Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. «24» березня 2008 року між АКІБ "УКРСИББАНК", правонаступником якого було ПАТ "УКРСИББАНК", та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11319815000, відповідно до якого АКІБ "УКРСИББАНК" надав позичальнику кредит в сумі 23700,00 доларів США, а позичальник зобов`язався сплачувати відсотки за користування кредитом та повернути кредит у повному обсязі. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 24 березня 2008 року між АКІБ "УКРСИББАНК" та [PERSON] було укладено Договір поруки № 11319815000-П від 24.03.2008 року, за умовами якого [PERSON] зобов`язався перед кредитором відповідати за виконання [PERSON] усіх його зобов`язань перед Кредитором в повному обсязі, що виникають з Кредитного договору. Позичальник не виконував свої обов`язки за вказаним Кредитним договором, у зв`язку з чим АТ "УКРСИББАНК" зверталось до Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення суми заборгованості за Кредитним договором. Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 19.04.2011 року у справі №2-589/11 позовну заяву ПАТ «УКРСИББАНК» задоволено повністю, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «УКРСИББАНК» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 149910,35 гривень. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «УКРСИББАНК» судові витрати у розмірі 1499,10 гривень судового збору та 120,00 гривень витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ПАТ «Дельта Банк» своє право вимоги заборгованості за Договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором №11319815000 від 24.03.2008 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] , а також договорами забезпечення до них. Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2013 року у справі №2-589/11 замінено сторону виконавчого провадження за виконавчими листами №2-589/11, виданих 19.04.2011 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу, стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ПАТ «Дельта Банк». 07.11.2019 року між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги №2082/К, посвідчений Шевченко І.Л., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №1980. За цим Договором в порядку та на умовах, визначених ним, АТ «ДЕЛЬТА БАНК» відступило ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» належні банку права вимоги до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у додатку до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами поруки та договорами застави (іпотеки), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Згідно вказаного договору, ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» набуло право вимоги, в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту №11319815000 від 24.03.2008 року та за договорами забезпечення до нього. Таким чином, кредитора за Договором про надання споживчого кредиту №11319815000 від 24.03.2008 року, який було укладено з [PERSON] , та за Договором поруки №11319815000-П від 24.03.2008року, який було укладено з [PERSON] , було змінено з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС». Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 19.04.2011 року у справі №2-589/11 станом на сьогоднішній день боржниками не виконано. Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2011 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилися та тривають по сьогоднішній день. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Просить стягнути солідарно з відповідачів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРДЕБТ ПЛЮС" інфляційні втрати та 3 % річних з загальному розмірі 98 991,37 грн. та витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Стислий виклад заперечень відповідача [PERSON] .. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кафтасьєва Г.В. подала відзив на позов, в якому зазначає, що свої вимоги позивач не доводить належними та обгрутованими доказами, а саме: - за текстом позовної заяви відсутнє документальне підтвердження наявності боргу за виконавчим провадженням про стягнення із відповідачів суми боргу в розмірі 149 910, 35 грн; - позивач не вказує про те, чи перебуває на виконанні у відділі виконавчої служби виконавче провадження про стягнення вказаної суми; - крім того, позивач звертався до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, натомість заяву лишив без розгляду, про що Інгулецьким районним судом було постановлено ухвалу від року по справі №, що свідчить про те, що за відсутності ухвали про заміну сторони, позивач не мав можливості звернутися до відділу виконавчої служби та належним чином довести наявність заборгованості. Тобто, позивач стверджує, що заборгованість в сумі 149 910, 35 гривень не є сплаченою, натомість доказів про це не надає. Натомість, відповідач [PERSON] повідомляє, що на виконані Широківського відділу виконавчої служби перебувало на виконанні рішення суду та було виконано. Таким чином, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за невиконання рішення суду про стягнення боргу в сумі 149 910, 35 грн в межах виконання рішення суду по справі № 2-589\\11 не доведені належними доказами, позивачем не надано доказів не виконання рішення суду. Просить в задоволенні позовних вимог ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС», до [PERSON] , [PERSON] про стягнення на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних в загальному розмірі 98991, 37 гривень та судовий збір по справі в розмірі 2 422, 2 грн відмовити в повному обсязі. Стислий виклад заперечень відповідача [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] - адвокат Галач Т.А. подала відзив на позов, в якому зазначає, що позовні вимоги ТОВ "УКРДЕБТ ПЛЮС" відповідач не визнає в повному обсязі. Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2011 року по справі № 2-589/11 виконано в повному обсязі та закінчено у зв`язку з повним виконанням. Позивач посилається на невиконання рішення суду, однак доказів невиконання рішення суду не надає. Інформація щодо відкритого на даний час виконавчого провадження відсутня, також відсутня інформація, що виконавчий лист повертався Стягувачу без виконання, про що свідчить відсутність такої інформації в державних реєстрах "Єдиний реєстр боржників" та "Автоматизована система виконавчого провадження". Відповідно до письмової відповіді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області матеріали цивільної справи №2-589/11 за позовом ПАТ "Укрсиббанк" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором знищені у зв`язку із закінченням строку зберігання. Право кредитора на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум стосується лише випадків, коли не сплачено суму основного боргу, що дає право кредитору нарахування відповідних відсотків до моменту виконання рішення суду про стягнення основного боргу. Іншими словами після стягнення суми боргу за рішенням суду кредитор має право нараховувати 3 % річні та інфляційні до повного виконання рішення, але об`єктом нарахування є сума боргу, а не пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом. З позовних вимог вбачається здійснення нарахування на суму 149 910.35 грн., до якої входить в тому числі: 4443.59 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 1989.66 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом. Позовні вимоги є безпідставними, відсутні докази невиконання рішення суду. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання. 12 червня 2025 року позовна заява надійшла до суду через підсистему "Електронний суд". 23 червня 2025 року судом отримано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідачів. 01 липня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 22 липня 2025 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Галач Т.А. скористалась правом надання відзиву на позов. 07 серпня 2025 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Кафтасьєва Г.В. скористалась правом надання відзиву на позов. 08 вересня 2025 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Кафтасьєва Г.В. подала до суду заяву про долучення доказів до матеріалів справи. 01 грудня 2025 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Галач Т.А. подала до суду письмові пояснення по справі. 01 грудня 2025 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Кафтасьєва Г.В. подала до суду заяву про долучення доказів до матеріалів справи. 09 січня 2026 року представник позивача - адвокат Пивоваров В.І. подав до суду додаткові пояснення у справі. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Інших заяв/клопотань від сторін не надходило. В судовому засіданні: Представник позивача - адвокат Пивоваров В.І. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кафтасьєва Г.В. підтримала викладені у відзиві на позов обставини, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Галач Т.А. підтримала викладені у відзиві на позов обставини, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Фактичні обставини, встановлені судом. 24 березня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11319815000, згідно умов якого відповідачу надано кредит в іноземній валюті у сумі 23 700,00 доларів США під 13,9 % річних, строк повернення кредиту не пізніше 23.03.2010 року, якщо тільки не буде застосовано іншого терміну повернення кредиту відповідно до п.1.2.2 Договору. З метою забезпечення своєчасного виконання зобов`язань, які виникають з кредитного договору, 24 березня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк`та відповідачем Леонідовим Євгенієм Анатолійовичем було укладено договір поруки № 11319815000-П згідно умов якого відповідач [PERSON] поручається перед позивачем відповідати за виконання відповідачем [PERSON] усіх його зобов`язань, що виникли з кредитного договору, як ті, що існують у даний час, так і тих, котрі можуть виникнути в майбутньому. 24 лютого 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №11319815000 згідно якої був змінений термін повернення (не пізніше 23.09.2010 року) та реєстраційний номер Кредитного договору на №11319815001. Позичальник не виконував свої обов`язки за вказаним Кредитним договором. Відповідно до п. 1.4. Договору поруки [PERSON] та [PERSON] відповідають перед кредитором солідарно. Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 19.04.2011 року у справі №2-589/11 позовну заяву ПАТ «УКРСИББАНК» задоволено повністю, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «УКРСИББАНК» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 149910,35 гривень. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «УКРСИББАНК» судові витрати у розмірі 1499,10 гривень судового збору та 120,00 гривень витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Рішенням встановлено, що до складу заборгованості входить основний борг, заборгованість по відсоткам за користування кредитом, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом. Рішення набрало законної сили 04.05.2011 року. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк`та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ПАТ «Дельта Банк» своє право вимоги заборгованості за Договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором №11319815000 від 24.03.2008 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] , а також договорами забезпечення до них. Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2013 року у справі №2-589/11 замінено сторону виконавчого провадження за виконавчими листами №2-589/11, виданих 19.04.2011 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу, стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ПАТ «Дельта Банк». 07.11.2019 року між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги №2082/К, посвідчений Шевченко І.Л., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №1980. За цим Договором в порядку та на умовах, визначених ним, АТ «ДЕЛЬТА БАНК» відступило ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» належні банку права вимоги до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у додатку до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами поруки та договорами застави (іпотеки), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Згідно вказаного договору, ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» набуло право вимоги, в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту №11319815000 від 24.03.2008 року та за договорами забезпечення до нього. Внаслідок невиконання відповідачами рішення суду позивачем за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року (включно) здійснено нарахування інфляційних втрат у сумі 76701,96 грн та 3% річних в розмірі 22289,41 грн. Нарахування здійснено на суму заборгованості 149910,35 грн. Відповідно до письмової відповіді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області матеріали цивільної справи №2-589/11 за позовом ПАТ "Укрсиббанк" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором знищені у зв`язку із закінченням строку зберігання. Згідно відповіді Інгулецького відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) від 25 липня 2025 року №28.9-34/134276, згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень (спецрозділ) відсутні відомості щодо відкриття виконавчих проваджень відносно [PERSON] , [INFO] . Згідно відповіді Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області, провадження з виконання рішення Інгулецького районного суду № 2-589/11 в сумі 149 910,35 гривень на виконанні у Широківському відділу державної виконавчої служби не перебувало. На виконанні у відділі у період з 06.08.2012 року по 14.05.2013 року перебувало виконавче провадження по справі № 2-80 від 31.05.2011 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» заборгованості в сумі 81 805, 90 грн. Зміст спірних правовідносин. Встановленим обставинам відповідають зобов`язальні правовідносини, пов`язані зі стягненням грошових коштів на підставі рішення суду, невиконання якого зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Норми права, які застосовує суд. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини (ч. 2 ст. 11 ЦК України). Згідно з ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Правовий аналіз статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження № 12-302гс18). У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі №905/600/18 зроблено правовий висновок про те, що, враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким він наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року в справі №127/15672/16. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. У постанові Верховного Суду від 07 серпня 2023 року у справі №752/9858/21 зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, навіть за умови відмови суду про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржницю від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених статтею 625 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті зазначених норм права, судом встановлено, що з відповідачів рішенням суду стягнуто заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Рішення суду у повному обсязі не виконано. На підставі договору факторингу позивач набув право вимоги до відповідачів. При вирішенні питання про доцільність задоволення позовних вимог суд враховує висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 161/11703/22 (61-11958св23). Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). За змістом частини другої статті 625 ЦК України три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Враховуючи наведене, три проценти річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого є, зокрема нараховані проценти за користування коштами, строки сплати яких визначено договором. У вищезазначеній постанові Верховним Судом також зроблено висновок щодо трансформації договірних правовідносини у зобов`язальні, пов`язані зі стягненням грошових коштів на підставі рішення суду, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України, у зв`язку з чим 3 % річних та інфляційні повинні нараховуватися на загальну суму, стягнуту судом, з урахуванням судового збору. З огляду на викладене доводи представника відповідача щодо права кредитора нараховувати 3% річних та інфляційні втрати лише на основну суму боргу (зокрема, без урахування пені) не заслуговують на увагу, оскільки такі компенсації нараховуються на загальну суму, стягнуту рішенням суду. Суд вважає, що позивачем доведено наявність у нього права на стягнення відповідно до статті 625 ЦК України трьох процентів річних та інфляційних втрат унаслідок прострочення виконання відповідачами грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц зазначила, що передбачене ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Зобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим. Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачами рішення суду. Інших підстав, що б свідчили про припинення між сторонами грошового зобов`язання, судом не встановлено. Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом солідарного стягнення з відповідачів 3 % річних та інфляційних втрат у загальному розмірі 98991,37 грн. При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2422,40 грн. у рівних частинах з кожного.

Outcome: approved