Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно Свидетельства на право собственности на жилье 1993 года Волноваха Ясиноватское отделения Донецкой железной дороги, від 28.06.1993 року позивач є власником 1/3 частки спірної квартири. Інформація про власників підтверджується і Технічним паспортом на квартиру, де також зазначені власники. Відповідно до Рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 80813460 від 12.09.2025 року, робота Товариства з обмеженою відповідальністю Волноваське бюро технічної інвентаризації на даний час не відновлена (тимчасово знаходиться під окупацією зс рф), тобто архівні справи залишилися на непідконтрольній території. Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 17 листопада 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Волноваську міську військово-цивільну адміністрацію Волноваського району Донецької області. 12 грудня 2025 року до суду надійшов відзив відповідача, в якому представник відповідача [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову. На обґрунтування відзиву зазначено, що позивач звертається з вимогою, яка за своєю суттю є вимогою до держави щодо юридичного підтвердження права власності в судовому порядку. При цьому зазначає про наявність правовстановлюючого документа «Свидетельства на право собственности на жильё 1993 года [PERSON] отделение Донецкой железной дороги от 28.06.1993 года». У зв`язку з цим спір, фактично, стосується відновлення документального підтвердження майнових прав, а не безпосереднього спору про право з Волноваською РДА та позивачем не надано суду належних доказів про оспорювання Волноваською РДА право власності позивача на нерухоме майно. Також, звертає увагу суду, що Волноваська РДА: не є суб`єктом, який здійснює повноваження з державної реєстрації речових прав; не є власником, набувачем чи розпорядником вказаного об`єкта нерухомого майна; не володіє відомостями або документами, що підтверджують чи спростовують право власності позивача на спірне майно; не має архівних документів БТІ. Позивач має дійсні правовстановлюючі документи, які посвідчують його зареєстроване право власності на вказаний об`єкт та має іншу можливість захисту свого права власності шляхом звернення з позовом до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про відмову в проведенні реєстраційних дій від 12 вересня 2025 року No 80813460. Також позивачем не надано до суду доказів на підтвердження того, що Волноваською РДА у даній справі оспорюється чи не визнається право власності позивача на квартиру. У цьому випадку Волноваська РДА не має правового інтересу у справі, який би міг бути порушеним або реалізованим за наслідками ухвалення судового рішення, а отже, не може займати активну процесуальну позицію щодо суті вимог. 26 грудня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Необхідно також врахувати постанову КЦС ВС від 7 липня 2021 року у справі №369/14294/17, в якій зазначено, що державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, не є належним відповідачем у справі про скасування рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно. Суд, дослідивши письмові докази, встановив такі фактичні обставини. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло, виданого Ясинуватським відділом Донецької залізної дороги на підставі розпорядження (наказу) від 28 червня 1993 року №187, яке зареєстровано 28 березня 1993 року Бюро технічної інвентаризації м. Волновахи Донецької області, позивача, [PERSON] та [PERSON] зазначено власниками квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.12-14, 18-18 зворотна сторона). Відомості про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні (а.с.23). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради №80813460 від 12 вересня 2025 року відмовлено у проведенні реєстраційних дій на квартиру за адресою: [ADDRESS] , оскільки на запит державного реєстратора отримано відповідь про неможливість надати інформацію, що містить відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року, так як робота Товариства з обмеженою відповідальністю «Волноваське бюро технічної інвентаризації» на даний час не відновлена (тимчасово знаходиться під окупацією зс рф) (а.с.20). Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом ураховуються такі обставини. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Позивач, заявляючи позовні вимоги про визнання права власності, зазначив відповідачем Волноваську районну державну адміністрацію. Однак належним відповідачем у даній категорії справах виступають міські ради або міські військово-цивільні адміністрації. Судом встановлено, що спірне нерухоме майно знаходиться на території м. Волноваха Волноваського району Донецької області, а тому саме Волноваська міська військово-цивільна адміністрація Волноваського району Донецької області є належним відповідачем у справі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див.: постанову Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18)). Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові. З огляду на викладене, ураховуючи, що позивач пред`явила позов до неналежного відповідача та належним чином оформленого клопотання про заміну відповідача належним відповідачем чи залучення співвідповідача не подала, у задоволені позову слід відмовити. Відмова у задоволенні позову не перешкоджає позивачу повторно звернутися до суду з відповідним позовом до належного відповідача. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі статті 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed