Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

У січні 2026 року представник позивача - Журавльов Станіслав Сергійович звернувся до суду з даним позовом, у якому зазначив наступне. 30 грудня 2021 року між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № 50-214-869-2-21-Г (далі Договір). За умовами Договору кредитодавець (Банк) надає кредитні кошти (далі Кредит), в сумі та на умовах визначених Договором, які Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю, сплатити проценти за користування Кредитом та інші платежі. Договором було визначено, зокрема: розмір кредиту та строк його надання (до 29 грудня 2026 року), процентна ставка та розмір комісійної винагороди. Також умовами Договору було передбачено, що кредит надається на споживчі цілі шляхом видачі коштів з каси банку готівкою. Первісний кредитор надав [PERSON] кредитні кошти, однак відповідач не виконував належним чином свої обов`язки у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість за Договором в сумі 101864,53 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 38490,72 грн, процентами 22922,22 грн та комісією 40451,59 грн. 03 вересня 2024 року відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024, між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» (Новий кредитор) був укладений Договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» є фінансовою установою та має діючу ліцензію для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, зокрема з надання послуг з факторингу, від 14.03.2024. Пунктом 14 Договору № GL1N426240 визначено, що цей Договір набуває чинності з дати його підписання Сторонами і скріплення відтисками печаток Сторін. Таким чином, новий кредитор ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» набув право вимоги до боржників за основними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 50-214-869-2-21-Г від 30 грудня 2021 року. Пунктом 2 Договору № GL1N426240 передбачено, що після набуття новим кредитором прав вимоги новий кредитор має право на власний розсуд відступати (продавати, здійснювати наступне відступлення) такі права вимоги повністю або в частині третім особам в порядку, встановленому чинним законодавством України. 27 грудня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» (Первісний кредитор) уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» (Новий кредитор) Договір № 1/12 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого до ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» перейшло право вимоги і за кредитним договором № 50-214-869-2-21-Г від 30 грудня 2021 року. Посилаючись на вищевикладені обставини, представник позивача просив стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором в сумі 101864,53 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 38490,72 грн, процентами 22922,22 грн та комісією 40451,59 грн. Ухвалою судді від 26 січня 2026 року у справі відкрите спрощене позове провадження та призначене судове засідання на 20 лютого 2026 року. 09 лютого 2026 року до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступні обставини. Належними доказами, що підтверджують перерахування коштів [PERSON] , наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Представник відповідача зазначив, що надані позивачем докази не підтверджують факту перерахування коштів відповідачу, а надана виписка не містить підпису особи, відповідальної за її створення, як і прізвище, ім`я та по батькові такої особи. Щодо відступлення права вимоги представник відповідача зазначив, що наданий витяг із реєстру боржників до договору факторингу створено позивачем самостійно, як зацікавленою особою, а отже, такий витяг не може бути належним та допустимим доказом відступлення права вимоги. Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20). Щодо нарахованої комісії представник відповідача зазначив, що як вбачається із норм чинного законодавства та позиції Верховного Суду у вказаних правовідносинах встановлення у договорі споживчого кредиту умови щодо сплати комісії за обслуговування кредиту не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому є нікчемною та вимога позивача щодо стягнення на його користь 40451,59 грн за нарахованою комісією не відповідає вимогам чинного законодавства та усталеній практиці Верховного Суду. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач сплатив на користь банку 3914,67 грн комісії за обслуговування кредиту. Оскільки така комісія є незаконною, представник відповідача вважає, що зазначені 3914,67 грн повинні бути зараховані в рахунок погашення нібито наявної заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Щодо витрат позивача на правову допомогу, представник відповідача вважає, що витрати, які поніс/понесе позивач під час розгляду справи не є співмірними із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. 19 лютого 2026 року до суду надійшла відповідь на відзив. Щодо переходу права вимоги представник позивача зазначив, що було виготовлено саме витяг з додатку до договору про відступлення права вимоги, оскільки додаток містить інформацію про інших боржників, що є банківською таємницею. Вказаний документ підписаний сторонами договору та містить печатки. Крім того, у додатку зазначено номер кредитного договору та боржника. Щодо виписки представник позивача зазначив, що в матеріалах справи міститься виписка по рахунку відповідача, яка сформована АТ «МЕГАБАНК». Вказана виписка підтверджує факт видачі [PERSON] грошових коштів. Щодо доказів про наявність заборгованості представник позивача вказав, що до позову додано дві виписки, які підтверджують утворення заборгованості за Договором як за тілом кредиту, так і за відсотками. Щодо нарахованої комісії представник позивача зазначив, що умовами договору визначено: розмір комісійної винагороди за розрахунково-касове обслуговування, в % від суми кредиту сплачується - у день надання кредиту; розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості, в % від суми кредиту сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця 3,30; розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди, сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця та становить 2 148,10 грн (дві тисячі сто сорок вісім гривень 10 копійок). Отже, встановлення та сплата комісій прямо передбачені умовами Кредитного договору, з якими Відповідач був належним чином ознайомлений, погодився та підтвердив це власним підписом. Комісійні платежі чітко визначені умовами Договору, погоджені сторонами та відповідають вимогам чинного законодавства. Щодо витрат на правову допомогу представник позивача зазначив, що їх розмір відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони позивача. Посилаючись на вищезазначені обставини, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати. У судове засідання 20 лютого 2026 року учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 90, 91, 92). 18 лютого 2026 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника (а.с. 104-105). У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення частини другої статті 247 ЦПК України. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи та давши їм належну оцінку, доходить наступних висновків. Фактичні обставини справи, встановлені судом 30 грудня 2021 року між АТ «Мегабанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 50-214-869-2-21-Г (з ануїтетними платежами) приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі Договір) (а.с. 49-51). Згідно з пунктом 1.3. Договору кредитодавець надає кредитні кошти в сумі та на умовах визначених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі згідно з додатками до цього договору. Кредит надається на споживчі цілі шляхом видачі кредитних коштів з каси банку готівкою (пункт 1.4. Договору). Розділом 2 Договору визначені умови та порядок надання кредиту. Так, кредит надається з 30 грудня 2021 року до 29 грудня 2026 року включно. Розмір кредиту 39542,00 грн. Процентна ставка за користування кредитом, що нараховується на суму заборгованості (фіксована) 10,00% річних. Розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості становить 3,30% від суми кредиту сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. Процентна ставка за користування кредитом у разі наявності простроченої заборгованості за договором становить 90,00% річних, нараховується на суму простроченої заборгованості, починаючи з першого дня прострочення боргу. Відповідно до пункту 3.1. Договору кредитодавець зобов`язується для обліку кредиту відкрити позичковий рахунок № [NUMBER] та для обліку нарахованих процентів за кредитом відкрити рахунок № [NUMBER] . Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 29 грудня 2029 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань за ним (пункт 8.2. Договору). Також 30 грудня 2021 року [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту та таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 45-46, 47, 48). Відповідно до копії заяви [PERSON] від 30 грудня 2021 року [PERSON] просив АТ «Мегабанк» видати йому через касу грошові кошти в сумі 39542,00 грн згідно кредитного договору № 50-214-869-2-21-Г від 30 грудня 2021 року (а.с. 41). Згідно з копією банківської виписки по рахунку № [NUMBER] з період з 30 грудня 2021 року по 02 грудня 2022 року [PERSON] 30 грудня 2021 року було видано кредит у сумі 39542,00 грн. Також із даної виписки встановлено, що відповідач частково погашав заборгованість за тілом кредиту, нарахованими процентами та комісією (а.с. 31-33). Також на підтвердження нарахування процентів та комісії позивач подав виписку по рахунку [PERSON] за період з 03 грудня 2022 року по 03 вересня 2024 року (а.с. 19-27) Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості та розрахунку заборгованості [PERSON] за Договором, складеними АТ «Мегабанк», сума заборгованості становить 101864,53 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 38490,72 грн, процентами 22922,22 грн та комісією 40451,59 грн (а.с. 28, 29). 03 вересня 2024 року між АТ «МЕГАБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «МУСТАНГ ФІНАНС» укладено договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, відповідно до п. 1 якого банк відступає новому кредитору належні Банку, а новий кредитор набуває права вимоги Банку до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за договорами и розрахунково-касове обслуговування та/або договорами про користування банківським індивідуальними сейфами та/або кредитними договорами (в тому числі договорами про надання кредиту (овердрафту), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та в порядку, визначених цим Договором (а.с. 72-74). Згідно з пунктом 2 цього договору новий кредитор в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього Договору, набуває усі права кредитора за основними договорами. Відповідно до пункту 4 договору сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього Договору новий кредитор сплачу Банку грошові кошти у сумі 21723211,51 грн. Ціна договору сплачується новим кредитором Банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим Договором, відповідно до пункту 14 цього Договору, на підставі протоколу сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор. Згідно з копією платіжної інструкції № 66895 від 31.07.2024 ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» здійснило оплату за лот GL1N426240, переможець ТОВ "ФК "МУСТАНГ ФІНАНС", ЄДРПОУ 40916672, протокол GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024, ціна продажу 23 425 777,00 грн, без ПДВ (а.с. 75). Відповідно до копії витягу з додатку № 1 до Договору № GL1N426240 про відступлення прав вимоги від 03 вересня 2024 року до ТОВ «Фінансова компанія «МУСТАНГ ФІНАНС» перейшло право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 50-214-869-2-21-Г від 30 грудня 2021 року на загальну суму 101864,53 грн (а.с. 34). 27 грудня 2024 року між ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК Єврокредит» було укладено договір № 1/12 про відступлення прав вимоги (а.с. 68-69). Відповідно до пункту 2 договору права вимоги від первісного кредитора до нового кредитора переходять з моменту підписання сторонами цього договору та додатку №1 (реєстр договорів). Відповідно до копії витягу з додатку № 1 до Договору № 1/12 про відступлення прав вимоги від 27 грудня 2024 року до ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» перейшло право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 50-214-869-2-21-Г від 30 грудня 2021 року на загальну суму 101864,53 грн (а.с. 30). Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України). Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Суд зазначає, що доводи сторони відповідача щодо договору факторингу не заслуговують на увагу, оскільки належними доказами було підтверджено факт його укладення між первісним кредитором та ТОВ «ФК «Мустанг» та у подальшому між ТОВ «ФК «Мустанг» та позивачем. Крім того, з вищезазначених норм закону можна дійти висновку, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку виконати своє зобов`язання. Також ненадання позивачем оригіналів договорів факторингу та реєстрів боржників не дає суду підстави не брати вказані докази до уваги, оскільки стороною відповідача не ставилися під сумнів подані копії доказів. Також ТОВ «ФК «Єврокредит» надало суду копії витягів з реєстрів боржників, які були виготовлені на виконання умов договорів факторингу. Вказані реєстри місять підписи та печатки сторін договорів. У наданих суду витягах з реєстрів боржників до договорів факторингу міститься інформація про: прізвище, ім`я, по батькові та ІПН (реєстраційний номер облікової картки платника податків) відповідача; номер кредитного договору та дату його укладення. Отже, суд доходить висновку, що між первісним кредитором та ТОВ «ФК «Мустанг», між ТОВ «ФК «Мустанг» та позивачем були укладені договори, на підставі яких були складені реєстри боржників у зв`язку з чим до ТОВ «ФК «Єврокредит» перейшло право вимоги за Договором. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Факт укладення Договору належним чином підтверджено доказами, наявними у матеріалах справи. Підписання договору [PERSON] підтверджується змістом договору, який містить усю необхідну для ідентифікації особи інформацію, а саме: прізвище, ім`я, по батькові відповідача, номер паспорта та дату його видачі, РНОКПП та адресу місця проживання. Доказів підписання договору від імені відповідача іншими (третіми) особами, у тому числі через вчинення шахрайських дій, стороною відповідача суду не надано. Отже, суд вважає, що позивачем доведено належними та достатніми доказами факт укладення договору саме відповідачем. Щодо відсутності доказів перерахування коштів первісним кредитором відповідачу Суд погоджується із стороною відповідача щодо того, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Суд зазначає, що умовами кредитного договору було передбачено, що кредитодавець зобов`язується для обліку кредиту відкрити позичковий рахунок № [NUMBER] та для обліку нарахованих процентів за кредитом відкрити рахунок № [NUMBER] . У свою чергу факт видачі відповідачу кредитних коштів в сумі 39542,00 грн підтверджується випискою по рахунку [PERSON] № [NUMBER] , наданої АТ «Мегабанк». Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.12 № 578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання господарських операції і стали підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку та податкових документах віднесені: касові, банківські документи, повідомлення банків, виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок та ін. Отже, банківська виписка по особовому рахунку [PERSON] , яка містить всі необхідні дані для ідентифікації боржника, дати здійснення операцій, номер особового рахунку тощо, є належним та допустимим доказом в даній справі, який підтверджує факт видачі [PERSON] кредитних коштів в сумі 39542,00 грн. Відповідач здійснював часткове погашення заборгованості за Договором, тому вимога позовної заяви про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 38490,72 грн підлягає до задоволення. Щодо нарахованих процентів за користування кредитом суд зазначає наступне. За змістом частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Умовами кредитного договору визначено проценту ставку за користування кредитом у розмірі 10% річних та процентна ставка за користування кредитом у разі наявності простроченої заборгованості за договором % річних, яка нараховується на суму простроченої заборгованості, починаючи з першого дня прострочення боргу у розмірі 90%. Згідно з наданими розрахунками заборгованості заборгованість по відсотках нарахована у відповідності до умов кредитного договору Таким чином суд доходить висновку, що відсотки в сумі 22922,22 грн нараховані в межах строку кредитування та з урахуванням положень кредитного договору. Щодо правомірності нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості суд вважає за необхідне зазначити наступне. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування» (далі також - Закон України № 1734-VIII), який набрав чинності 10 червня 2017 року. За статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України № 1734-VIII. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України № 1734-VIII до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України № 1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України № 1734-VIII Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила про споживчий кредит. Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Додатком 2 до Правил про споживчий кредит до платежів за додаткові та супутні послуги банку віднесено, у тому числі, розрахунково-касове обслуговування. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону № 1734-VIII та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості (постанова Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, провадження № 14-44цс21). Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 вказано, зокрема, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України № 1734-VIII до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України № 1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Тобто, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, зокрема і щодо правомірності встановлення у кредитному договорі комісії за розрахунково-касове обслуговування. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Водночас суд вважає за необхідне зазначити наступне. За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19). У розділі 2 Договору та паспорті споживчого кредиту зазначено, що розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості становить 3,30% від суми кредиту та сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. Водночас вказані документи не містять інформації за надання яких саме послуг встановлена комісія та не надано доказів надання таких послуг. У зв`язку із зазначеним суд не погоджується з доводами представника позивача щодо правомірності нарахування комісії. Отже частина заборгованості, а саме нарахована комісія за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 40451,59 грн, не підлягає до стягнення з відповідача. Згідно з розрахунком заборгованості за Договором [PERSON] частково здійснював погашення заборгованості за нарахованою комісією, а саме: 04.01.2022, 01.02.2022 та 01.03.2022 на загальну суму 3914,67 грн. Водночас судом було встановлено, що комісія нарахована неправомірно та вимога позовної заяв в цій частині не підлягає до задоволення. Положеннями статті 534 ЦК України передбачено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. З огляду на вказане положення закону внесені відповідачем 04.01.2022, 01.02.2022 та 01.03.2022 кошти на загальну суму 3914,67 грн сплачені на погашення заборгованості саме за процентами. Отже, позовні вимоги позивача щодо стягнення заборгованості нарахованими процентами слід задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Єврокредит» заборгованість в сумі 19007,55 грн (22922,22 грн 3914,67 грн). Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором в сумі 57498,27 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 38490,72 та процентами 19007,55 грн. Щодо судових витрат Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції № 5086 від 13 січня 2026 року установлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2662,40 грн (а.с. 1). Вказані кошти зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 82). Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково на суму 57498,27 грн, тобто 56,45% від ціни позову, то з відповідача підлягають до стягнення судові витрати в розмірі 1502,93 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, які понесла сторона позивача слід зазначити наступне. Відповідно до частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем було подано копії: договору про надання правничої допомоги № 1/07 від 01 липня 2025 року, укладеного між позивачем та АО «АЛЬЯНС ДЛС» (а.с. 13-16); вартості послуг (прейскурант) від 01 липня 2025 року (звор. а.с. 17); акта приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 12097537 від 05 січня 2026 року (а.с. 52) та реєстру боржників від 01 грудня 2025 року (а.с. 53). Відповідно до пункту 1.1. договору № № 1/07 за цим договором клієнт доручає, а адвокатське об`єднання зобов`язується надавати йому на довгостроковій основі, відповідно до умов даного договору, правничу допомогу, у відповідності до завдання клієнта, а клієнт зі свого боку зобов`язується прийняти зазначені послуги і сплатити винагороду. Протягом двох робочих днів після укладання цього договору, а також протягом дії договору клієнт складає та передає об`єднанню відповідні реєстри боржників. Реєстр складається на основі договорів, права вимоги до боржників за якими належать клієнту та по яких наявна заборгованість на дату складання відповідного реєстру (пункти 2.1., 2.2. договору № 1/07). Згідно з пунктом 3.2. договору № 1/07 сума гонорару за надання послуг по стягненню заборгованості з боржників визначається, виходячи із фактичного обсягу наданих послуг та вартості послуг (прейскуранту), зазначеного в додатку № 2 до цього договору, та зазначається об`єднанням в акті приймання-передачі наданих послуг. Відповідно до копії реєстру боржників від 01 грудня 2025 року позивач передав, а АО «АЛЬЯНС ДЛС» прийняло в роботу реєстр прав вимог щодо боржника [PERSON] за кредитним договором № 50-214-869-2-21-Г від 30 грудня 2021 року. Згідно з копією акта приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 12097537 від 05 січня 2026 року АО «АЛЬЯНС ДЛС» надало позивачу наступні послуги по стягненню заборгованості з [PERSON] : проведення юридичного та фінансового аналізу 1200,00 грн; складання, підписання та подання до суду позовної заяви щодо стягнення заборгованості 10000,00 грн. У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. У відзиві на позов представник відповідача зазначив, що витрати, які поніс/понесе позивач під час розгляду справи не є співмірними із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Однак представник відповідача жодних чином не обґрунтував неспівмірність понесених позивачем витрат. Водночас положеннями частин першої та другої статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене та зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково на 56,45% від ціни позову, з відповідача відповідно до статті 141 ЦПК України підлягають до стягнення витрати на правову допомогу в розмірі 6322,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved