Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

16 січня 2026 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Турійської селищної ради про визнання права власності в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] померла баба позивача [PERSON] , спадщину після смерті якого прийняла мати позивача [PERSON] . Спадкових прав остання не оформила та [INFO] померла. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема, на частку (пай) у землі Колективного сільськогосподарського підприємства «імені Кірова» на території Боблівської сільської ради Ковельського (колишнього Турійського) району Волинської області. За життя [PERSON] заповіту не складала. Вказуючи, що він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті останньої, який звернувся у встановленому законом порядку до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але нотаріус йому відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності на земельну частку (пай) на ім`я спадкодавця, просив визнати за ним право на земельну частку (пай) у землі Колективного сільськогосподарського підприємства «імені Кірова» на території Боблівської сільської ради Ковельського (колишнього Турійського) району Волинської області на підставі сертифікату серії ВЛ №0104428 від 13 лютого 1997 року в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . У підготовче засідання позивач не з`явився, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений, 26 січня 2026 року подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує з викладених у ньому підстав, просить задовольнити та розглядати справу без його участі (а. с. 21). Представник відповідача Турійської селищної ради у підготовче засідання не з`явився, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений, 29 січня 2026 року подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення та просить справу розглядати за його відсутності (а. с. 46). Враховуючи, що в підготовче засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Частиною третьою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини першої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За змістом статей 524, 548 Цивільного кодексу УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до положень статті 549 Цивільного кодексу УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (а. с. 8) і після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого майна, увійшло право на земельну частку (пай) у землі Колективного сільськогосподарського підприємства «імені Кірова» розміром 2,81 га в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться на території Боблівської сільської ради Ковельського (колишнього Турійського) району Волинської області. Належність вищевказаного права на земельну частку (пай) спадкодавцеві [PERSON] підтверджується копією з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) (а. с. 14). Вищевказаний сертифікат був втрачений, про що в газеті «Народне слово» № 35 опубліковане відповідне оголошення (а. с. 44). Заповіту за життя [PERSON] не складала, свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) після її смерті не видавалося, що підтверджується інформаційними довідками зі Спадкових реєстрів (а. с. 28-29). Відповідно до довідки Турійської селищної ради Ковельського району Волинської області від 05 серпня 2025 року № 249 в управління та володіння спадковим майном [PERSON] з дня її смерті вступила її дочка [PERSON] (а. с. 11), яка в контексті положень статті 549 Цивільного кодексу УРСР є такою, що прийняла спадщину. [PERSON] померла [INFO] (а. с. 7). Відповідно до положень статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 Цивільного кодексу України). Частиною третьою статті 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом частини першої статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач є сином спадкодавця [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 31). [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована та постійно проживала з сином [PERSON] в селі Бобли Ковельського району Волинської області, який 22 грудня 2025 року подав приватному нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті останньої (а. с. 26). Заповіту за життя [PERSON] не складала, свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) після її смерті не видавалося (а. с. 27). Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, відсутні. З огляду на вказане, позивач [PERSON] , як син спадкодавця, є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, який в контексті положень статей 1268, 1270 Цивільного кодексу України у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] . Приватний нотаріус постановою від 15 січня 2026 року позивачу відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа, який підтверджує право спадкодавця [PERSON] на земельну частку (пай) та її належність спадкодавцю [PERSON] (а. с. 12). Наведені обставини справи об`єктивно підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 111/2025 до майна померлої [PERSON] (а. с. 25-45), з яких також видно, що інших спадкоємців, які б звернулися із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , немає. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, а також враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, то суд дійшов висновку про наявність у позивача права на спадкування за законом після смерті [PERSON] та правових підстав для визнання за ним права на спадкове майно. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 665 гривень 60 копійок; стягнути з відповідача в користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 665 гривень 60 копійок. На підставі викладеного, статей 524, 548, 549 Цивільного кодексу УРСР, статей 1216, 1217, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved