Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

20.10.2025 позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, згідно з яким просить: визнати [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] ; виключити з актового запису №543 від 14.02.2020, складеного Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про народження дитини [PERSON] , відомості про [PERSON] ; внести зміни до актового запису №543 від 14.02.2020, складеного Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про народження дитини [PERSON] , а саме: зазначити батьком дитини [PERSON] , [INFO] , змінити прізвище дитини з [PERSON] на [PERSON] , по батькові з [PERSON] на [PERSON] . Позовні вимоги вмотивовані тим, що [PERSON] з 08.10.2015 по 26.03.2019 перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та [INFO] народила доньку [PERSON] , батьком якої записаний відповідач. Оскільки позивач вважає себе батьком дитини, що підтверджується висновком молекулярної генетичної експертизи, тому звернувся до суду з цим позовом та просив задовольнити вимоги. 22.10.2025 ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 22.12.2025 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві та просили їх задовольнити, також не заперечували проти ухвалення заочного рішення у справі. При цьому позивач у судовому засіданні зазначив, що до отримання висновку генетичного дослідження він припускав, що може бути біологічним батьком Дарії, але достеменно в цьому переконався лише після отримання висновку молекулярної генетичної експертизи у 2025 році. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином шляхом оголошення на вебсайті «Судова влада», заяв про відкладення розгляду справи не надавав, правом на подання відзиву не скористався, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У даному випадку суд вжив усіх необхідних заходів, передбачених ст. 128, ст. 130 ЦПК України для повідомлення відповідача про розгляд справи, у зв`язку з чим вважає, що про розгляд даної цивільної справи відповідач повідомлений в установленому законом порядку. Представник відділу ДРАЦС у судове засідання не з`явився, відповідно до поданої заяви просить розгляд справи проводити без їх участі. Третя особа [PERSON] у суді пояснила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 08.10.2015 по 26.03.2019, а вже після розірвання шлюбу - [INFO] народила доньку [PERSON] . Батьком дитини є позивач, з яким вона перебувала у стосунках до офіційного розірвання шлюбу з [PERSON] і 08.01.2020 зареєструвала шлюб із [PERSON] . При оформленні свідоцтва про народження дитини батьком дитини записаний її колишній чоловік відповідно до вимог чинного законодавства, так як дитина народилася протягом 10 місяців після розірвання шлюбу, хоча [PERSON] є справжнім батьком дитини і це підтверджено висновком генетичної експертизи. Просила задовольнити позовні вимоги. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали, дослідивши письмові докази, дійшов такого висновку. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.10.2015, а 26.03.2019 рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області шлюб між ними розірваний. Рішення набрало законної сили 26.04.2019 (а.с. 49 зворот 50 ). Відповідно до свідоцтва про народження дитини [PERSON] , [INFO] , батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №543, місце державної реєстрації Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), дата реєстрації 14.02.2020, Серія [NUMBER] (а.с. 48 зворот). Як вбачається із свідоцтва про шлюб від 08.01.2020 серія [NUMBER] , [PERSON] 08.01.2020 зареєстрував шлюб з [PERSON] , прізвище подружжя після реєстрації шлюбу [PERSON] , актовий запис №02 (а.с. 50 зворот). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За приписами ч.ч. 1-3 ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Положеннями ч.ч. 1, 8, 9 ст. 7 СК України передбачено, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Положеннями Конвенції про права дитини передбачено, що дитина має право на ім`я і набуття громадянства, а також право знати своїх батьків і право на їх піклування. В рішенні Європейський суд з прав людини в справі «М. С. проти України» від 11.07.2017 (заява №2091/13), зазначено, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Згідно з вимогами ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Статтею 128 СК України визначено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. В рішенні Європейського суду з прав людини від 07.05.2009 у справі «Калачова проти Російської Федерації» № 3451/05, зазначено, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства щодо конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Відповідно до висновку молекулярно-генетичного експертного дослідження №50048 від 19.09.2025, ймовірність того, що [PERSON] , [INFO] , є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , в рамках проведеного дослідження, складає 99,999999% (а.с. 52 зворот 61). За таких обставин, суд дійшов висновку про доведеність факту батьківства [PERSON] щодо дитини [PERSON] . Доказів на підтвердження протилежного відповідачем не надано. Відповідно до ч. 2 ст. ст. 129 СК України до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України). Суд звертає увагу, що передумовою звернення до суду в таких справах є наявність кровного споріднення між особою, яка вважає себе батьком, і дитиною. Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Оскільки позивач [PERSON] достеменно дізнався про те, що є батьком [PERSON] у вересні 2025 року, саме після отримання результатів проведення ДНК-тесту, на переконання суду, позовна давність ним не пропущена. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання батьківства [PERSON] щодо дитини [PERSON] . Відповідно до положень ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Крім того, відповідно до п. 20 глави 1 розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/2, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. За приписами п.п. 2.13, 2.16 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 №96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану, різновидом яких є актовий запис про народження дитини, є серед іншого і рішення суду про виключення відомостей про батька дитини з актового запису про народження. Зміни, доповнення, виправлення, зазначені в рішенні суду, вносяться в паперові носії актових записів цивільного стану та одночасно до Державного реєстру актів цивільного стану. Отже, позовна вимога про внесення змін до актового запису №543 від 14.02.2020 також підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За приписами ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності Таким чином, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved