Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

У червні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» пред`явило позов до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки нежитлові приміщення по [ADDRESS] , розташовані в підвалі та на першому поверсі в будинку літтер А-4, загальною площею 646,5 кв.м., в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 31 серпня 2006р. в розмірі 706599,06 доларів США, шляхом продажу вказаного об`єкту на публічних торгах. В обгрунтування позову посилаюються на передачу в іпотеку банку відповідно до договору іпотеки №б/н від 31.08.2006 року - нежитлових приміщень промислового магазину , що розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 106, 3 кв.м., приміщення 17-1, 99-1, 99-1, 99-2, 99-3, 99-4, 99-5, 99-6. В зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором , рішенням апеляційного суду миколаївської області від 22.05.2013 року були задоволені вимоги Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки. Проте під час здійснення заходів , спрямованих на виконання рішення суду, позивачу стало відомо, що рішенням Виконавчого комітету ММР від 28.09.2012 вказаним нежитловим приміщенням в [ADDRESS] та за адресою [ADDRESS] надана адреса [ADDRESS] та оформлено право власності на нежитлові приміщення розташовані в підвалі та на першому поверсі житлового будинку за літ. А-4, за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 646.5 кв. м. за [PERSON] . В подальшому стало відомо, що 14.10.2015 між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] укладені договори дарування приміщення, яке знаходиться в [ADDRESS] , іпотекодержателем якого є АТ КБ Приватбанк відповідно до договору іпотеки від 31.08.2006 укладеного між [PERSON] та позивачем в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, укладеним між Банком та [PERSON] . Таким чином, до [PERSON] та [PERSON] як нових власників приміщення перейшли права та обов`язки за договором іпотеки. При цьому відповідно до рішення виконкому ММР від 28.09.2012 року цим нежитловим приміщенням , а також іншим нежитловим приміщенням за адресою [ADDRESS] - була надана нова адреса [ADDRESS] . Таким чином фактично на теперішній час предметом іпотеки за договором іпотеки від 31.08.2006 року є нежитлові приміщення загальною площею 646,5 кв.м. за адресою по [ADDRESS] . Такожє в силу приписів ЗУ "Про іпотеку" , оскільки право власності на нежитлові приміщення, які є предметом іпотеки, перейшло від іпотекодавця [PERSON] до відповідачів [PERSON] , останні набули всі права та обов`язки іпотекодавців за договором іпотеки від 31.08.2006 року. Отже, підставою звернення позивача з даним позовом до суду є неможливість виконати попереднє рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки в зв`язку з перетворенням предмета іпотеки та зміною власника. Зважаючи на неналежне виконання кредитних зобов`язань, в забезпечення яких був укладений договір іпотеки, АТ КБ Приватбанк подана позовна заява про звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою суду від 21 травня 2020 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит", закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті . Ухвалою суду від 01 лютого 2021 року у складі головуючої судді Черенкової Н.П. заяву ТОВ «Олком-Лізинг» про заміну третьої особи - ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" на ТОВ « Олком - Лізинг» - повернуто заявнику. Позов Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, треті особи - [PERSON] , [PERSON] , ПАТ "Фінанси та кредит" - залишено без розгляду. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 28 квітня 2021 року ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 лютого 2021 року в частині залишення без розгляду позовної заяви скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва у складі судді Черенкової Н.П. від 29 травня 2023 року було закрито підготовче провадження у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, треті особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , ПАТ "Фінанси та кредит".У задоволенні клопотання позивача про об`єднання справ №490/4646/18 та №490/2561/21 в одне провадження - відмовлено. Ухвалою від 03 липня 2024 року Центрального районного суду м. Миколаєва у складі головуючої судді - Черенкової Н.П. відведено суддю Черенкову Н.П. від розгляду цивільної справи №490/4646/18. Передано справу до канцелярії суду для визначення судді в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України. Ухвалою суду від 18 липня 2024 року відведено суддю Шолох Л.М. від розгляду справи № 490/4646/18 . На підставі розпорядження керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва Баландіної В.Є. від 26.07.2024 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2024 року визначено суддю Гуденко О.А. Ухвалою судді Гуденко О.А. від 31.07.2024 року прийнято до провадження справу та постановлено призначити підготовче судове засідання у справі . В березні 2025 року в межах розгляду цієї справи, представником позивача Демарчук Н.О. подано до суду клопотання про об`єднання в одне провадження справу № 490/7902/16-ц за позовом АТ КБ Приватбанк до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи [PERSON] , приватний нотаріус Миколаївського МНО Назарова О.С. про встановлення нікчемності правочинів зі справою № 490/4646/18 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] , [PERSON] , треті особи - [PERSON] , [PERSON] , ПАТ "Фінанси та кредит" про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обгрунтування клопотання посилалася на те, що у серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк звернулося до Центрального районного суду м.Миколаєва із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ., [PERSON] , треті особи [PERSON] , приватний нотаріус Миколаївського МНО Назарова О.С. про встановлення нікчемності правочинів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.08.2006 року між позивачем та [PERSON] укладений договір іпотеки, за умовами якого в забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитними договором, укладеним між Банком та [PERSON] , в іпотеку передано нежитлове приміщення промислового магазину [INFO] , яке знаходиться в [ADDRESS] . В подальшому, 14.10.2015 між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] укладені договори дарування, після чого новими власниками укладений з [PERSON] договір іпотеки нежитлового приміщення промислового магазину [INFO] , яке знаходиться в [ADDRESS] загальною площею 106,3 кв. м. Вказані правочини вчені без згоди позивача як іпотекодержателя вищевказаного нежитлового приміщення та спрямовані на уникнення звернення стягнення на предмет іпотеки, тому позивач звернувся до суду із позовом щодо визнання іх недійсними. Ухвалою суду від 03.03.2025 року у задоволенні клопотання про об`єднання справ №490/4646/18 та №490/7902/16-ц в одне провадження відмовлено. В березні 2025 року представник позивача [PERSON] з подальшим уточненням подала до суду клопотання про призначення судової експертизи. Клопотання обгрунтоване тим, що як на підставі для звернення стягнення на об`єднанні приміщення позивач посилається на ч. 3 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», яка визначає, що іпотека поширюється на частину об`єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. Таким чином, звернення стягнення на об`єднанні разом з предметом іпотеки приміщення може бути звернуто стягнення за наявності таких умов: 1. Об`єкт, який було приєднано не може бути виділений в натурі; 2. Об`єкт було приєднано після укладення іпотечного договору; 3. На приєднаний об`єкт не було окремо зареєстровано право власності. У цій справі нежитлові приміщення були приєднані до предмету іпотеки після укладення договору без реєстрації права власності на них як на окремий об`єкт нерухомості, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Отже, необхідним у цій справі є встановлення можливості або неможливості виділу в натурі предмету іпотеки за договором іпотеки № б/н від 31.08.2006 року, який було об`єднано з іншими нежитловими приміщеннями. В залежності від можливості такого виділу позивачем буде подана заява про зміну предмету позову. Ухвалою суду від 28 березня 2025 у задоволенні клопотання представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про призначення по справі № 490/4646/18 судової будівельно-технічної експертизи - відмовлено. В обгрунтування суд послався на те , що невбачає підстав для задоволення клопотання позивача про призначення експертизи, оскільки судова експертиза повинна призначатись лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмету доказування - але призначення судом експертизи з метою з`ясування для позиваач необхіднності в майбутньому змінити предмет позову - не передбачено нормами цивільно-процесуального законодавства. 02.05.2025 року представником АТ КБ "ПриватБанк" надано клопотання про долучення до матеріалів справи актуального розрахунку заборгованості та виписки по рахункам, яке було задоволено судом. В березні 2025 року третьою особою [PERSON] було заявлене клопотання про долучення до матеріалів справи виписки по кредитному рахунку та копії розрахункових документів- яке було задоволено судом. Протокольною ухвалою суду від 05.05.2025 року за згодою представника позивача адвоката Демарчук Н.О., яка підтвердила, що судом вирішено всі заявлені позивачем клопотання та інші клопотання відсутні, було закрито підготовче провадження по справі . Ухвалою суду від 22 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання третьої особи [PERSON] про витребування у позивача доказів. 19.05.2025 року представник ТОВ "Олком-Лізинг" адвокат Крижовий Д.В. надіслав суду заяву, в якій просив : -прийняти та розглянути подану раніше заяву ТОВ «Олком-Лізинг» про заміну третьої особи його правонаступником у справі №490/4646/18, та задовольнити її№ -замінити третю особу без самостійних вимог щодо предмета спору у справі №490/4646/18 з Публічного акціонерного товариство «Банк «Фінанси та Кредит" на його правонаступника ТОВ «Олком-Лізинг» ; - повернутися до розгляду справи №490/4646/18 на стадію підготовчого провадження. В обгрунтування вказаного клопотання посилався на те, що ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.05.2020 року у справі № 490/4646/18 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит». Враховуючи те, що 14.09.2020 року ТОВ «ОЛКОМ-ЛІЗИНГ» набув право вимоги за Кредитним договором №66-07/МБ від 11.05.2007 року раніше укладеним між [PERSON] як позичальником (Боржником) та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Окрім права вимоги за цим кредитним договором , ТОВ «ОЛКОМ-ЛІЗИНГ» набуло права вимоги за договорами забезпечення, а саме: - Договором іпотеки від 14.05.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Руда О.М., зареєстровано в реєстрі за №534.- - Договором поруки 02-66-07/МБ від 11.05.2007 року. Договором поруки 01-66-07/МБ від 11.05.2007 року. Враховуючи те, що з грудня 2022 року подану заяву Центральним районним судом м. Миколаєва розглянуто не було, 10.05.2023 року ТОВ «Олком-Лізинг» було подано клопотання про розгляд раніше поданої заяви про заміну третьої особи. Однак, Центральним районним судом м. Миколаєва було проігноровано дане клопотання та не розглянуто заяву про заміну третьої особи ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника ТОВ «Олком-Лізинг» в передбачені законодавством строки. Згодом, 14.08.2023 року ТОВ «Олком-Лізинг» було повторно заяву про заміну третьої особи ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника ТОВ «Олком Лізинг» у справі № 490/4646/18, проте станом на 19.05.2025 року заява ТОВ «Олком-Лізинг» про заміну третьої особи його правонаступником не розглянута, відповідної ухвали Центральним районним судом м. Миколаєва винесено не було. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду зазначає, що в даному випадку для вирішення даного спору є необхідним заміна третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника ТОВ «Олком-Лізинг» та повернення до стадії підготовчого провадження, з метою надання ТОВ «Олком-Лізинг» можливості висловити свою правову позицію та надати докази. Наголошують, що у справі № 490/4646/18 на стадії підготовчого засідання підлягають дослідженню обставини, що були встановлені судами в межах справи №490/963/24 . Окремо наголошують про те, що Миколаївським апеляційним судом у відповідній постанові підтверджено висновок Центрального районного суду м. Миколаєва стосовно того, що Договір дарування від 14.10.2015 року укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] є нікчемним, оскільки укладений з порушенням приписів статті 12 ЗУ «Про іпотеку» без згоди ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Дана обставина є додатковою підставою для повернення на стадію підготовчого провадження, адже суду необхідно належним чином пересвідчитися в колі сторін спору, зокрема відповідачів. Враховуючи те, що нікчемність правочину має абсолютний характер, а [PERSON] та [PERSON] право власності за даним нікчемним правочином не набули, це свідчить про те, що за сукупністю всіх об`єктивних обставин які не існували на момент прийняття рішення про закриття провадження у справі № 490/4646/18 є підстави для повернення на стадію підготовчого провадження і визначення додатково кола співвідповідачів у цій справі, зокрема долучення співвідповідачем [PERSON] . Крім того, звертають увагу, що в справі № 490/4646/18 позивач АТ КБ "ПриватБанк" просить звернути стягнення на нежитлові приміщення, розташовані в підвалі та на першому поверсі в будинку літ. А-4, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , тобто фактично звернути стягнення на майно, яке в тому числі, належить на праві власносності ТОВ "Олком- Лізинг». З урахування уже встановлених фактів переходу права власності на частку у майні до ТОВ «Олком-Лізинг» в постанові Миколаївського апеляційного суду від 12.05.2025 року у справі № 490/963/24, наголошують про необхідність повернення на стадію підготовчого провадження з метою визначення позовних вимог позивача у справі № 490/4646/18 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки наразі АТ КБ «Приватбанк» звертає стягнення на майно яке також належить ТОВ «Олком-Лізинг». Не залучення ТОВ «Олком-Лізинг» у справу № 490/4646/18 замість ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» буде підставою для скасування рішення у зв`язку з порушенням права власності ТОВ «Олком-Лізинг» на нерухоме майно, на яке позивач прагне звернути право власності. Ухвалою суду від 22 жовтня 2025 року замінено третю особу без самостійних вимог щодо предмета спору у справі №490/4646/18 з Публічного акціонерного товариство «Банк «Фінанси та Кредит» ( код ЄДРПОУ: 09807856) на його правонаступника ТОВ «Олком-Лізинг». Надано ТОВ "Олком-Лізинг" строк протягом 10-ти днів з дня вручення копії даної ухвали подати до суду письмові пояснення щодо позову, копії яких разом з доданими до них документами надіслати (надати) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) їх до суду, в яких викласти свої аргументи, міркування та відповідні докази на підтримку або заперечення проти позову. Судом встановлено, що 09 жовтня 2020 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і ТОВ «Олком-Лізинг» укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки та застави, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чайкою І. Г., за яким в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступив новому кредитору належні банку права вимоги, а новий кредитор набув права вимоги банку до іпотекодавців (заставодавців), зазначених у додатку 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за договорами іпотеки (іпотечними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку 1 до цього договору. Згідно з додатком 1 до договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки та застави від 09 жовтня 2020 року під порядковим номером 228 зазначено договір іпотеки від 14 травня 2007 року № 66-07/М.Б., посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Руда О.М., зареєстрований в реєстрі за №534, укладений з [PERSON] . Виходячи зі змісту зазначених договорів про відступлення права вимоги, 09 жовтня 2020 року відступлено право вимоги до боржників, включаючи права вимоги за кредитним договором від 11 травня 2007 року № 66-07/МБ, укладеним з [PERSON] , договором іпотеки від 14 травня 2007 року № 66-07/М.Б, укладеним з [PERSON] , а також за договорами поруки від 11 травня 2007 року № 02-66-07/МБ, №01-66-07/МБ. Згідно платіжного доручення №7 від 07 жовтня 2020 року ТОВ «Олком-Лізинг» перерахувало АТ «Банк «Фінанси та кредит» 28005000 грн оплату за придбання лоту кредитний портфель з 224 кредитних договорів згідно протоколу електронного аукціону №UA- ЕА-2020-09-03-00002b від 14 вересня 2020 року. Отже, судом встановлено, що на підставі вказаних договорів ТОВ «Олком-Лізинг» набуло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договром та право вимоги за іпотечним договором від 14 травня 2007 року № 66-07/М.Б., предметом якого є нежитлові приміщення за адресою по [ADDRESS] , які належали на праві власності [PERSON] , та яким надана нова адреса: [ADDRESS] . У задоволенні клопотання представника третьої особи ТОВ "Олком-Лізинг" про повернення на стадію підготовчого провадження - відмовлено. 01.12.2025 року на адресу суду від [PERSON] надійшли письмові заперечення на поясненян представника треьої особи ТОВ "Олком - Лізинг" . зазначає, що представником заявника ТОВ «Олком-Лізинг» не надано до суду належного документу, який би підтверджував повноваження адвоката на подачу, підписання Письмових Пояснень від 03.11.2025 року та представлення інтересів 3-ої особи ТОВ «Олком-Лізинг» в рамках даної справи, а тому підлягають залишенню без розгляду та поверненню заявнику на підставі ЦПК України.Вважає, що всі документи, подані особою адвокатом Крижовим Д.В. до суду у справі №490/4646/18, який не наділений жодними процесуальними повноваженнями, підлягали поверненню, в тому числі і Письмові пояснення від 03.11.2025 року. ТОВ «Олком-Лізинг» не має відношення до правовідносин, які виникли з кредитної угоди, укладеної між ПАТ «ПриватБанк» і [PERSON] №80МФ/2006 від 31 серпня 2006 року. Так само ТОВ «Олком-Лізинг» не має ніякого відношення до предмета іпотеки, яким було забезпечено виконання зобов`язань по вказаному кредитному договору. Надуманими є і припущення представника ТОВ «Олком-Лізинг» щодо того, що частина нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] , є предметом іпотеки за договором іпотеки від 31 серпня 2006 року. Також зауважує, що і право іпотекодержателя, і право власності на 803/1000 частин нежитлових приміщень за адресою [ADDRESS] за ТОВ «Олком-Лізинг» було зареєстровано незаконно і відповідні записи та рішення державних реєстраторів оскаржуються в судах і провадження у справах №490/1511/21, №490/2561/21, №490/963/24 не закінчено. І наразі, зловживаючи процесуальними правами, скориставшись штучно створеною можливістю заявляти різні клопотання, адвокат Крижовий Д.В. в інтересах ТОВ «Олком-Лізинг» намагається знову затягнути розгляд справи, подаючи необгрунтовані пояснення. 16.06.2025 року представник АТ КБ "ПриватБанк" адвокат Демарчук Н.О. надіслала суду заяву, в якій просить повернутися до розгляду справи №490/4646/18 на стадію підготовчого провадження. В обгрунтування вказаного клопотання посилалася на те, що Миколаївським апеляційним судом у справі № 490/963/24 у відповідній постанові, ухваленій вже після закриття підготовчого провадження у справі, підтверджено висновок Центрального районного суду м. Миколаєва стосовно того, що Договір дарування від 14.10.2015 року , укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] є нікчемним, оскільки укладений з порушенням приписів статті 12 ЗУ «Про іпотеку» без згоди ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Враховуючи те, що нікчемність правочину має абсолютний характер, а [PERSON] та [PERSON] право власності за даним нікчемним правочином не набули, це свідчить про те, що за сукупністю всіх об`єктивних обставин які не існували на момент прийняття рішення про закриття підготовчого провадження у справі № 490/4646/18 є підстави для повернення на стадію підготовчого провадження і визначення додатково кола співвідповідачів у цій справі, зокрема залучення співвідповідачем [PERSON] . Ухвалою суду від 24 листопада 2025 року у задоволенні клопотання позивача про повернення на стадію підготовчого провадження - відмовлено. При цьому, судом зазначено, що заявником не наведено ґрунтовних обставин необхідності повернення на стадію підготовчого провадження для вчинення процесуальних дій, які до того ж одночасно з подачею цього клопотання ним не вчинено ( в тому числі не заявлено клопотання про залучення співвідповідача) , що взагалі позбавляє суд оцінити обґрунтованість заявленого клопотання. 02 січня 2026 року в Центральний районний суд м. Миколаєва надійшло клопотання представника позивача АТ БК «Приватбанк» Бережної Н.М. у справі №490/4646/18 про залучення в якості співвідповідача [PERSON] . Підставою для залучення до участі у справі представник позивача зазначає: «враховуючи, що обставину нікчемності правочину має бути підтверджено чи спростовано судом, а нікчемність оспорюваних договорів дарування від 14.10.2015 року було встановлено рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.06.2025 року, яке залишено в силі постановою митколаївського апеляційного суду від 20.10.2025 року - тобто вже після закриття підготовчого провадження, то у АТ КБ «Приватбанк» не було достатніх правових підстав для залучення співвідповідачем іпотекодавця [PERSON] при подачі позовної заяви або до закриття підготовчого провадження. Ухвалою суду від 14.01.2026 року у задоволенні клопотання представника Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" адвоката Бережної Н.М. про залучення співвідповідача [PERSON] у справі № 490/4646/18 - відмовлено. В обгрунтування такого процесуального рішення судом зазначено, що судом неодноразово вирішувалося клопотання представників АТ КБ "ПриватБанк" про об`єднання в одне провадження цивільних справ № 490/7902/16 та № 490/46464/18 - та судом наголошувалося представнику позивача, що в разі задоволення позову АТ КБ "ПриватБанк" про визнання договорів дарування недійсними - мають настати визначені законом наслідки щодо поверненян об`єктів договорів у власність відчужувача. За такого, сам позивач з 2016 року послідовно стверджував про незаконність набуття предмету іпотеки новими власниками [PERSON] , а отже сам наполягав, що предмет іпотеки має залишатися у власності попереднього власника - іпотекодавця [PERSON] . Таким чином, позивачем протягом семи років подавалися до суду численні заяви по суті справи в різних провадженнях , де Банк стверджував про незаконність набуття предмету іпотеки [PERSON] , проте в цій справі позивачем навіть не було зазначено [PERSON] як учасника процесу ( вона була залучена в якості третьої особи судом на підставі її ж заяви ще в 2021 році - і навіть після цього представник позивача двічі не заперечував проти закриття підготовчогого провадження у справі) - отже позивачем не обгрунтовано належними чином та не доведено , що він не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача. У судовому засіданні представник АТ КБ "ПриватБанк" адвокат Бережна Н.М. зазначила, що просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Зазначила , що рішенням суду, яке набуло законної сили звернуто стягнення на предмет іпотеки, про що [PERSON] та [PERSON] було достовірно відомо. Діючи всупереч умовам договору іпотеки [PERSON] з метою уникнення звернення стягнення на предмет іпотеки спочатку змінила адресу іпотечного майна та фактично об`єднала передані в іпотеку Банку приміщення з іншими приміщеннями за сусідньою адресою, а потім подарувала його на користь [PERSON] . Банку відомо, що рішеннями двох судових інстанцій по справах № 490/963/24 та № 490/7902/16 встановлено нікчемність цих договорів дарування. Але, як на час звернення до суду з цим позовом, так і на теперішній час відповідачі [PERSON] є власниками за даними Державного реєстру прав власності вказаного приміщення, отже незалучення [PERSON] відповідачем по справі жодним чином не змінює суті дійсних правовідносин та обставин справи . Адже Банк як добросовісний іпотекодержатель має законні та обгрунтовані сподівання щодо достовірності даних Державних реєстрів. Лише після набрання рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, коли Банк намагався виконати це рішення суду, дізнався про зміну адрес предмета іпотеки та його фактичне об`єднання з іншим нежитловим приміщенням - отже було очевидним, що звернути стягнення на предмет іпотеки за адресою [ADDRESS] після зміни адреси за рішенням виконкому від 28.09.2012 року на адресу [ADDRESS] , та державної реєстрації нерухомості за цією адресою - буде неможливо. Проте, сталася лише зміна адреси одного і того ж об`єкта нерухомості та проведено об`єднання різних нежитлових приміщень за цією адресою , а отже іпотека Банку залишається дійсною та розповсюджується на весь об`єкт нерухомості. При цьому на питання суду , яким чином звернення стягнення шляхом продажу на публічних торгах всього в цілому об`єкту нерухомості у складі нежитлових приміщень по [ADDRESS] , загальною площею 646,5 кв.м. - як предмета іпотеки іпотекодержателя ПАТ КБ "ПриватБанк" - буде можливим за урахуванням того, що 830/1000 часток ціього ж приміщення вже належить на праві власності ТОВ "Олком-Лізинг" як іншому іпотекодержателю в порядку звернення стягнення на інший предмет іпотеки , - адвокат Бережна Н.М. суду пояснила, що надалі Банк буде вирішувати з третьою особою можливість реалізації рішення суду у разі задоволення заявлених позовних вимог. У судовому засіданні третя особа [PERSON] просила суд повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, які раніше були викладені у поясненнях на позов, численних пиьсмових поясненнях по суті позовних вимог, та викладені у письмовому виступі в судових дебатах . Звернула увагу сду на те, що позивачем не доведено ні наявність дійсної заборгованості за кредитним договором, ні наявність правових підстав для звернення стягнення на заявлений об`єкт нерухомості, який не є тотожним предмету іпотеки . Також підтримала свої заяви про застосування строку позовної давності. Також просила суд врахувати, що вказаний позов подали колектори, прикриваючись Банком, всі процесуальні заяви по суті справи подавали неповноважні представники ПриватБанку без належних документів на підтвердження повноважень представляти інтереси ПриватБанку у даній справі. Суд неправомірно не залишив дану позовну заяву, як і в поадльшому подані клопотання представників Банку - без розгляду. Всі представники позивача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не пред`являють законних документів щодо їх повноваження, та щодо предмету позову, бо в них їх нема - це колекторська компанія, а суд першої інстанції все це прикриває в порушення закону та приймає і долучає до справи. Також просила суд врахувати, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним догвором та надана виписка по рахунку не є первинним документом, за яким можливо встановити наявність чи відсутність заборгованості, не завірені належним чином печаткою Банку, що унеможливлює визначення дійсного розміру боргу. Виписки по рахункам [PERSON] за кредитним договором № 80МФ/2006 від 31.08.2006 року надана представником позивача [PERSON] 02.05.2025 року у справі №490/4646/18 не відповідає кредитному договору та додатковим угодам №1 від 01.09.2006 року та №2 від 25 липня 2008 року, не відповідає квитанціям оплати за кредитним договором, не відповідають виписці [PERSON] від 27.08.2023 року. Всі інші зазначені в виписках рахунки не відносяться до позичальника [PERSON] , крім того Банком неправоміроно нарахован заборгованість підсля припинення дії кредитного договру , який припинив свою дію 30 серпня 2013 року. Всі ці розрахунки виписки надані неповноважними представниками позивача і це фальсифікація доказів. Звертає увагу, що під час розгляду справи в Центральному районному суді м. Миколаєва позивачем так і не було доведено належними доказами об`єктивні перешкоди щодо реалізації предмету іпотеки, більше того, це підтверджується матеріалами судової справи та поясненнями сторін. Позивачем не було вчинено жодних дій для виконання рішення суду (справа № Справа №784/1718/13 провадження №22-ц/784/1622/13) про звернення стягнення на предмет іпотеки, не було отримано виконавчого листа, не було відкрито відкрито виконавче провадження та не надано доказів, що саме [PERSON] неправомірно отримано рішення виконкому міськради щодо зміни адреси предмету іпотеки та оформлено право власності на це приміщення після його реконструкції, адже не існує жодного судового рішення про визнання таких дій протиправними. Строк на виконання рішення суду у Банку закінчився 22 травня 2014 року про поновлення строку звернення з виконавчим листом до суду Банк не звертався. Незважаючи на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 22.05.2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» 06 червня 2018 року ЗНОВУ використало спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, Позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 80-МФ/2006 від 31.08.2006 року в розмірі 706599,06 доларів США , що згідно офіційного курсу НБУ станом на 01.06.2018 року (26,12231) становить 18457999,69 гривень (205073,84 дол США заборгованість за наданим кредитом; 501 525,22 дол США заброгованість з відсотків), звернути стягнення на нежитлові приміщення , розташовані в підвалі та на першому поверсі в будинку літ. А-4, загальною площею 646,5 кв. м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного обєкту нерухомого майна на публічних торгах із встановленням початкової ціни реалізації на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під проведення виконавчих дій. Вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені до іпотекодавця, рішенням суду звернуто стягнення на іпотечне майно. Оскільки вже існує рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому вимоги, заявлені позивачем удруге про звернення стягнення на той самий предмет іпотеки за тим самим договором іпотеки, є необґрунтованими. Остаточно просить суд відмовити в позовних вимогах ПАТ КБ «Приватбанк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості за кредитним договором повністю у зв`язку з безпідставністю цих вимог, врахувати всі її заперечення на заяви, клопотання представників позивача, застосувати викладену практику ВП ВС , ВС. Не доведено банком жодних обставин щодо їх позовних вимог, не надано жодних щодо цього доказів, а те, що надали не відповідають дійсним обставинам справи. Відмовити в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] з тих підстав, що вони не є належними відповідачами за вказаними позовними вимогами, адже, як уже зазначалося, спірні правовідносини виникли із цивільного договору, укладеного між позивачкою та Банком, пов`язані із захистом права власності позивачки та з належним виконанням умов цього договору, тому в цьому спорі [PERSON] не є належними відповідачами. Вважає за необхідне звернути увагу суду на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» пропущені строки позовної давності, застосувати які вона просила заявами про застосування строків позовної давності, які надійшли до канцелярії Центрального районного суду м. Миколаєва 01 лютого 2021 року та 13 березня 2023 року. Враховуючи викладене, оскільки вона заявляє про застосування позовної давності, посилалась на постанови ВС від 10жовтня 2019 року справа №357/9126/17-ц, від 18.08.2021 року справа №201/15310/16, просить відмовити в задоволенні позову повністю у зв`язку зі спливом позовної давності. Також в матеріалах справи містяться численні заперечення третіх осіб [PERSON] та [PERSON] щодо порушення судом норм процесуального права під час розгляду справи та запереченян щодо дій представників позивача та третьої особи при поданні до суду заяв по суті ссправи та інших клопотань. Від представника [PERSON] та [PERSON] адвокатки Труба К.Б. надійшла заява , в якій проситьсуд розглянути справу за її відсутність. Проти позову заперечує повністю і просить відмовити у його задоволенні. Позивачем не наведено жодних обгрунтувань або доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Предметом іпотеки, яка забезпечувала виконання кредитного договору №80-МФ/2006 року від 31.08.2006 року були інші нежитлові приміщення, за іншою адресою та іншими технічними характеристиками (площею зокрема), ніж ті, на які наразі у позові банк просить звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Також не обгрунтовано та не підтверджено належними доказами заборгованість [PERSON] перед банком: період нарахування відсотків, врахування сплачених [PERSON] в рахунок погашення заборгованості платежів та інше. Крім того, просить суд застосувати строки позовної давності. 26.03.2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було пред`явлено позов від 25.01.2010 року до ТОВ «Українське фінансове агентство «ВЕРУС», до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №80 МФ/2006 від 31.08.2006 року в сумі 548 246,28 дол.США до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (Справа № 2-10191/10) та відкрито провадження згідно ухвали від 02 квітня 2010 року. 02 грудня 2010 р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, розглянувши матеріали вказаної позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» , позов і повернуто позивачеві, оскільки зі змісту ухвали суду апеляційної інстанції від 27.10.2010 р. вбачається, що позов, для якого не встановлені спеціальні правила підсудності, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 113 ЦПК України не може бути пред`явлений за місцезнаходженням одного з відповідачів і даний позов Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська не підсудний, що тягне повернення його позивачеві для подання належному суду згідно ухвали суду апеляційної інстанції від 27.10.2010 року. Також в серпні 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» звертався до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою від 23.08.2012 року до відповідачів ПАТ «Акцент Банк», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 428 976,17 дол. США за кредитним договором №80 МФ/2006 від 31.08.2006 року. Ухвалою від 04 вересня 2012 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за вказаним позовом у справі №2/04176908/2012 було відкрито провадження. Позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк» , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості повернуто позивачу ухвалою суду від 22.03.2013 року, яка набрала законної сили. Отже, перша вимога-повідомлення ПАТ КБ «Приватбанку» про дострокове виконання умов кредитного договору шляхом звернення на предмет іпотеки від 29.04.2010 року за №1584 була направлена та отримана боржником і з цього часу дія кредитного договору вважається припиненою та не підлягають стягненню вказані кошти з огляду на наступне: У відповідності до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 22 травня 2013 року по справі №784/1718/13 - вже звернуто стягнення відповідно до іпотечного договору від 31 серпня 2006 року, на належне на праві власності [PERSON] нежитлове приміщення промислового магазину « [INFO] » , яке знаходиться в [ADDRESS] загальною площею 106, 3 кв.м.( приміщення 17-1, 99-1, 99 - 1, 99 - 2, 99 - 3, 99 - 4, 99 - 5, 99 - 6), застосувавши процедуру продажу шляхом надання іпотекодержателю права на продаж предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України ). Отже, очевидним є те, що позивачем пропущений трирічний строк звернення до суду, зважаючи на те, ПАТ КБ «ПриватБанк» змінило строк виконання зобов`язань на 29.04.2010 року, а до Центрального районного суду м. Миколаєва з даним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звернувся 06 червня 2018 року через 8 років. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Щодо пояснень третьої особи ТОВ "Олком-Лізинг" зазначила, що їх доводи є надуманими, необгрунтованими та не доведеними належними доказами. ТОВ «Олком-Лізинг» не має ніякого відношення до кредитного договору №80МФ\\2006 від 31 серпня 2006 року, який був укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , так само не має відношення і до іпотечного договору від 31.08.2006 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] . Крім того, права іпотекодержателя і власності на 803/1000 частин нежитлових приміщень за адресою [ADDRESS] за ТОВ «Олком-Лізинг» були зареєстровані незаконно і відповідні записи та рішення державних реєстраторів оскаржуються в судах і провадження у всіх справах не закінчено, остаточні рішення не ухвалені. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлялася судом неодноразово належним чином, причини неявки суду не повідомила, письмових пояснень по суті позову не надала. Представник третьої особи ТОВ "ОЛКОМ Лізинг" надав суду письмові пояснення , в яких зазначає наступне: «згідно позовних вимог, заявлених у справі №490/4646/18 АТ КБ "ПриватБанк", позивач, заявляє про звернення стягнення на предмет іпотеки нежитлові приміщення розташовані в підвалі та на першому поверсі в будинку літер А-4, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , тобто фактично звернути стягнення на майно яке в тому числі належить на праві власності також ТОВ «Олком-Лізинг». ТОВ «Олком-Лізинг» вважає, що заявлені Позивачем вимоги виходять за межі предмета іпотеки визначеного укладеними договорами і фактично стосуються майна, що не є предметом забезпечення за кредитним зобов`язанням. Обгрунтованими вимогами Позивача може бути лише звернення стягнення нерухомого майна площею 106.3 кв.м., яке дійсно перебувало в іпотеці відповідно до договору іпотеки від 31.08.2006 року. , оскільки право власності на 803/1000 частин нежитлових приміщень за адресою [ADDRESS] за ТОВ «Олком-Лізинг» вже є зареєстровані на підставі прав іпотекодержателя. Третя особа [PERSON] 01.02.2021 року надав суду заяву про застосування строку позовної давності , оскільки Банк змінив строк виконання основного зобов`язання ще 24.04.2010 року , а звернувся до суду з цим позовом через вісім років. 04.07.2024 року [PERSON] , надано до суду письмові пояснення по суті спору, в яких вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Нежитлові приміщення, на які намагається звернути стягнення Банк, належать відповідачам і мають іншу адресу і значно більшу площу - отже не є предметом іпотеки ПАТ КБ "ПриватБанк". Крім того, вже існує рішення апеляційного суду про звернення стягнення на предмет іпотеки у вигляді приміщень магазину Мадонна, загальною площею 106,3 кв.м. При цьому позові Банком не надано належних доказів того, що він позбавлений можливості виконати це рішення суду - адже жодних дій щодо його примусового виконання Банком не вчинялося. додатково заявиви про пропуск позовної давності. Ззаначив про юридичну нікчемність наданих Банком розрахунків заборгованості за кредитним договором та виписок по рахунках. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне розглянути справу по суті в даному судовому засіданні, оскільки неявка третіх осіб в даному випадку не перешкоджає розгляду справи, так як вони свою позицію щодо позову висловили в заяві по суті справи. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. По-перше, посилання третіх осіб на те, що позов було подано неналежними представниками Банку, спростовуються матеріалами справи. Як вбачається з заявленого позову, предметом позову є звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення по [ADDRESS] , розташовані в підвалі та на першому поверсі в будинку літтер А-4, загальною площею 646,5 кв.м., в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 31 серпня 2006 року в розмірі 706599,06 дол. США, шляхом продажу вказаного об`єкту на публічних торгах. Судом встановлено, що 31 серпня 2006 року між ПАТ КБ Приват Банк та [PERSON] укладено кредитний договір № 80 МФ/2006, згідно із умовами якого відповідач отримав 250 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % річних та строком до 27 серпня 2013 року. В забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за вказаним договором, 31 серпня 2006 року між Банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіним Р.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4664, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку належне їй на праві власності нежитлове приміщення промислового магазину « [INFO] », що розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 106,3 кв.м. (приміщення 17-1, 99-11, 99-1, 99-2, 99-3, 99-4, 99-5, 99-6). Згідно пункту 20.3 Договору іпотеки, іпотекодатель [PERSON] зобов`язалася не здійснювати зведення, знищення, реконструкцію, перебудову, перепланування Предмету іпотеки без відповідного письмового дозволу Іпотекодержателя. Згідно пункту 20.7 Договору іпотеки, відповідач зобов`язалася не передавати предмет іпотеки в оренду, у лізинг, у спільну діяльність або у безоплатне користування, не здійснювати його відчуження без письмової згоди іпотекодержателя. Згідно п. 24 Договору, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 18.8,18.8.2, 18.8.3 цього Договору відповідно до розділу 5 ЗУ "Про іпотеку" на підставі рішення суду тощо. Згідно п.п. 18.8,18.8.2, 18.8.3 цього Договору, Банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки з метою задволення своїх вимог у випадку, якщо на момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань, передбачених кредитним договром, вони не будуть виконані. Також в п. 29 Договору міститься іпотечне застереження щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку. В липні 2009 року ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач по даній справі, звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва із позовом до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на рухоме та нерухоме майно. У своїх вимогах банк просив передати в заклад рухоме майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 80МФ/2006 від 31.08.2006 р. на загальну суму - 428 976,17 доларів США, звернути стягнення на рухоме та нерухоме майно шляхом вилучення у [PERSON] належного їй на праві власності заставленого майна. Також банк просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на заставлене майно шляхом продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця. Крім цього, було вирішено в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на нежитлове приміщення промислового магазину загальною площею 106,3 кв.м., шляхом продажу вказаного предмету іпотеки банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Наполягаючи на задоволенні позову, Банк посилався на те, що [PERSON] зобов`язання по кредитному договору виконував неналежним чином, внаслідок чого станом на 28 серпня 2012 року виникла загальна заборгованість в сумі 428 976,17 доларів США, що еквівалентно 3 428 806 грн. 53 коп., з яких: 205073,84 дол.США, що еквівалентно 1638539,98 грн. заборгованості за кредитом; 146838,40 дол.США, що еквівалентно 1173238,81 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 77063,93 дол.США , що еквівалентно 615740 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, яку Банк просив стягнути на свою користь шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та на предмет застави. Рішенням по справі №784/1718/13 апеляційного суду Миколаївської області від 22.05.2013 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором укладеним між публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк»» та [PERSON] № 80 МФ/2006 від 31 серпня 2006 року в сумі 428 976,17 доларів США, що еквівалентно 3 428 806 грн. 53 коп., з яких: 205073,84 дол.США, що еквівалентно 1638539,98 грн. заборгованості за кредитом; 146838,40 дол.США, що еквівалентно 1173238,81 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 77063,93 дол.США , що еквівалентно та 615740 грн. пені, звернути стягнення відповідно до іпотечного договору від 31 серпня 2006 року, на належне на праві власності [PERSON] нежитлове приміщення промислового магазину « [INFO] », яке знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 106,3 кв.м. (приміщення 17-1, 99-1, 99-1, 99-2, 99-3, 99-4, 99-5, 99-6), застосувавши процедуру продажу шляхом надання іпотекодержателю права на продаж предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві, з отриманням Банком витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням Банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та встановити початкову ціну 194 271 грн. та встановити початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом ). Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 28 вересня 2012 року №1015 із відповідними змінами «Про зміну і надання адрес та внесення змін до рішень виконкому міської ради» було змінено адресу нерухомого майна з [ADDRESS] та [ADDRESS] на [ADDRESS] . Зазначене рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради в електронному вигляді розміщені на сайті https://mkrada.gov.ua/documents/19276.html де пунктом 68. Вирішено нежитловим приміщенням, розташованим по [ADDRESS] та [ADDRESS] , які належать гр. [PERSON] , надати нову адресу: [ADDRESS] . Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 28 вересня 2012 року №1023 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна за фізичними особами» після об`єднання двох нежитлових приміщень на користь [PERSON] було оформлено право власності на нерухоме майно загальною площею 616,9 кв.м. з видачою свідоцтво про право власності від 05.10.2012 року. Зазначене рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради в електронному вигляді розміщені на сайті https://mkrada.gov.ua/documents/19283.html де пунктом 242. Вирішено оформити право власності на нежитлові приміщення загальною площею 616.9 кв.м в підвалі та на першому поверсі житлового будинку за літ. А-4, які розташовані по [ADDRESS] , за громадянкою [PERSON] . Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 24.06.2014 року у справі 490/2754/14-ц , яке набуло законної сили, в позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про передачу предмету іпотеки в управління іпотекодержателю та покладення зобов`язань - відмовлено. Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 18.11.2015 року у справі 490/13551/14 у задоволенні позову ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про передачу предмета іпотеки в управління іпотекодержателя - відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 14.01.2016 року у справі №490/2754/14 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2015 року змінено, виключивши з мотивувальної частини рішення висновок суду про те, що « [PERSON] неправомірно отримано рішення виконкому міськради щодо зміни адреси предмету іпотеки та оформлено право власності на це приміщення після його реконструкції». В іншій частині зазначене рішення суду залишено без змін. Як вбачається з вказаних судових рішень, з цим позовом Банк звернувся до суду в жовтні 2014 року, в обгрунтування позову позивач зазначав, що у банку існували обєктивні перешкоди щодо реалізації предмету іпотеки, оскільки при отриманні правовстановлювальних документів для реалізації предмету іпотеки отримано витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, з якого вбачається, що зазначеного обєктц нерухомостяі не значиться. В подальшому банком отримано відповідь виконкому Миколаївської міської ради про надання нежитловим приміщенням по по [ADDRESS] нової адреси. Таким чином, за твердженням позивача, [PERSON] неправомірно отримано рішення виконкому міськради щодо зміни адреси предмету іпотеки та оформлено право власності на це приміщення після його реконструкції . З договору дарування нежитлового приміщення від 14.10.2015 року, вбачається, що [PERSON] , передає майно безоплатно у власність (дарує), а [PERSON] , приймає у дар безоплатно : літ.А-4 приміщення 17-1 загальною площею 53,6 кв.м., підвал літ. Апд приміщення 99-1,99-2,99-3,99-4,99-5,99-6,99-6а,99-7,99-8,99-9,99-10,99-11,99-12,99-13,99-14,99-14а,99-15,99-15а загальною площею 266,4 кв.м.,що складає 495/1000 часток у праві власності на нежитлові приміщення загальною площею 646,5 кв.м., розташованих в підвалі та на першому поверсі житлового будинку за літ. А-4 за адресою: [ADDRESS] . П.2. Відчужувані нежитлові приміщення належать [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] , виданого 05.10.2012 року Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 28.09.2012 року №023, зареєстрованого Комунальним підприємством "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" 11.10.2012 року за реєстраційним номером : 37804814, номер запису: 2143 в книзі : 21; право власності зареєстроване Назаровою О.С., приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Витяг №45618311 про реєстрацію права власності від 14.10.2015 року, номер запису про право власності : 11592756, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 749408848101. П.5. Оціночна вартість нежитлових приміщень згідно Звіту про незалежну оцінку, виконавчого ТОВ "Незалежний центр оцінки,експертизи та аналітики "Пи Кан" (сертифікат ФДМУ суб`єкта оціночної діяльності №15866/13 від 24.12.2013 року) станом на 09.10.2015 року складає 867508 грн. П.8. Відповідно до Витгів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.10.2015 року обтяження на відчужувані нежитлові приміщення відсутні. Відсутність податкової застави підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 14.10.2015 року за №48076192. З договору дарування нежитлового приміщення від 14.10.2015 року, вбачається, що [PERSON] , передає майно безоплатно у власність (дарує), а [PERSON] , приймає у дар безоплатно : літ.А-4 приміщення 99-16,99-17,99-18,99-20,99-21,99-22,99-23,99-24,99-25,99-26,99-27,99-28,99-29,99-30,99-31,99-32,99-33,99-34,99-34а,99-35,99а-1,99а-2,99а-3,99а-4,99а-5,99а-6 загальною площею 326,5 кв.м., що складає 505/1000 часток часток у праві спільної часткової власності на нежитлові приміщення загальною площею 646,5 кв.м., розташованих в підвалі та на першому поверсі житлового будинку за літ. А-4 за адресою: [ADDRESS] . П.2. Відчужувані нежитлові приміщення належать [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] , виданого 05.10.2012 року Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 28.09.2012 року №023, зареєстрованого Комунальним підприємством "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" 11.10.2012 року за реєстраційним номером : 37804814, номер запису: 2143 в книзі : 21; право власності зареєстроване Назаровою О.С., приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Витяг №45618311 про реєстрацію права власності від 14.10.2015 року, номер запису про право власності : 11592756, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 749408848101. П.5. Оціночна вартість нежитлових приміщень згідно Звіту про незалежну оцінку, виконавчого ТОВ "Незалежний центр оцінки,експертизи та аналітики "Пи Кан" (сертифікат ФДМУ суб`єкта оціночної діяльності №15866/13 від 24.12.2013 року) станом на 09.10.2015 року складає 867508 грн. П.8. Відповідно до Витгів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.10.2015 року обтяження на відчужувані нежитлові приміщення відсутні. Відсутність податкової застави підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 14.10.2015 року за №48076201. З договору іпотеки від 14.10.2015 року вбачається, що [PERSON] передає в заставу(іпотеку) [PERSON] наступне нерухоме майно: літ.А-4 приміщення 17-1 загальною площею 53,6 кв.м., підвал літ. Апд приміщення 99-1,99-2,99-3,99-4,99-5,99-6,99-6а,99-7,99-8,99-9,99-10,99-11,99-12,99-13,99-14,99-14а,99-15,99-15а загальною площею 266,4 кв.м.,що складає 495/1000 часток у праві власності на нежитлові приміщення загальною площею 646,5 кв.м., розташованих в підвалі та на першому поверсі житлового будинку за літ. А-4 за адресою: [ADDRESS] , надалі за текстом "Предмет іпотеки". Вищевказане нерухоме майно належить Іпотекодавцю на підставі Договору дарування нежитлових приміщень, посвідченого 14 жовтня 2015 року Назаровою О.С., приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу за реєстровим №1010, право власності зареєстровано 14.10.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №45618770, виданий 14.10.2015 року, номер запису про право власності: 11592864; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 749408848101. Згідно п.1.2. договору іпотеки вбачається, що предмет іпотеки за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо повного та своєчасного виконання іпотекодержателем кожного і всіх його зобов`язань за договором позики, посвідченим 14.10.2015 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Назаровою О.С., за реєстровим №1013, по поверненню грошових коштів, наданих в сумі 200 000 грн., зі строком повернення отриманої позики до 14.10.2016 року включно. З договору іпотеки від 14.10.2015 року вбачається, що [PERSON] передає в заставу(іпотеку) [PERSON] наступне нерухоме майно: літ.А-4 приміщення 99-16,99-17,99-18,99-20,99-21,99-22,99-23,99-24,99-25,99-26,99-27,99-28,99-29,99-30,99-31,99-32,99-33,99-34,99-34а,99-35,99а-1,99а-2,99а-3,99а-4,99а-5,99а-6 загальною площею 326,5 кв.м., що складає 505/1000 часток часток у праві спільної часткової власності на нежитлові приміщення загальною площею 646,5 кв.м., розташованих в підвалі та на першому поверсі житлового будинку за літ. А-4 за адресою: [ADDRESS] , надалі за текстом "Предмет Іпотеки" Вищевказане нерухоме майно належить Іпотекодавцю на підставі Договору дарування нежитлових приміщень, посвідченого 14 жовтня 2015 року Назаровою О.С., приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу за реєстровим №1011, право власності зареєстровано 14.10.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №45619281, виданий 14.10.2015 року, номер запису про право власності: 11592997; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 749408848101. Згідно п.1.2. договору іпотеки вбачається, що предмет іпотеки за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо повного та своєчасного виконання іпотекодержателем кожного і всіх його зобов`язань за договором позики, посвідченим 14.10.2015 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Назаровою О.С., за реєстровим №1015, по поверненню грошових коштів, наданих в сумі 500 000 грн., зі строком повернення отриманої позики до 14.10.2016 року включно. Згідно п.2.1. договору іпотеки вбачається, що вартість об`єкта нерухомого майна становить 438091 грн. згідно Звіту про незалежну оцінку, виконавчого ТОВ "Незалежний центр оцінки,експертизи та аналітики "Пи Кан" (сертифікат ФДМУ суб`єкта оціночної діяльності №15866/13 від 24.12.2013 року) станом на 09.10.2015 року. Як вбачається з рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №25269089 від 14 жовтня 2015 року, приватний нотаріус Назарова Оксана Сергіївна, розглянула заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 14.10.2015 о 10:28:06 реєстраційний номер 13785173, яку подав [PERSON] , провела державну реєстрацію права приватної, спільної часткової власності, розмір частки:505/1000 на нежитлові приміщення з реєстраційним номером 749408848101, що розташований [ADDRESS] за [PERSON] . Як вбачається з рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №25268831 від 14 жовтня 2015 року, приватний нотаріус Назарова Оксана Сергіївна, розглянула заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 14.10.2015 о 10:17:26 реєстраційний номер 13785090, яку подала [PERSON] , провела державну реєстрацію права приватної, спільної часткової власності, розмір частки:495/1000 на нежитлові приміщення з реєстраційним номером 749408848101, що розташований [ADDRESS] за [PERSON] . Як вбачається з рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №25271908 від 14 жовтня 2015 року, приватний нотаріус Назарова Оксана Сергіївна, розглянула заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 14.10.2015 о 14:09:33 реєстраційний номер 13787047, яку подала [PERSON] , провела державну реєстрацію іпотеки на нежитлові приміщення з реєстраційним номером 749408848101, що розташований [ADDRESS] . Як вбачається з рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №25271745 від 14 жовтня 2015 року, приватний нотаріус Назарова Оксана Сергіївна, розглянула заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 14.10.2015 о 13:54:35 реєстраційний номер 13786946, яку подала [PERSON] , провела державну реєстрацію іпотеки на нежитлові приміщення з реєстраційним номером 749408848101, що розташований [ADDRESS] . Як вбачається з рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №25271840 від 14 жовтня 2015 року, приватний нотаріус Назарова Оксана Сергіївна, розглянула заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 14.10.2015 о 14:03:10 реєстраційний номер 13787010, яку подала [PERSON] , провела державну реєстрацію заборони на нерухоме майно на нежитлові приміщення з реєстраційним номером 749408848101, що розташований [ADDRESS] , за [PERSON] . Як вбачається з рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №25271659 від 14 жовтня 2015 року, приватний нотаріус Назарова Оксана Сергіївна, розглянула заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 14.10.2015 о 13:46:49 реєстраційний номер 13786891, яку подала [PERSON] , провела державну реєстрацію заборони на нерухоме майно на нежитлові приміщення з реєстраційним номером 749408848101, що розташований [ADDRESS] , за [PERSON] . Щодо заперечень відповідачів та третьої особи про недоведеність суми заборгованості за кредитним договром. Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Так, при зверненні до суду, Банком надано розрахунок заборгованості з а договором №80МФ/2006 від 31.08.2006 , згідно якого станом на 01.06.2018 року заборгованість скаладає 706 599,06 USD що складало на той час еквівалент 18457999,69 грн, а саме:- 205073,84 USD - заборгованість за кредитом, 501525,22 USD - залишок заборгованості за простроченими процентами. ТакожБанком на виконання вимог ухвали суду надано: - розрахунок заборгованості з а договором №80МФ/2006 від 31.08.2006 , згідно якого станом на 01.05.2025 року заборгованість скаладає 883 551,11 USD що складає еквівалент 35 150 843,94 грн, а саме:- 205073,84 USD, що складає еквівалент 8 504 535,19 UAH - заборгованість за кредитом; 553477,27 USD що складає еквівалент 22 953 034,47 UAH - залишок заборгованості за простроченими процентами; 951 652,82 USD що складає еквівалент 36 641 394,66 UAH - пеня; - виписку по рахункам [PERSON] з 31.08.2006 по 01.05.2025 року за договором № 80МФ/2006, зя кої вбачається, що останнє погашення кредитної заборгованості відбувалося 24.01.2012 року, далі рух по рахунку 9 як і увесь період 2011 року) значився лише з поміткою Банку "винесення кредиту на прострочення". Судом досліджено виписку за особовим рахунком [PERSON] за кредитним договором №80МФ/2006 від 31.08.2006 року за період з 31.08.2006 року по 26.07.2023 року, з якої вбачається: валюта кредиту : USD; залишок кредиту на 28.07.2023 року: - 1851 532,81 ; Залишок тілу кредиту на початок періоду: 251 323,33 ; залишок тілу кредиту на кінець періоду: 205 073,84. Судом також досліджено виписки по рахунку, які надані [PERSON] , за період 2006-2010 років та копії квитанцій, які містяться в матеріалах справи (том 5) про сплату кредитної заборгованості за зазначений період. Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне зазначити, що хоча в розрахунку заборгованості , який наданий Банком в межах розгляду справи № 490/4646/18 дійсно маються розбіжності як з наданими [PERSON] виписками по кредитному рахунку за цим кредитним договором , належним чином видані та завірені Банком , так і з встановленою судовим рішенням у справі № 784/1718/13 (провадження №22-ц/784/1622/13) сумою заборгованості. Так, розмір заборгованості за кредитним договором, укладеним між публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк»» та [PERSON] № 80 МФ/2006 від 31 серпня 2006 року , в сумі 428 976,17 доларів США, що еквівалентно 3 428 806 грн. 53 коп., з яких: 205073,84 дол.США, що еквівалентно 1638539,98 грн. - заборгованості за кредитом; 146838,40 дол.США, що еквівалентно 1173238,81 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 77063,93 дол.США , що еквівалентно та 615740 грн. пені - станом на 28 серпня 2012 року - встановлена судом в межах розгяду справи № 784/1718/13 від 22 травня 2013 року , яке набуло законної сили. Доказів сплати кредитної заборгованості після серпня 2012 року відповідачами та третіми особами суду не надано. За такого, суд вважає встановленим, що як на момент звернення стягнення на майно відповідача, так і нас час розгляду даної справи існує заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договром № 80 МФ/2006 від 31 серпня 2006 року в сумі 428 976,17 доларів США. Суд погоджується з запереченнями представника відповідачів та третіх осіб щодо неправильності визначення позивачем розміру боргу позичальника з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, сформульованих у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункти 54, 91), від 12 травня 2020 року у справі № 921/730/13-г/3 (пункт 36). Так, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За такого, суд погоджується з запереченнями представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] та третіх осіб [PERSON] та [PERSON] щодо неправильного визначення позивачем розміру кредитної заборгованості за кредитним договором № 80М/2006 від 31 серпня 2006 року у сумі 706599,06 доларів США, в рахунок погашення якої просять звернути стягнення на спірний предмет іпотеки. Щодо збереження іпотеки позивача на об`єкт нерухомості - нежитлові приміщення в [ADDRESS] , загальною площею 645 кв.м. Як слідує з Рішення Конституційного Суду України від 14 липня 2020 року № 8-р/2020 (щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 1, 2 ст. 23 ЗУ "Про іпотеку"щодо наслідків переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи Іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. У разі порушення боржником свого зобов`язання до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов`язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки. Особливістю цього виду забезпечення виконання зобов`язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки. Обтяження нерухомого майна іпотекою передбачає заборону або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном та виникає з моменту внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту такого обтяження. Набувач предмета іпотеки не позбавлений можливості отримувати інформацію про обтяження майна іпотекою самостійно або за допомогою третіх осіб та здатний виявити розумну обачність, щоб убезпечити себе від негативних наслідків, пов`язаних із набуттям статусу іпотекодавця, у тому числі і тих, що можуть настати у разі невиконання основного зобов`язання. Хоча обтяження майна іпотекою і впливає на можливість реалізації набувачем іпотечного майна свого конституційного права власності через обмежену правомочність розпоряджатися предметом іпотеки, втручання у таке право є мінімальним та спрямоване на врахування інтересів усіх суб`єктів вказаних правовідносин. Положення частини першої статті 23 Закону № 898 не порушують розумного балансу між правами та інтересами іпотекодержателя (кредитора) і іпотекодавця (набувача іпотечного майна). До того ж факт обізнаності набувача іпотечного майна щодо перебування нерухомого майна в іпотеці не має істотного значення, адже відчуження предмета іпотеки іпотекодавцем за згодою або без згоди іпотекодержателя жодним чином не припиняє іпотеки. Водночас набувач іпотечного майна, до відома якого не доведено інформацію про те, що нерухоме майно є предметом іпотеки, володіє достатніми засобами юридичного захисту, передбаченими чинним законодавством України, у разі порушення його конституційного права власності, а також вимог закону при вчиненні правочину. У практиці Верховного Суду багаторазово порушувалося питання щодо стягненян на предмет іпотеки, який був реконструйовний в інший об`єкт нерухомості. А саме вважати такий об`єкт новим чи старим, чи можна переносити на нього іпотеку і, якщо можна, то як. Судова практика послідовно і незмінно закріаплює позицію, що будь-які зміни предмета іпотеки, якщо вони не узгоджені з іпотекодержателем, не повинні шкодити останньому. В судовій практиці спостерігається загальна тенденція до забезпечення засад добросовісності відносин учасників цивільного обороту - адже о будь-які зміни об`єкта не повинні призводити до припинення іпотеки. Добросовісний іпотекодержатель не повинен страждати». В цій справі як іпотекодавецьЯнковець [PERSON] , так і відповідачі як зареєстровані власники спірного об`єкта стверджують, що це вже інший об`єкт, який не повинен бути обтяжений іпотекою. У всіх вищезазначених вище судових справах, суди дійшли обгрунтованого висновку, що все ж такий цей спірний об`єкт нерухомості - це не новий об`єкт, а просто зміна існуючого без згоди іпотекодержателя , цей об`єкт іпотеки був реконструйований недоброcовісним іпотекодавцем як спосіб припинити обтяження за двома договорами іпотеки. Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 20 червня 2025 року у справі № 490/7902/16ц , яке залишено без змін Постановою Миколаївського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року, у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Назарової Оксани Сергіївни, [PERSON] про встановлення недійсності правочинів відмовлено . Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було обрано неналежний спосіб захисту. Як встановлено судами у даній справі, Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у своїй постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 910/4650/17 дійшов висновку про те, що новоствореним об`єктом нерухомості може вважатись виключно такий, що був створений без прив`язок до іншого, вже існуючого нерухомого майна, без використання його складових структурних елементів. Тобто, неможливо визнати новоствореним нерухомим майном об`єкт нерухомого майна, що являє собою вже існуючий об`єкт нерухомості зі зміненими зовнішніми та внутрішніми параметрами. Так, нежитлові приміщення літ.А-4 приміщення 17-1 загальною площею 53,6 кв.м., підвал літ. Апд приміщення 99-1,99-2,99-3,99-4,99-5,99-6, загальною площею 106,3 кв.м., та інші нежитлові приміщення, всього загальною площею 266,4 кв.м.,що складає 495/1000 часток у праві власності на нежитлові приміщення загальною площею 646,5 кв.м. по [ADDRESS] - утворилися внаслідок реконструкції нежитлових приміщень по [ADDRESS] та [ADDRESS] та належали на праві власності [PERSON] і яким надана нова адреса: [ADDRESS] . А отже цей об`єкт нерухомості не є новоствореним об`єктом нерухомого майна, оскільки створений з прив`язкою до вже існуючої нерухомості: нежитлових приміщень магазину [PERSON] з підвалом, які розташувались по [ADDRESS] , та складалися з нежитлових приміщень підвалу, 1-го поверху, загальною площею 106,3 кв., переданих [PERSON] в іпотеку банку. У зв`язку з тим, [PERSON] подано заяву про проведення державної реєстрації змін щодо нерухомого майна - відповідні зміни про нову площу об`єкта в розмірі 616, 9 кв.м, як і про нову аресу об`єкта нерухомості , до складу якого, поза розумним сумнівом входить предмет іпотеки, внесені до державного реєстру. В той же час, судом встановлено, що зміна предмету іпотеки відбулася 28 вересня 2012 року без повідомлення про це іпотекодержателя та за наявності вирішеного судом спору (22 травня 2013 року) про звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, в результаті реконструкції предмету іпотеки в 2012 році, без згоди на те іпотекодержателя, загальна площа предмета іпотеки по [ADDRESS] була збільшена та становила 616,9 кв. м. Таким чином [PERSON] порушила умови пунктів 20.3 та 20.7 Договору іпотеки здійснення реконструкції (переобладнання, перебудови) предмету іпотеки, дій пов`язаних із зміною права власності на предмет іпотеки без письмового дозволу іпотекодержателя не допускається. Доказів погодження з банком змін предмету іпотеки суду подано не було. Відповідно до частини третьої статті 5 Закону України «Про іпотеку» іпотека поширюється на частину об`єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором. Отже, незалежно від того, чи були внесені зміни до договору іпотеки у зв`язку з перебудуванням, добудовою тощо предмета іпотеки, чи ні, іпотека поширюється й на таку реконструкцію. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 04 жовтня 2021 року у справі № 686/28888/19, провадження № 61-1215св21. Таким чином, оскільки предмет іпотеки - нежитлові приміщення промислового магазину " [INFO] " , які розташовані по [ADDRESS] , та складаються з нежитлових приміщень літ.А-4 приміщення 17-1 загальною площею 53,6 кв.м., та приміщення 99-1', 99-1,99-2,99-3,99-4,99-5,99-6, загальною площею 106,3 кв. м. зазнали реконструкції (нежитлові приміщенням по [ADDRESS] та [ADDRESS] , які належали на праві власності [PERSON] об`єднані з наданням нової адреси: [ADDRESS] ), то іпотека поширилась на все реконструйоване майно, тобто і на всі нежитлові приміщення , передані [PERSON] . [PERSON] задоговором дарування нежитлового приміщення від 14.10.2015 року№ 1010, загальною площею 266,4 кв.м.,що складає 495/1000 часток у праві власності на нежитлові приміщення загальною площею 646,5 кв.м., розташованих в підвалі та на першому поверсі житлового будинку за літ. А-4 за адресою: [ADDRESS] . Суд ввжає за необхідне зазначити, що судами різних інстанцій при розгляд справ за участі ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] , відповідачів Кукуровських щодо виконання зобов`язань за цими кредитним договором та договором іпотеки вже неодноразово були зроблені висновки про те, що приміщення, які складали предмет Договору іпотеки від 31.08.2006 року, укладеного в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 80МФ/2006 від 31.08.2006 року , увійшли до складу нежитлових приміщень загальною площею 646,5 кв.м., розташованих в підвалі та на першому поверсі житлового будинку за літ. А-4 за адресою: [ADDRESS] , право власності на яке було зареєстровано за іпотекодавцем [PERSON] рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №25268588 від 14 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Назарова О.С. Такі ж висновки зроблені і у постанові Миколаївського апеляційного суду у справі № 490/963/24 від 12 травня 2025 року. Суд окремо звертає увагу на те, що як зазначенео у вищевказаному судовому рішенні, на думку колегії суддів, належним способом захисту у випадку, який розглядається, є визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна, яке отримало нову адресу. Відповідно до частини шостої статті 3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Відповідно до частин першої, другої статті 5 Закону України "Про іпотеку" предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору. Частиною третьою, четвертою статті 5 Закону України "Про іпотеку" визначено, що частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об`єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором. Згідно з частиною п`ятою статті 5 Закону України "Про іпотеку" у разі якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво (у тому числі, але не виключно, споруджено нові будівлі, споруди тощо на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю на праві власності чи перебуває в його користуванні), всі реконструйовані, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору. Отже, незалежно від того, чи були внесені зміни до договору іпотеки у зв`язку перебудуванням, добудовою тощо предмета іпотеки, чи ні, іпотека поширюється й на таку реконструкцію. При цьому новоствореним об`єктом нерухомості може вважатись виключно такий, що був створений без прив`язок до іншого, вже існуючого нерухомого майна, без використання його складових структурних елементів. Тобто, неможливо визнати новоствореним нерухомим майном об`єкт нерухомого майна, що являє собою вже існуючий об`єкт нерухомості зі зміненими зовнішніми та внутрішніми параметрами. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 04.10.2021 у справі № 686/28888/19, від 13.10.2022 у справі № 490/4128/20, від 28.09.2022 у справі № 570/4882/19, на які також скаржник посилається в касаційній скарзі. Як викладено у Постанові Верховного Суду від 14 травня 2024 року у справі № 902/388/18, частиною шостою статті 33 Закону України "Про іпотеку" визначено, що якщо предметом іпотеки є два або більше об`єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо предметом іпотеки є об`єкти, які належать різним особам, та задоволення отримується за рахунок частини переданого в іпотеку майна, ті іпотекодавці, на майно яких було звернено стягнення, мають право на пропорційне відшкодування від іпотекодавців, на майно яких не зверталось стягнення, і набувають прав іпотекодержателя на частину майна, на яку не було звернено стягнення, для забезпечення такого відшкодування. При цьому, Верховний Суд зазначає, що положення Закону України "Про іпотеку" не містять заборони щодо звернення стягнення на окремі приміщення, як на частину об`єкта нерухомого майна (частину предмета іпотеки), в разі визначення предметом іпотеки за договором іпотеки будівлі у цілому, а не окремих приміщень. Верховний Суд також вважає за необхідне зазначити, що при розгляді спорів у справах про звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач вправі заявляти вимоги про звернення стягнення на частини переданого в іпотеку майна, у випадку виділу їх в натурі та їх належної державної реєстрації, поєднаної з відсутністю можливості в іпотекодержателя звернення стягнення на весь предмет іпотеки згідно з описом, зазначеним у відповідному договорі. Отже, у разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя шляхом перенесення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності на майно. У такому випадку у разі невиконання позичальником своїх кредитних зобов`язань іпотекодержатель в силу частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" має право задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна шляхом заявлення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки до особи, яка є власником іпотечного майна на момент заявлення таких вимог. Правові висновки про те, що у разі відчуження іпотечного майна вимога іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки має бути заявлена до особи, яка є власником такого майна на момент подання позову, є усталеними у судовій практиці Верховного Суду (постанови від 07.05.2019 у справі № 926/3371/17, від 23.01.2020 у справі № 916/2558/18, від 18.04.2019 у справі № 15/5009/1800/11, а також постанова від 05.05.2020 у справі № 161/6253/15-ц). За такого, пояснення представника позивача про те, що , хоча Банку і відомо про реєстрацію прав власності на частину спірного об`єкту іпотеки за іншим іпотекодержателем ТОВ " Олком-Лізинг" , проте ПАТ КБ ПриватБанк, як іпотекодержатель 106 кв.м., все одно спочатку хоче отримати рішення суду про звернення стягнення на весь об`єкт нерухомості, загальною площею 646,5 кв.м, по [ADDRESS] , до складу якого входить і предмет іпотеки ТОВ " Олком-Лізинг" загальною площею 510,60 кв.м , - а вже потім буде окремо якимось шляхом вирішувати ці питання з Товариством , яке не є стороною у справі - є цілком неспроможними та суперечать основним принципам цивільного судочинства. Згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу (тобто вирішення одного спору у декількох судових справах в одній чи декількох судових юрисдикціях) є неприпустимим. Вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту, а відповідне судове рішення створює передумови для іншого судового процесу, у якому буде відбуватися захист права позивача, чи таке рішення об`єктивно неможливо буде виконати. (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (пункт 82), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 50), від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 94), від 20 жовтня 2021 року у справі № 9901/554/19 (пункт 19), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24), від 21 вересня 2022 року у справі 908/976/190 (пункт 5.6), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункт 44)). Щодо належних відповідачів. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, стяном на 03.11.2025 року правов алснсоті на нежитлові приміщення , загальною пдлощею 646,5 кв.м., розташовані в підвалі та на першому поверсі в будинку літер А-4 по [ADDRESS] зареєстровано на праві спільної часткової власнсоті за : - 830/1000 часток у ТОВ "Олком- Лізинг" з 22.03.2021 року на підставі рішенян про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; - 86/1000 часток у [PERSON] з 14.10.2015 року на підставі договору дарування , - 84/1000 часток у [PERSON] з 14.10.2015 року на підставі договору дарування . При цьому про своє право власності ТОВ "ОЛКОМ- Лізинг" на частину приміщення за адресою [ADDRESS] заявляло в своїх заявах щонайменше з 2023 року - проте ПАТ КБ Приват Банк - жодних заяв з того часу ні про залучення їх в якості відповідача, ні щодо зміни підстав чи предмету позову не подавав взагалі. Суд враховує, що в червні 2025 року представник Банку Демарчук Н.О. зверталася до суду з клопотанням про повернення до стадії підготовчого провадження саме з посиланням на постанову у справі № 490/963/24 - за необхідності заміни на ТОВ "Олком Лізинг" як третьої ососби (!) - посилаючись в обгрунтування своєї заяви саме з огляду на те, що залишення позовних вимог в такому ж вигляді (!) буде порушено право власності ТОВ "ОлкомЛізинг" в частині предмету іпотеки , що вже належить на праві власності ТОВ "Олком- Лізинг". Як вбачається з Постанови Миколаївського апеляційного суду від у справі № 490/963/24 , якою рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 24 лютого 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, - відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Виконавчий комітет Первомайської міської ради Миколаївської області, Баштанська районна державна адміністрація Миколаївської області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання протиправними та скасування рішення державного реєстратора виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області Брагара Геннадія Йосиповича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56598918 від 12.02.2021 та відповідний запис про іпотеку: 40534904 та визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Баштанської районної державної адміністрації Миколаївської області Білик Н.С. про державну реєстрацію права власності, індексний номер: 57220089 від 22 березня 2021 року та відповідний запис №41108072 про право власності на 830/1000 частин нежитлових приміщень за адресою [ADDRESS] за ТОВ «Олком-Лізинг». Судом встановлено, що [PERSON] порушила прийняті на себе зобов`язання перед банком, адже за умовами п. 8.1.4, 8.1.8, договору іпотеки здійснення реконструкції (переобладнання, перебудови) предмету іпотеки, дій пов`язаних із зміною права власності на предмет іпотеки без письмового дозволу іпотекодержателя не допускається. Доказів погодження з банком змін предмету іпотеки суду подано не було. Отже, в результаті реконструкції предмету іпотеки в 2012 році, без згоди на те іпотекодержателя, загальна площа предмета іпотеки по [ADDRESS] була збільшена та становила 616,9 кв. м. За такого, колегія суддів дійшла висновку про те, що нежитлові приміщення 99-16, 99-17, 99-18, 99-20, 99-21, 99-22, 99-23, 99-24, 99-25, 99-26, 99-27, 99-28, 99-29, 99-30, 99-31, 99-32, 99-33, 99-34, 99-34а, 99-35, 99а-1, 99а-1а, 99а-2, 99а-3, 99а-4, 99а-5, 99а-6 загальною площею 326,5 кв.м., що складає 505/1000 часток і які утворилися внаслідок реконструкції нежитлових приміщень по [ADDRESS] а та [ADDRESS] та належали на праві власності [PERSON] і яким надана нова адреса: [ADDRESS] , не є новоствореним об`єктом нерухомого майна, оскільки створені з прив`язкою до вже існуючої нерухомості: нежитлових приміщень кафе, які розташувались по [ADDRESS] , та складалися з нежитлових приміщень підвалу, 1-го поверху, антресолі в літ. А-4, загальною площею 510,00 кв., переданих [PERSON] в іпотеку банку ПАТ "Фінанси та кредит". Таким чином, відповідно до частини третьої статті 5 Закону України «Про іпотеку», оскільки предмет іпотеки - нежитлові приміщення кафе, які розташовані по [ADDRESS] , та складаються з нежитлових приміщень підвалу, 1-го поверху, антресолі в літ. А-4, загальною площею 510,00 кв. м. зазнали реконструкції (нежитлові приміщенням по [ADDRESS] а та [ADDRESS] , які належали на праві власності [PERSON] об`єднані з наданням нової адреси: [ADDRESS] ), то іпотека поширилась на все реконструйоване майно, тобто і на нежитлові приміщення 99-16, 99-17, 99-18, 99-20, 99-21, 99-22, 99-23, 99-24, 99-25, 99-26, 99-27, 99-28, 99-29, 99-30, 99-31, 99-32, 99-33, 99-34, 99-34а, 99-35, 99а-1, 99а-1а, 99а-2, 99а-3, 99а-4, 99а-5, 99а-6 загальною площею 326,5 кв.м., що складає 505/1000 часток за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку , що іпотека поширюється на все реконструйоване майно, зокрема приміщення по [ADDRESS] . До того ж, колегія суддів звернула увагу на те, що рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №25268588 від 14 жовтня 2015 року, приватний нотаріус Назарова О.С., розглянула заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 14.10.2015 о 09:51:07 реєстраційний номер 13784922, яку подала [PERSON] , провела державну реєстрацію права приватної власності 1/1 на нежитлові приміщення, що розташовані [ADDRESS] за [PERSON] та відкрила розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна. Водночас для новоствореного об`єкта нерухомого майна відкривається новий розділ Державного реєстру прав і нова реєстраційна справа, такому об`єкту присвоюється новий реєстраційний номер. Записи про речові права та їх обтяження щодо об`єктів, що об`єднуються, переносяться до розділу Державного реєстру прав, відкритого для новоствореного об`єкта, із зазначенням тієї його частини, щодо якої вони були зареєстровані. Проте, всупереч нормам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на момент проведення реєстраційної дії 14 жовтня 2015 року) , державним реєстратором при здійсненні реєстрації права власності за [PERSON] на нежитлові приміщення будівлі за адресою [ADDRESS] , не було перенесено записи до розділів Державного реєстру прав про речові права та їх обтяження щодо об`єкта, чим порушено права Банка як іпотекодержателя. Вказані обставини свідчать про свідомі дії [PERSON] спрямовані на зміну предмета іпотеки, наслідком яких стала фактична неможливість виконання вищевказаного рішення суду шляхом звернення стягнення на об`єкт іпотеки. Згідно частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2018 року у справі № 442/7505/14-ц (провадження № 61-4536св18) зроблено висновок, що «спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків. Аналіз статті 361 ЦК України дозволяє зробити висновок, що об`єктом розпорядження співвласника є частка у праві спільної часткової власності, а не частка у майні. Тобто право самостійного розпорядження часткою у праві власності, не тотожне розпорядження частиною майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблений висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Як зазначено у Постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 405/1873/14-ц - у справі за позовом іпотекодержателя про визнання права іпотеки та звернення стягнення на предмет іпотеки, який перебуває в спільній частковій власності, як відповідачі мають залучатись всі співвласники предмета іпотеки. У справі, що переглядається, банк пред`явив позовну вимогу про визнання права на іпотеку нежитлової будівлі, АА1аа1а2кр, загальною площею 1789,7 кв. м, що розташована у [ADDRESS] та звернення стягнення на неї, до [PERSON] , [PERSON] як співвласників спірної нерухомості. Натомість, ТОВ «Київжитлосвіт», яке придбало на публічних торгах частку в спільній частковій власності, залучене до участі у справі як третя особа. Позивач клопотань про залучення до участі у справі ТОВ «Київжитлосвіт» як співвідповідача не заявляв, а тому, за таких обставин, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання права на іпотеку нежитлової будівлі, АА1аа1а2кр, загальною площею 1789,7 кв. м, що розташована у [ADDRESS] та звернення стягнення на неї, внаслідок неналежного складу відповідачів. Натомість суди відмовили в задоволенні вказаних позовних вимог унаслідок необґрунтованості позовної вимоги про визнання права на іпотеку, та як похідної вимоги про звернення стягнення на спірну нерухомість. Тому судові рішення в частині відмови зазначених позовних вимог підлягають зміні в мотивувальній частині. Як викладено у Постанові Верховного Суду від 20 грудня 2023 року у справі № 686/30591/21, відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України). Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 50 ЦПК України). Згідно частини першої частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що сторонами у справі є позивач і відповідач, між якими саме і виник спір, за вирішенням якого позивач звернувся до суду з позовом до відповідача. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18). У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. Близькі за змістом висновки сформульовані також у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17. Крім того, як підтверджується наявними матеріалами справи та встановлено судовими рішеннями у межах справи № 490/963/24, ТОВ «Олком-Лізинг» набуло право вимоги до боржників [PERSON] за кредитним та іпотечним договорами на предмет іпотеки , що наразі має адресу [ADDRESS] ( чи частину цього об`єкут нерухомості). У справі за позовом заінтересованої особи про звернення стягнення на предмет іпотеки- об`єкт неухомості як відповідачі мають залучатись всі власники цього майна, а тому належними відповідачами є всі співвласники спірного об`єкту, а не один з співвласників. Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України). Такого клопотання про залучення в якості відповідача ТОВ "ОлкомЛізинг " позивач не заявляв взагалі, а клопотання про залучення співвідповідачем [PERSON] позивачем заявлено поза межами встановлених ЦПК України процесуальних строків Встановивши, що у цій справі відповідачами залучені лише власники 170/1000 часток нежитлового приміщення по [ADDRESS] , загальною площею 646, 5 кв.м., [PERSON] та [PERSON] і не залучено в якості співвідповідача власника інших 830/1000 часток цього ж приміщення ТОВ "ОлкомЛізинг" та іпотекодавця [PERSON] ( з огляду на встановлення судами нікчемності договорів щодо відчуження нею предмета іпотеки на користь інших осіб) - суд приходить до висновку про необхідність відмови у позові через неналежний склад відповідачів. За такого, оскільки позивач визначив неповний склад відповідачів , що є окремою підставою для відмови у задоволенні позову - у зв`язку з цим суд не виснує стосовно доведеності чи недоведеності позовних вимог, оскільки первісним є визначення належного кола сторін по справі. Доведеність чи недоведеність належними доказами позовних вимог перевіряється за належного складу сторін по справі та способу захисту - тому суд не вбачає необхідності надавати оцінку іншим запереченням учасників справи. Щодо заяви представника відповідачів адвоката Труби К.Б. про застосування строку позовної давності. Згідно з положенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується. Верховний Суд України виклав подібну правову позицію й у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-3063цс16, вказавши, що суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони, зробленої до ухвалення рішення судом першої інстанції. Але, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. У разі, коли суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги, є необґрунтованими, суд повинен відмовити у задоволенні такого позову саме з цієї підстави. У постанові по справі № 755/13805/16-ц від 14 червня 2023 року, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51), від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (пункт 28), від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19 (пункт 57), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 129). У даній справі суд дійшов висновку про необхідність відмови у позові з підстав неповного визначення позивачем скалду відповідачів, що унеможливлює надання судом висновку про обгрунтованість чи необгрунтованість заявлених позовних вимог - отже суд не має висловлювати висновок щодо пропуску строку позовної давності. Щодо заяви про застосування строку позовної давності третіх осіб [PERSON] та [PERSON] . Тлумачення ч. 3 ст. 267 ЦК України, положення якої сформульоване зі словом «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується. Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони. Згідно із ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Отже, суд не може взяти до уваги заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності, подану третьою особою у справі. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц ЄСПЛ зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00). У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача не підлягає стягненню сплачений судовий збір.

Outcome: dismissed