Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач, ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», звернувся до Шевченківського районного суду міста Запоріжжя з позовною заявою до відповідача [PERSON] з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором №2025420298 від 17.08.2019 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.08.2019 року між АТ «ОТП БАНК» (первісний кредитор) як кредитодавцем та [PERSON] (відповідач) як споживачем було укладено Кредитний договір №2025420298. Відповідно до умов договору, відповідачу було надано кредит на споживчі потреби, який позичальник (відповідач) зобов`язався повернути у визначений строк та сплатити проценти за користування кредитом. 20.08.2021 року, на підставі договору факторингу № 20/08/21, первісний кредитор АТ «ОТП БАНК» відступив право вимоги за цим кредитним договором на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» (позивач). Про зміну кредитора та порядок погашення заборгованості відповідача було повідомлено. Через неналежне виконання своїх зобов`язань з боку позичальника, що призвело до виникнення заборгованості, позивач звернувся з позовом про примусове стягнення суми заборгованості. Рух справи Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2025 року відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив. Відповідач відзив на позовну заяву не подав, клопотань та заяв не направив, про призначені судові засідання був повідомлений належним чином, шляхом надсилання судових повісток. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Встановлені судом фактичні обставини по справі та правовідносини сторін 17 серпня 2019 року між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ОТП БАНК» як Кредитодавецем та [PERSON] як позичальником було укладено Кредитний договір №2025420298, відповідно до умов якого Банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його на наступних умовах: розмір, валюта та цільове використання - 19997,02 грн на придбання товару, 350,00 грн на сплату додаткових послуг Банку, а саме послуга "смс-Довідка", Загальний розмір кредиту - 20347,02 грн; Дата остаточного повернення кредиту - 17 серпня 2021 року; строк, на який надається кредит - визначено графіком платежів (п.1.1 Кредитного договору). Протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися: Фіксована процентна ставка у розмір 0,01% річних (п.1.2 Договору). Сторонами підписано Кредитний договір, паспорт споживчого кредиту, Додаток №1 (орієнтовний графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту), Анкета-заява на отримання кредиту, які підписані позичальником власноруч. Матеріалами справи встановлено, що умови кредитного договору з боку позикодавця (кредитодавця) виконанні належним чином, натомість доказів про належне виконання своїх договірних зобов`язань з боку позичальника - суду не надано та відповідачем не спростовано. Відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості, що за своєю суттю є порушенням статей 526 та 527 Цивільного кодексу України. 20 серпня 2021 року, на підставі Договору факторингу № 20/08/21, АТ «ОТП БАНК» відступило своє право вимоги за зазначеним кредитним договором на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЦИКЛ ФІНАНС» (Позивач). Таким чином, ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набуло права нового кредитора за кредитним договором. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду Відповідно до змісту ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. За правилами ч.3 ст.12, ч 1 ст 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких доказів (відомостей) на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять. Враховуючи викладене судом встановлено, що у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за кредитним договором, що свідчить про неналежне виконання останнім умов договору, що є підставою для задоволення позовних вимог в цій частині. Щодо заявлених позивачем вимог за комісією слід зазначити наступне. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз.3 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Суд з цього приводу враховує також правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 01.02.2023 у справі №199/7014/20, пр. №61-17825св21. Так, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом № 1734-VIII (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону № 1734-VIII. Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині скасовує дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон № 1734-VIII. Так, умовами кредитного договору позичальнику встановлено плату за обслуговування кредиту (п.1.5.1, п.1.5.2 Договору), розмір якої визначений як 0,30% від суми кредиту одноразово та 14% від суми кредиту в перший день кожного наступного розрахункового періоду. Відповідно, надані позивачем письмові докази, досліджені судом у їх сукупності та взаємозв`язку, не дозволяють зробити висновків про те, які саме послуги банку маються на увазі під вказаним обслуговуванням кредиту або кредитної заборгованості. Тому, суд приходить до висновку про те, що застосованими є нормативні приписи, відповідно до яких нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача (ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»). З урахуванням наведеного особа, яка включила ту чи іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується, зокрема в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову. Зазначене правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), а й щодо умов, які хоч і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party). Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17, пр.№ 61-18730св20. Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі №204/224/21, пр.№61-4202сво22 дійшов висновку про те, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contra proferentem. Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Такий висновок висловлено Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного в постанові від 18.04.2018 у справі №753/11000/14-ц, пр.№ 61-11сво17. З огляду на викладене, супутня (додаткова) послуга банку, визначена як обслуговування кредитної заборгованості (або кредиту), має надаватися клієнту банку безоплатно. З урахуванням зазначеного, в частині стягнення заборгованості за комісією слід відмовити. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача у пропорційному розмірі, визначеному відповідно до приписів ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial