за 2022 рік, відповідачем їй нараховувалася заробітна плата у вказаному році за січень травень включно, з якої з якої сплачено страхові внески та за цей період їй обліковано страховий стаж. У подальшому за червень листопад дані про суми нарахованої заробітної плати (доходу), сплачені страхові внески та облікований страховий стаж відсутні. У подальшому за грудень їй нараховано 12515 грн. 20 коп. у якості компенсації не використаної відпустки при звільненні. Відповідач вказані обставини відсутності нарахувань [PERSON] заробітної плати пов`язує із відсутністю остатньої на робочому місці у зазначені періоди. Вказує що у зв`язку із цим 01.07.2022 року було видано наказ по підприємству № 15/1-од про призупинення дії трудового договору з позивачем, згідно якого починаючи з 01.07.2022 року припинено трудові відносини до моменту відновлення можливості виконувати роботу. ТОВ Південь Агро Інвест з.01.07.2022 року по 13.12.2022 року табелювало Позивачку як пропуск робочих днів. Судом досліджено надані відповідачем: наказ по підприємству № 15/1-од про призупинення дії трудового договору з працівником від 01.07.2022 року, додаток до нього (список працівників з якими призупиняється дія трудових договорів, які містять підпис від імені директора [PERSON] , разом з тим наказ не містить підпису працівника [PERSON] про ознайомлення з ним, до нього не додано акту про відмову від підпису про ознайомлення з наказом, доказів направлення працівнику [PERSON] тощо; наказ №199К/1 про припинення трудового договору (контракту) між ТОВ Південь Агро Інвест та [PERSON] від 13.12.2022 року за бажанням працівника, у якому вказано невикористана відпустка 64 дні, який містить підпис від імені директора Федора Тищенка ; розрахунковий листок між роботодавцем ТОВ Південь Агро Інвест та працівником [PERSON] за грудень 2022 року згідно якого позивачу було нараховано компенсації за відпустку за 64 дні у сумі 12515,20грн. та утримання з цієї суми, після яких позивачу до виплати підлягало 10074,73 грн. (розрахунковий листок не містить підпису відповідальної особи та печатки); витяги з табелю обліку робочого часу працівника [PERSON] за період липень грудень 2022 року, підписані на останньому аркуші (за грудень 2022 року) директором ТОВ Південь Агро Інвест Михайлом Шпічкою; розрахункові листки ТОВ Південь Агро Інвест та працівника [PERSON] за період з квітня 2020 року по грудень 2022 року, які не містять підписів відповідальної особи та печатки. Дослідивши вищевказані докази, надаючи їм оцінку у взаємозв`язку із доводами сторін, суд звертає увагу на наступне. Доводи відповідача про те, що позивач була відсутня на робочому місці з 24.02.2022 року оскільки не повернулася до виконання трудових обов`язків після введення воєнного стану , а тому відповідач 01.07.2022 року виніс наказ № 15/1-од про призупинення дії трудового договору з позивачем, згідно якого починаючи з 01.07.2022 року припинено трудові відносини до моменту відновлення можливості виконувати роботу, з огляду на інші встановлені судом обставини на думку суду є суперечливим і взаємовиключними. Так за період з лютого по травень включно позивачу нараховувалася заробітна плата, хоча відповідач стверджує про відсутність позивача на робочому місці. За період з 24.02.2022 року відповідачем не складено жодного акту про відсутність працівника (позивача) на роботі. Як наголошували судді ВС у постанові від 20.06.2024 № 643/1959/22: відсутність працівника на роботі має бути зафіксовано актом про відсутність працівника на роботі. Акт про відсутність працівника на роботі оформлюють безпосередньо в день нез`явлення працівника на роботу. У ньому обов`язково зазначають не тільки дата, а й певний час відсутності працівника. Отже, належно складений акт про відсутність працівника на роботі є документальною підставою для проставлення позначки «НЗ» в табелі обліку використання робочого часу. У той же час відповідачем надано табелі обліку використання робочого часу працівником [PERSON] за спірний період у яких проставлено позначку «П» тобто ПРОСТІЙ (згідно Наказу Деркомстату України від 05.12.2008 N 489 Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці). Проте згідно ст. 34 КЗпП, простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця. Доказів простою з вини працівника [PERSON] суду не надано. Вищевказане суперечить доводам відповідача про причину не нарахування заробітної плати - у зв`язку із неявками позивача на роботу. Також проти цих доводів свідчить відсутність актів про відсутність працівника (позивача) на роботі, відсутність інших видів реагування роботодавця на систематичні неявки працівника на роботу (як це стверджує відповідач). Призупинення дії трудового договору стало одним із механізмів регулювання трудових відносин в умовах війни, введених Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 р. № 2136-IX. Проте, відсутність у наказі по підприємству № 15/1-од про призупинення дії трудового договору з працівником від 01.07.2022 року, підпису працівника [PERSON] про ознайомлення з ним, відсутність доказів навіть спроб повідомити працівника про такий наказ по підприємству на думку суду ставить під сумнів його доказове значення. Також, як видно із наданих доказів на час звільнення [PERSON] із ТОВ Південь Агро Інвест директором товариства був [PERSON] , а на час надходження позову [PERSON] до суду [PERSON] вже не був директором ТОВ Південь Агро Інвест. Суд хоча і не має спеціальних знань в галузі почеркознавства, звернув увагу на візуальну невідповідність підписів виконаних від імені директора ТОВ Південь Агро Інвест Федора Тищенка виконаних у наказі по підприємству № 15/1-од про призупинення дії трудового договору з працівником від 01.07.2022 року і додатку до нього (список працівників з якими призупиняється дія трудових договорів) та у наказі №199К/1 про припинення трудового договору (контракту) між ТОВ Південь Агро Інвест та [PERSON] від 13.12.2022 року за бажанням працівника. З огляду на вищевказані обставини у сукупності суд розцінює надані відповідачем наказ № 15/1-од про призупинення дії трудового договору з працівником від 01.07.2022 року та табелі обліку робочого часу за період липень грудень 2022 року як не достовірні докази. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи й на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. У ч.1 ст.89 ЦПК визначено: суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином позивачем доведено що вона у період з 15.04.2020р. по 13.12.2022р. перебувала у трудових відносинах із ТОВ Південь Агро Інвест, проте за період серпень грудень 2022 року включно їй не було нараховано і виплачено заробітну плату, а також не виплачено компенсацію за не використану відпустку яка становить 64 дні. Відповідач у свою чергу не довів належними допустимим і достовірними доказами у своїй сукупності, що [PERSON] з 24.02.2022 року, в результаті повномасштабного вторгнення перестала виходити на роботу та виконувати свої посадові обов`язки та не повернулася до виконання своїх посадових обов`язків навіть після того як повернулися інші працівники і товариство відновило роботу за місцем її роботи. Не доведено наявність підстав для зупинення дії трудового договору з позивачем. Щодо заборгованості по заробітній платі. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України „Про оплату праці та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Роботодавець (роботодавець фізична особа) не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються роботодавцем після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Статтею 103 КЗпП України передбачено, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Згідно з ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 21 Закону України „Про оплату праці, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини справа „Суханов та Ільченко проти України заяви № 68385/10 та 71378/10, справа „Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини, заява № 42527/98 тощо) „майно може являти собою „існуюче майно або засоби, включаючи „право вимоги відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні „законне сподівання/„правомірне очікування (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. У Постанові Верховного Суду від 18.01.2021 у справі № 607/2699/17 (провадження №6115999св20) викладений висновок про те, що системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів; усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 18.07.2018 у справі № 359/10023/16-ц, від 07.10.2020 у справі № 523/14396/19, від 16.11.2020 у справі № 607/3509/17, від 23.12.2021 у справі № 607/1429/17.У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.11.2020 у справі №607/3509/17 (провадження № 61-12609св20) зазначено, що оскільки справляння і сплата податку з доходів фізичних осіб є обов`язком працівника, податковим агентом якого в силу закону виступає роботодавець, суд, задовольняючи вимоги про оплату праці, визначає суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. Згідно з абз. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати та розміру компенсації при трудових відносинах встановлено Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100 ,нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньо годинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Позивач була звільнена 13.12.2022 року на підставі наказу 199К/1 від 13.12.2022 року, що підтверджується матеріалами справи. Як видно із розрахункових листів ТОВ Південь Агро Інвест із [PERSON] за квітень та травень 2022 року (останні два місяці за які позивачу підтверджено нарахування і виплата заробітної плати) дані в яких відповідають даним із відомостей Пенсійного фонду України за формою ОК-5 відносно застрахованої особи позивача, розмір заробітної плати за останні два місяці за які позивачу підтверджено нарахування і виплата заробітної плати становить відповідно 12200грн. (21 відпрацьований день) та 12353,82 грн. (22 відпрацьовані дні) відповідно. Середньоденна заробітна плата становить 571,02грн. (?12200грн.+ 12353,82грн.) /43 дні. = 571,02грн. Кількість робочих днів у період з серпня по 13 грудня 2022 року включно становить 97 днів. Таким чином заборгованість по заробітній платі за період з серпня по 13 грудня 2022 року включно становить 571,02 грн. х 97 днів = ?55388,94? грн. з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів. Щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку. Водночас, позивачем заявлена вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по день постановлення рішення суду , але не більш як за шість місяців. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно з ч.1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Верховний Суд в постанові від 12.06.2019 у справі №5 69/79/18 (провадження № 61-44467св18) зазначив, що «установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності». Судом встановлено, що остаточний розрахунок з позивачем не проведено. У зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.01.2025 по 27.07.2025 року у який був 131 робочий день. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 28.01.2025 по 27.07.2025 року (в межах шестимісячного строку) становить ?74803,62? грн. Щодо компенсацій за невикористану відпустку. У ст. 24 Закону України 15.11.1996 №504/96-ВР «Про відпустки» зазначено, що в разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути меншою, ніж 24 календарних дні. У разі надання працівникові зазначених щорічних відпусток до закінчення шестимісячного терміну безперервної роботи їх тривалість визначається пропорційно до відпрацьованого часу, за винятком випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті (ч.6 ст.10 Закону України 15.11.1996 №504/96-ВР «Про відпустки» Як видно із доказів наданих представником відповідача ТОВ Південь Агро Інвест товариство обрахувало позивачу на час її звільнення 64 дні не використаних відпусток. Для розрахунку компенсації за не використану відпустку суд керується положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати та розміру компенсації при трудових відносинах встановлено Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100, згідно п. 7 якого обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. Доказів наявності права на додаткові відпустки позивач не надала. Згідно вищевказаних норм у [PERSON] виникло право на відпуску за період з 15.04.2020 року по 14.04.2021 року включно тривалістю 24 дні, з 15.04.2021 року по 14.04.2022 року включно тривалістю 24 дні та за період з 15.04.2022 року по 13.12.2022 року (пропорційно до відпрацьованого часу). За період 15.04.2022 року по 13.12.2022 року відповідач відпрацювала 243 календарних днів з 365 у році, отже пропорційно до відпрацьованого часу у неї виникло право на повних 16 днів відпустки. Доказів того що за час роботи у ТОВ Південь Агро Інвест позивач використовувала належні їй відпустки не надано. Таким чином за розрахунком суду [PERSON] має 64 дні не використаної відпустки (24+24+16 днів), що відповідає наведеному у наказі № 199 від 13.12.2022 року про її звільнення, що також свідчить що на час звільнення [PERSON] роботодавець виходив з того що вона фактично відпрацювала у 2022 році весь період по день звільнення. Сумарний дохід позивача за 15.04.2020 року по 14.04.2021 року становить 117550,04грн., у цей період було 250 робочих днів, середня заробітна плата на день 470,20 грн., а компенсація за невикористану відпустку 24 дні становить ?11284,8?0 грн. Сумарний дохід позивача за 15.04.2021 року по 14.04.2022 року становить 147055,30 грн., у цей період було 250 робочих днів, середня заробітна плата на день 588,22грн., а компенсація за невикористану відпустку 24 дні становить 14117,30 грн. Сумарний дохід позивача за період 15.04.2022 року по 13.12.2022 року враховуючи вищевказані висновки суду щодо розрахунку заборгованості по заробітній платі за становить 98396,62 грн., у цей період було 173 робочих днів, середня заробітна плата на день 568,77грн., а компенсація за невикористану відпустку 16 днів становить ?9100,32?грн. Доказів виплати позивачу у грудні 2022 року 12515 грн. 20 коп. компенсації за не використану відпустку суду не надано. Відтак [PERSON] має право на вищевказані суми компенсацій невикористаної відпустки за відповідні періоди, а загалом ?34502,42? грн. Підсумок щодо усіх позовних вимог та меж заявлених вимог. Загалом судом встановлено що [PERSON] має право на стягнення з відповідача: заборгованості по заробітній плату у сумі 55388,94? грн. з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів; середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 28.01.2025 по 27.07.2025 року (в межах шестимісячного строку) у сумі ?74803,62? грн. з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів; компенсацій за невикористані відпустки за 2020-2022 роки у сумі ?34 502,42? грн. (у межах строків заявлених позивачем за 2021-2022 роки - ?23 217,62? грн.) з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів. Разом з тим суд позбавлений права виходити за межі вимог заявлених позивачем, а відтак враховуючи межі позовних вимог заявлених [PERSON] , суд вважає за можливе задовольнити її вимоги повністю, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період серпень-грудень 2022 року у розмірі 49 725 (сорок дев`ять тисяч сімсот двадцять п`ять) грн., не виплачену компенсацію за невикористану відпустку ( за 2021-2022pp.) у розмірі 19890 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот дев`яносто) грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 65 139,75грн. (шістдесят п`ять тисяч сто тридцять дев`ять гривень 75 (сімдесят п`ять) копійок. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивача було звільнено від сплати судового збору під час подання позову до суду, отже судовий збір у розмірі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь Держави.

Outcome: approved