Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Позивач ТОВ«УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 4349628 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.02.2024 року у розмірі 20 000 грн., яка складається з: суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 2000 грн., суми заборгованості за процентами нарахованих первісним кредитором 11 800 грн., суми заборгованості за процентами, нарахованих ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» за 124 календарних днів - 6200 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 01.02.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір № 4349628 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого сума кредиту складає 2 000 грн., строк кредиту 360 днів: з 01.02.2024 року по 26.01.2025. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання виконало та надало відповідачу кредит, відповідач своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором не виконав. 23.09.2024 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 23/09/2024 за плату відступило, а ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право грошової вимоги до Відповідача, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості. Окрім того, позивач просить в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з відповідача на користь позивача. Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування. Також просить стягнути з відповідача судові витрати по справі, в тому числі витрати на правничу допомогу. Ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 17.12.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб, цією ж ухвалою витребувано письмові докази від АТ КБ «Приватбанк» (а.с.119), ухвалу надіслано відповідачу, однак конверт повернувся без вручення з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.123). З урахуванням викладеного, вимог ст.131, ч.1 ст.223 ЦПК України, та практики Верховного Суду (постанова КГС ВС від 18.03.2021 року у справі №911/3142/19), де зазначається, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, який в судове засідання не з`явився. Відзив на позов, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін, ні будь-якого іншого клопотання до суду подано не було. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з тим, що належним чином повідомлений про розгляд справи відповідач відзиву на позовну заяву не подав, представник позивача у позовній заяві не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Згідност.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] 01.02.2024 укладено Договір №4349628 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронній формі, який підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «31128». Відповідно до п. 1.2 на умовах, встановлених Договором Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сторони погодили наступні умови договору: Тип кредиту - кредит, сума кредиту складає 2000 грн. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 15 днів. Стандартна процентна ставка становить 2.50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 Договору. Денна процентна ставка за цим Договором при застосуванні Стандартної процентної ставки дорівнює 2,5% та розраховується за відповідною формулою, яка наведена в п.1.4.1 Договору. Згідно п. 2.1. Договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку Відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. Крім предмету Договору, Договір також містить положення щодо: орієнтовної реальної річної процентної ставки, орієнтовну загальну вартість кредиту, порядку та умов надання кредиту, порядку обчислення (нарахування) процентів, порядок зміни процентів; порядок повернення (виплати) кредиту та сплати процентів, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, тощо. Додатком №1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.02.2024 р.- є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Також наявний паспорт споживчого кредиту інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, який також містить основні умови надання кредитних коштів. Додатком №2 є інформаційне повідомлення, в якому відповідач зазначає щодо своєї обізнаності з умовами договору (а.с.18-33, 49-56). ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало йому кредит в сумі 2000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення», згідно якої між Товариством та ТОВ «ЛІНЕУРАУКРАЇНА» укладено Договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019 р. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 01.02.2024 о 14:47:10 год.на суму 2000,00грн. Призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] (а.с.44). Перерахування грошових коштів також підтверджується витребуваною на підставі ухвали суду від 17.12.2025 інформацією АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-260105/93135-БТ від 17.12.2025, відповідно до якої на ім`я [PERSON] в банку емітовану карту № [NUMBER] , та по вказаному рахунку було зарахування коштів на суму 2000 грн. від 01.02.2024 р. (а.с.124). 23.09.2024 року (в період дії договору № 42753492 від 01.02.2024 року) ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 23/09/2024 за плату відступило, а ТОВ ««УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, суми грошових вимог та інші дані, зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору (а.с.92-96). Відповідно до витягу з реєстру боржників від 23.09.2024 р. до договору факторингу від №23/29/2024 від «23» вересня 2024 року від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «ФК«УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором № 4349628 у загальному розмірі 14 800 грн., яка складається з: суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 2000 грн., суми заборгованості за процентами - 11 800 грн., та заборгованість по нарахованим штрафам\\неустойки у розмірі 1000 грн. (а.с.57-58). Підписавши 01.02.2024 договір про надання споживчого кредиту, [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити проценти за користування ним, та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п.5.4.1 Договору). Відповідач свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку становить загальну суму 20 000 грн., яка складається з: суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 2000 грн., суми заборгованості за процентами нарахованих первісним кредитором 11 800 грн., суми заборгованості за процентами, нарахованих ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» за 124 календарних днів - 6200 грн. (в межах строку кредитного договору) (а.с.59-65). Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частин 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини 3 статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання, в тому числі: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно із статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах 1 та 2 статті 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини 1 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина 1 статті 642 ЦК України). Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). З наданих суду доказів вбачається щодо укладення між первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4349628 від 01.02.2024 року, згідно якого, сторони погодили строк кредитування, розмір відсотків та порядок їх сплати. Також договір містить положення щодо порядку та умов надання кредиту, порядку обчислення (нарахування) процентів, порядок зміни процентів; порядок повернення (виплати) кредиту та сплати процентів, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, тощо. Підписавши договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідач погодився з усіма його умовами, зокрема, й щодо сплати процентів, розмір яких визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору. Відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із товариством, якщо вважав встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим. Натомість Відповідач погодив зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Договір про надання коштів № №4349628 від 01.02.2024 року або його окремі положення недійсними не визнано, отже умови договору, в тому числі і щодо сплати відсотків, є обов`язковими для виконання позичальником. З матеріалів справи, вбачається, що первісний кредитор виконав покладені на нього зобов`язання, а саме перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 2000,00 грн. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, не здійснив інші обов`язкові платежі згідно умов договору, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту на загальну суму 20 000 грн., яка складається з: суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 2000 грн., суми заборгованості за процентами нарахованих первісним кредитором 11 800 грн., суми заборгованості за процентами, нарахованих ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» за 124 календарних днів - 6200 грн. У зв`язку з викладеним, суд вважає доведеним наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» заборгованості на загальну суму 20 000 грн. Щодо вимог позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч.ч. 10, 11 ст.265 ЦПК України інфляційних втрат та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3 % річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3 % річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, - суд зазначає таке. Відповідно до ч.ч. 10, 11 ст.265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Дані норми процесуального права дають суду певний розсуд у вирішенні питання щодо задоволення або ж відмови в задоволенні відповідного клопотання позивача про продовження нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, оскільки визначають не обов`язок суду зазначити в рішенні про таке нарахування, а можливість. Питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи ч.10,11 ст. 265 ЦПК України суд вирішує на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі N 910/14524/22. Згідно положень п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні відносини між сторонами у справі виникли 01.02.2024, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час, у зв`язку з чим суд вважає зазначені позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На виконання вказаних вимог закону позивачем надано: Договір про надання юридичних послуг № 01/08/2024-А від 01.08.2024 року, укладеного з адвокатом Дідух Є.О.; Акт № 4349628 від 25.11.2025 року, згідно якого адвокат Дідух Є.О. надав позивачу послуги з надання правової допомоги на загальну вартість 10 000,00 грн., у зв`язку з чим такі витрати також необхідно стягнути з відповідача. За частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з [PERSON] підлягає стягненню на користь ТОВ ««УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: partial