Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

12.01.2026 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що вона являється власником житлового будинку [ADDRESS] , на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.08.2008 року (справа № 2-2688/2008 р.), за яким визнано за [PERSON] право власності на будинок [ADDRESS] . Передувало винесеного судом рішення укладений між Позивачкою та [PERSON] договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості № 6644 від 31.10.2001 року, який зареєстрований Первомайською філією Південної Товарної Біржи в журналі реєстрації біржових угод. Відповідно до вказаного договору. [PERSON] продав, а [PERSON] купила вищезазначений житловий будинок. Державна реєстрація права власності на вказаний будинок була проведена за [PERSON] . Первомайським міжміським бюро технічної інвентаризації і записана в реєстрову книгу № 11д стр. 85. за реєстровим № 6455 від 08.11.2001 року. Натомість, право власності на земельну ділянку, площею 0.1 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: [ADDRESS] , належить дружині попереднього власника будинку - [PERSON] , на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія МК. виданого Виконавчим комітетом Ради народних депутатів від 27.10.1993, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1483. [PERSON] та [PERSON] на початку 2000 років являлись подружжям і після продажу будинку виїхали за межі м. Первомайська у невідомому напрямі. На час здійснення договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості № 6644 від 31.10.2001 року Первомайською філією Південної Товарної Біржи. безпосередньо, договір купівлі-продажу земельної ділянки під будинком, не вчинявся, так як. на той час, відчуженню підлягали тільки будівлі житлового фонду. Таким чином, отримавши домоволодіння [ADDRESS] , позивачка вважала, що володіє та має право і на земельну ді. піку, яка являється присадибною. Крім цього, були відсутні будь-які претензії з боку колишніх власників, які при здійсненні купівлі-продажу житлового будинку, надали Позивачці оригінал державного акту на право приватної власності на землю серії МК, виданого [PERSON] , як гарантія продажу цілісного об`єкту нерухомого майна (будинку та землі) ще в 2001 році відповідно. На теперішній час. вказана земельна ділянка, площею 0,1 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: [ADDRESS] , не сформована, їй не присвоєно кадастровий номер, та інформація про неї не внесена до Державного земельного кадастру. Розробити технічну документацію та в подальшому здійснити державну реєстрацію даної земельної ділянки, позивачка не має змоги, так як вона рахується за попередньою власницею, [PERSON] , що прямо впливає на її формування, встановлення меж, присвоєння кадастрового номеру та реєстрації в ДЗК. Без визначення єдиного власника будинку та землі під ним, неможливо реалізувати права володіння та розпорядження майном, що призводить до порушення прав Позивачки. Так земельна ділянка площею 0.1 га. з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: [ADDRESS] , фактично перейшла у власність позивачки з моменту реєстрації права власності на житловий будинок, відповідно до умов ст. 120 ЗК України. Також, Позивачка, разом з чоловіком, [PERSON] проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , на протязі багатьох років (з 2001 та з 2006 роках до сьогоднішнього дня). На підставі ст.ст. 278-279 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належно. Причини неявки невідомі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являється власником житлового будинку з відповідними надвірними спорудами, що знаходиться за адресою, [ADDRESS] на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.08.2008 року. Однак, право власності на земельну ділянку, для обслуговування житлового будинку площею 0.1 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія МК, виданого Виконавчим комітетом Ради народних депутатів від 27.10.1993, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1483. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначена правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України, ухваленій у справі за № 6-2цс15 від 11.02.2015 року. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням наведеного вимоги позивача є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved