Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Позивач, в особі свого представника, звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, в якому просив суд стягнути з відповідача на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість за надані послуги з теплопостачання у розмірі 4703,56 грн., а саме: за послуги з постачання теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб опалення в розмірі 4365,78 грн., за послуги з постачання гарячої води (витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання) у розмірі 337,78 грн. та витрати з оплати судового збору в сумі 3028,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач зареєстрвоаний за адресою: [ADDRESS] і споживачем послуг з теплопостачання. Житловий будинок за вказаною адресою обладнаний вузлом теплової енергії (тепловим лічильником). Відповідач не сплачував за надані та спожиті послуги, внаслідок чого за період з 01.12.2021 по 29.02.2024 утворилась заборгованість у розмірі 4703,56 грн. Просить задоволити позовні вимоги. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 06.11.2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідачу скеровувалася копія ухвали Франківського районного суду м.Львова від 06.11.2025 року та примірних позовної заяви з додатками, на адресу його зареєстрованого місця проживання [ADDRESS] , засобами поштового зв`язку рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №R067033501215, яке повернулось на адресу суду з конвертом з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Так, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б). У разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення. Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України до суду не надійшло Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №2 з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації від 19.08.2025 року. Згідно розрахунку за надану послугу постачання теплової енергії за період з 01.12.2021 по 29.02.2024 сума заборгованості відповідача становить 4365,78 грн. Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією - суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Статтею 11 ЦК України визначено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Крім цього, частиною першою статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. За приписами частин 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач(співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку),колективний споживач). Згідно з ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що основним обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Згідно з абз. 5 п.13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ від 21.08.2019 за №830 (далі Правила №830), фактом приєднання споживача до умов договору є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надану послугу, а також факт отримання послуги. У подальшому абзац шостий пункту 13 доповнено словами і цифрами «або надсилання через Єдину платформу електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепт), наданої відповідно до вимог статтей10та11 Закону України «Про електронну комерцію»(за наявності електронних кабінетів у споживача та виконавця)» (згідно з Постановою КМ № 1039 від 03.09.2024). Абзацом 6 п.14 Правил №830 передбачено,що відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315 Згідно із ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель та виконавці комунальних послуг. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору(ч.1). Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів (ч. 4). Згідно з ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач або суб`єкт теплопостачання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо (ч. 3 ст. 19). Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (ч. 6 ст. 19). Згідно з ч.6 ст.25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду у сфері оплати житлово-комунальних послуг, відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі 712/8916/17, постанови Верховного Суду від 15.03.2018 року у справі №401/710/15-ц, від 18.09.2019 року у справі № 369/3682/16-ц, від 07.02.2024 року у справі №372/2236/21, від 20.11.2024 року у справі №463/6799/18). Позивач, як виконавець послуг, забезпечив надання споживачам відповідних послуг, а саме надавав послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , відповідач їх споживав, від отримання не відмовлявся, тобто, між сторонами встановлені фактичні договірні відносини на тих умовах, за яких ці послуги надаються. Внаслідок невиконання відповідачем обов`язку щодо оплати наданих послуг з постачання теплової енергії порушено право позивача на своєчасне отримання оплати за надані послуги. З огляду на передбачений законодавством принцип обов`язкової оплати спожитих житлово-комунальних послуг та презумпцію правомірності договору, укладеного між сторонами справи, беручи до уваги те, що відповідач є споживачем послуг за адресою: [ADDRESS] , та враховуючи невиконання відповідачем зобов`язань щодо сплати за надані послуги, суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідач заборгованості за послуги з з постачання теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб опалення в розмірі 4365,78 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за послуги з постачання гарячої води (витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання) у розмірі 337,78 грн., суд зазначає наступне. З наданого представником позивача розрахунку заборгованості за послуги з постачання гарячої води, вбачається, що заборгованість відповідача станом на 19.08.2025 становить 337,78 грн. за період з 01.12.2021 по 29.02.2024. Однак у вказаному розрахунку зазначено, що заборгованість за 01.12.2021 по 29.02.2024 врегульована в судовому порядку ( судовий наказ №465/3932/24 від 30.12.2024) на суму 365,08 грн. В подальшому ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 25.06.2025 судовий наказ №465/3932/24 від 30.12.2024 - скасовано. Заборгованість за період з 01.03.2024 по 28.02.2025 врегульована в судовому порядку на суму 327,60 грн. Відтак, наданим представником позивача розрахунком заборгованості за послуги з постачання гарячої води не доведено, що розмір такої заборгованості становить 337,78 грн., а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. У зв`язку з частковим задоволенням позову на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 2810 грн. 50 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved