Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі з 11.09.2018 року, до укладення шлюбу у сторін народився син, проте спільне життя не склалося, шлюбні відносини припинені, з липня 2025 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально, відновлювати сімейні відносини не мають наміру, примирення не можливо. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява про визнання позову, розгляд справи просила провести без участі відповідача та її представника, судові витрати залишити по фактично понесеним. Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно статей 110, 112 СК України: позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя; суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.09.2018 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , яке видане повторно 09.01.2026 року Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, актовий запис №806 (а.с.5). Сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане повторно 09.01.2026 року Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, актовий запис №432 (а.с.9). На даний час сімейні стосунки припинено, відновлювати їх сторони не бажають, шлюб існує формально, характер взаємовідносин, які склалися між сторонами, робить їх подальше спільне життя не можливим, примирення не можливо. На підставі викладеного та враховуючи, що рішення позивача про розірвання шлюбу та пред`явлення позову до суду прийнято з усвідомленням його наслідків, відповідачем позов визнано, примирення сторін не можливо, розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушуються права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно ст.ст.141, 142 ЦПК України: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Вирішуючи питання судових витрат суд вважає, що документально підтверджені судові витрати, які складаються зі сплаченого позивачем судового збору, підлягають стягнення з відповідача на користь позивача, проте оскільки відповідачем позов визнано, то суд вважає, що необхідно повернути позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а решта судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, що відповідає вимогам ст.ст.141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved