Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Процент» просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача [PERSON] 25900,00 гривень заборгованості за кредитним договором № 15075 від 10.07.2024. Вимоги обґрунтовано тим, що 10.07.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та [PERSON] укладено кредитний договір № 15075, за умовами якого відповідач отримала від позивача 4000,00 грн кредитних коштів під 1,5% від суми кредиту за кожен день користування (547,50% річних) строком на 365 днів (до 10.07.2025) шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ КБ «Приватбанк». Кредитний договір укладений в електронному вигляді відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписанням кредитного договору електронним підписом відповідач погодилася з його умовами, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким вона ознайомилась перед підписанням договору і отриманням кредиту. В порушення умов договору відповідач свого зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим у неї перед позивачем виникла заборгованість в загальній сумі 25900,00 грн, з яких: 4000,00 грн заборгованість за кредитом, 21900,00 заборгованість за нарахованими відсотками за період з 10.07.2024 по 10.07.2025. Нарахування відсотків здійснювалося відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 1,5% за кожен день користування кредитом, при цьому така процентна ставка відповідає п.17 розділу ІV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» і залишається незмінною протягом усього строку кредитування за умови, що до договору не вносились зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 03 грудня 2025 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копію ухвали від 03.12.2025 відповідач отримала 16.12.2025. У строк, визначений судом в ухвалі від 03.12.2025 з додатковим врахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 року №958, відповідач відзиву на позов або будь-яких інших заяв не подала. Жодних клопотань щодо процедури розгляду справи сторони не подали, тому враховуючи положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. 10 липня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та [PERSON] у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» в інформаційно-телекомунікаційній системі на сайті https://procent.com.ua укладений кредитний договір № 15075 (далі кредитний договір). Кредитним договором визначений його предмет та строк дії, а саме: п.1.1. На умовах встановлених цим договором товариство зобов`язується надати позичальникові грошові кошти в розмірі 4000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені цим договором. п.1.2. Процентна ставка за користування кредитом становить 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (річна процентна ставка 547,50%). Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою. п.1.3. Строк надання кредиту та строк дії договору становить 365 днів зі сплатою кредиту в кінці строку користування згідно додатку №1 до цього договору. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 20 днів. п.1.6. Сума загального розміру кредиту та загальних витрат за кредитом, орієнтовна реальна річна ставка на дату укладення договору зазначена в додатку №1, що є невід`ємною частиною цього договору. п.1.7. Товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб [NUMBER] , що належить позичальникові. Розділом 4 кредитного договору визначено порядок повернення кредиту. Зокрема, сума кредиту та проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок товариства, зазначений у пункті 9 цього договору у строки відповідно до графіку визначеному у додатку №1. Нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб позичальника до дня повернення суми кредиту, визначеної у додатку №1 цього договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства, зазначений в пункті 9 цього договору) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (п.4.1-4.2 кредитного договору). У разі прострочення з оплати чергового платежу нарахування процентів за кредитом, позичальник зобов`язаний протягом 20 календарних днів сплатити заборгованість по простроченим нарахованим процентам, строк платежу яких настав, а також фактично нараховані проценти за користування кредитом станом на дату оплати (п.4.4 кредитного договору). Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору загальна вартість кредиту за 365 днів кредитування станом на 10.07.2025 становить 25900,00 грн, з яких: 4000,00 грн тіло кредиту, 21900,00 грн відсотки за користування кредитом. До укладення кредитного договору відповідач ознайомилась із паспортом споживчого кредиту. Перерахування кредитних коштів в сумі 4000,00 грн за договором № 15075 від 10.07.2024 на банківську картку [NUMBER] підтверджується квитанцією про виплату № 42063-03787-38833. З детального розрахунку заборгованості вбачається, що упродовж строку кредитування відповідач [PERSON] погашення кредитної заборгованості взагалі не здійснювала, у зв`язку із чим станом на 10.07.2025 у неї перед позивачем наявна заборгованість по тілу кредиту в сумі 4000,00 грн та відсотках в сумі 21900,00 грн, а всього боргу 25900,00 грн. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У частині 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України). Статтю 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон) визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з ч.ч.3, 4, 6 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.12 ст.11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). За змістом ч.ч.1, 2 ст.10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. На підтвердження існування між сторонами кредитних правовідносин позивач надав належні та допустимі докази, а саме сам кредитний договір та підтвердження перерахування на банківську картку відповідача кредитних коштів. З кредитного договору вбачається, що у відповідності до вимог ч.1 ст.638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства, у тому числі Закону України «Про електронну комерцію». Після підписання кредитного договору у його сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо надання кредитних коштів і їх повернення зі сплатою відповідних відсотків за користування. Досліджені у справі докази дають достатні підстави для висновку, що свої договірні зобов`язання кредитодавець ТОВ «ФК «Процент» виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит в обумовленій договором сумі. Натомість, відповідач свої договірні зобов`язання у визначений договором строк не виконала, внаслідок чого у неї перед позивачем утворилась заборгованість, що підтверджується доданим до позову розрахунком заборгованості. Загальна сума заборгованості за цим розрахунком становить 25900,00 грн, з яких: 4000,00 грн тіло кредиту, 21900,00 грн - відсотки. Жодного платежу на погашення кредитної заборгованості відповідач не зробила, тому заявлена до стягнення сума боргу по тілу кредиту є повністю підставою і підлягає стягненню з відповідача. Стосовно заборгованості по відсотках встановлено, що за користування відповідачем кредитними коштами позивач нараховував відсотки за ставкою 1,5% в день, що узгоджується з умовами договору. Незважаючи на те, що розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, вони повинні відповідати нормам чинного законодавства України. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» частиною 5, якою встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Передбачений пунктом 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: 120 днів - 2,5%, 120 днів - 1,5%, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч.2 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Згідно з ч.5 ст.12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Кредитний договір № 15075 укладений 10 липня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умови договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,5% є нікчемними в силу положень ч.5 ст.8 та ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Укладаючи 10 липня 2024 року кредитний договір кредитодавець не мав законних підстав визначати процентну ставку на рівні 1,5% за кожен день користування кредитом, оскільки максимальний розмір денної процентної ставки у даному випадку не міг перевищувати 1%. У зв`язку з цим суд здійснив власний розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем: 4000,00 грн (сума боргу) х 1% : 100% х 365 (днів) = 14600,00 грн. Отже, загальний розмір заборгованості відповідача за відсотками становить 14600,00 грн. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України). Дослідженими у справі доказами повно та об`єктивно доведено, що відповідач взятого на себе зобов`язання щодо погашення кредиту, відсотків за його користування належним чином не виконувала, тим самим порушила умови договору, у зв`язку із чим у неї утворилась заборгованість, яка складається із тіла кредиту в сумі 4000,00 грн та відсотків, розмір яких з урахуванням положень ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», становить 14600,00 грн, а всього 18600,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку. Таким чином, з вищенаведених підстав і мотивів позов підлягає частковому задоволенню. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 71,81 % таких вимог. До стягнення представник позивача також заявив 10000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Надання позивачеві правничої допомоги підтверджується: укладеним між позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Процент» і адвокатом Руденком К.В. договором про надання юридичних послуг № 03/06/2024 від 03 червня 2024 року; свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ № 2412 від 23 жовтня 2018 року; довіреністю від 03 червня 2024 року; актом приймання-передачі наданих послуг № 73 від 30.09.2025 до указаного договору про надання юридичних послуг; витягом з реєстру № 1 від 30.09.2025 до акту приймання-передачі надання послуг №73; платіжною інструкцією від 30.09.2025 про перерахування ТОВ «Фінансова компанія «Процент» адвокату Руденку К.В. 100000,00 грн в якості оплати за надання юридичних послуг за договором № 03/06/2024 від 03.06.2024 згідно акту № 73 від 30.09.2025. З витягу з реєстру № 1 до акту приймання-передачі надання послуг №73 вбачається, що адвокатом надані такі послуги: - складання та подання позовної заяви до суду та клопотання про витребування доказів 9000 грн; - складання адвокатського запиту про витребування доказів 1000 грн. Питання витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, урегульоване ст.137 ЦПК України. Разом з цим, під час вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу суд у кожному конкретному випадку виходить із фактичних обставин окремо взятої справи, її доказової бази, ураховує складність справи, обсяг і складність виконаної адвокатом роботи, значимість таких дій у справі із дотриманням принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру. Без дотримання зазначених вимог рішення суду не може вважатися законним і справедливим. Саме про такий підхід у питання витрат на професійну правничу допомогу висловив Верховний Суд у додатковій постанові від 07 серпня 2024 року в справі № 686/18768/22. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Проте, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial