Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

свої вимоги сторона позивача обґрунтовує тим, що між позивачем як постачальником та відповідачкою як споживачем існують договірні відносини щодо надання послуг із централізованого постачання холодної води та водовідведення у квартирі [ADDRESS] . З 01.01.2022 року плата за абонентське обслуговування споживачів за публічним договором приєднання становить для абонентів з одним індивідуальним лічильником води 16 грн., з яких: 8 грн. за отримання послуги з водопостачання; 8 грн. за отримання послуги з водовідведення; з двома лічильниками 16 грн. 60 коп. Однак, відповідачка не проводила в повному обcязі оплату за вказані спожиті послуги, внаслідок чого в неї перед позивачем виникла заборгованість у загальному розмірі 6 060 грн. 73 коп. за період з 30.09.2022 р. по 31.08.2025 р., і дану заборгованість відповідачка не погашує добровільно. Тому представник позивача просить стягнути з відповідачки на користь позивача зазначений розмір заборгованості та понесені судові витрати. 03.11.2025 року відповідачка подала письмову заяву, яка за своєю юридичною природою є відзивом на позовну заяву. Однак, вивчивши вказаний відзив, суд зазначає наступне. Згідно з положеннями ч.1 ст.120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 123 цього Кодексу перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ч.7 ст.178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. В ухвалі про відкриття провадження в даній справі від 01.10.2025 р. визначено відповідачці 15-ти денний строк на подання відзиву на позовну заяву з дня отримання вказаної ухвали (а. с. 14). Згідно з даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (№ поштового відправлення «R067014474932») відповідачка 13.10.2025 р. отримала копію ухвали про відкриття провадження в справі від 01.10.2025 р. та примірник позовної заяви з додатками. Отже, останнім днем встановленого строку на подання відзиву на позовну заяву був 28.10.2025 р. Проте, відзив на позовну заяву відповідачка подала лише 03.11.2025 р., і саме така дата вказана у цьому відзиві. У відповідності до ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Однак, відповідачка не зверталась з клопотанням про поновлення їй пропущеного процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву, і жодних поважних причин пропуску такого строку не вказано у даному відзиві. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У зв`язку з цим вказаний відзив на позовну заяву слід залишити без розгляду на підставі правил ч. 2 ст. 126 ЦПК України. Представник позивача Іванна Романюк в судове засідання 10.02.2026 року не з`явилася, 05.11.2025 року подала письмову заяву, в якій просить розглянути справу без її участі та задовольнити позовні вимоги (а. с. 22). Відповідачка в судове засідання 10.02.2026 року не з`явилася, 25.11.2025 року подала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі та задовольнити позов частково, а саме стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі лише 560 грн., а в частині заборгованості (2 478,98 грн., визначеної станом на 30.09.2022 року) відмовити, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності щодо звернення до суду з такою вимогою. Щодо стягнення заборгованості за травень і червень 2023 року в загальному розмірі 3 021,75 грн., то відповідачка вважає, що цей розмір є надуманим і жодним чином не обгрунтованим. Також відповідачка просить здійснити розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (а. с. 25). У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін (їх представників) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд відкладає ухвалення та проголошення судового рішення на строк по 16.02.2026 року з дня переходу (10.02.2026 року) до стадії ухвалення судового рішення. Суд, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідачка у вказаній заяві від 25.11.2025 року визнала факт надання їй позивачем вказаних вище послуг, не оспорює період надання таких послуг та не заперечує факт реєстрації за нею права власності на квартиру [ADDRESS] . Згідно з даними виписок за періоди з 01.01. по 31.12.2022 р., з 01.01. по 31.12.2023 р., з 01.01. по 31.12.2024 р., з 01.01. по 31.08.2025 р. станом на 31.08.2025 року розмір заборгованості відповідачки перед позивачем за надані останнім послуги з водопостачання становить 6 060 грн. 73 коп. (а. с. 6-9). Відповідно до частин 1 та 2 ст. 633 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. У відповідності до ч.1 ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов?язання повинні виконуватись належним чином та у встановлений строк. З 01.05.2021 року в Україні запроваджено публічні договори приєднання про надання комунальних послуг, в тому числі послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Такий договір з 01.12.2021р. був розміщений на офіційному веб-сайті Коломийської міської ради Івано-Франківської області та КП«Коломияводоканал» і вважається укладеним з 01.01.2022 р. Позивач опублікував на офіційному сайті у вільному доступі («https://kpvodokanal.if.ua/2469-2/») для своїх споживачів повідомлення про публічну пропозицію позивача про укладення публічного індивідуального договору приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції Закону України від 03.12.2020 року № 1060), постанови Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 року № 690 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2022 року № 85), статей 633 та 634 Цивільного Кодексу України. На фізичних осіб покладено законодавчий обов?язок укласти договір та вносити плату за користування послугами з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення; а тому у випадку відсутності прийняття оферти шляхом погодження на укладання індивідуального договору з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, які свідчать про прийняття пропозиції, таке прийняття може бути також у вигляді мовчання. Відповідно до змісту ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги забезпечує надання послуг з водопостачання та водовідведення для задоволення побутових потреб. Плата за комунальні послуги відповідно до ст. 67 Житлового кодексу України (далі ЖК України) та статей 10, 11 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" нараховується щомісячно, а її розмір розраховується за затвердженими в установленому порядку тарифами та відповідно до показань приладів обліку або за встановленими нормами. Статтями 67, 68 ЖК України та п. 5 ч. 2 ст. 7 вказаного Закону передбачено, що споживачі житлово-комунальних послуг повинні сплачувати за їх надання своєчасно, у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 цього Закону житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно із ст. 9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно з частинами 1-4 ст. 12 цього Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Істотними умовами договору про надання житлово-комунальної послуги є: перелік послуг; вимоги до якості послуг; права і обов`язки сторін; відповідальність сторін за порушення договору; ціна послуги; порядок оплати послуги; порядок і умови внесення змін до договору, в тому числі щодо ціни послуги; строк дії договору, порядок і умови продовження його дії та розірвання. Порядок та особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання житлово-комунальних послуг визначаються статтями 13-15 цього Закону. Відповідно до частин 1, 3 та 4 ст. 13 даного Закону договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. З пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 цього Кодексу передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 цього Кодексу ). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 цього Кодексу). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що протягом місяця з дня опублікування позивачем у засобі масової інформації проекту публічного договору відповідачка не подала до позивача жодного звернення у письмовому вигляді про свою відмову укласти індивідуальний договір з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення чи про свою незгоду із умовами опублікованого публічного договору. Тому вона вважається такою, що прийняла пропозицію позивача щодо укладення такого договору, положення якого відповідають типовому договору, та після вказаного опублікування відповідачка здійснювала оплату за послуги, а, отже, погодилася з умовами такого договору приєднання, умови якого не підлягають узгодженню зі стороною, що приєднується (споживачем). Таким чином, на підставі наведеного суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачка як споживач не сплачувала позивачу як постачальнику грошові кошти за надані їй послуги з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та за абонентське обслуговування в повному обсязі в період з 30.09.2022 р. по 31.08.2025 р. Так, згідно з даними вищевказаних виписок вбачається, що: -заборгованість відповідачки перед позивачем утворилась 30.09.2022 р. та становила 2 478 грн. 98 коп., а станом на 31.12.2022 року - 2 526 грн. 98 коп. (2 478 грн. 98 коп. нараховано у вересні, а в жовтні-грудні того ж року - по 16 грн. щомісяця); -за період з 01.01. по 31.12. 2023 року позивачем нараховано відповідачці заборгованість у розмірі 3 213 грн 75 коп., (у травні - 2 932 грн., у червні - 130 грн. 75 коп., у всіх інших місяцях - по 16 грн. щомісяця) у зв`язку з чим загальний розмір такої заборгованості станом на 31.12.2023 року становив 5 740 грн. 73 коп.; -за період з 01.01. по 31.12. 2024 року позивачем нараховано заборгованість в загальному розмірі 192 грн. (16 грн. щомісяця), у зв`язку з чим загальним розмір такої заборгованості станом на 31.12.2024 року становив 5 932 грн. 73 коп.; -за період з 01.01. по 31.08. 2025 року позивачем нараховано відповідачці заборгованість в загальному розмірі 128 грн. (16 грн. щомісяця за 8 місяців ), у зв`язку із чим загальний розмір такої заборгованості станом на 31.08.2025 року становив 6 060 грн. 73 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Доводи відповідачки про сплив строку позовної давності є безпідставними, оскільки 26.09.2025 року позивач звернувся з даним позовом, в якому просив стягнути вказану вище заборгованість за період з 30.09.2022 року по 31.08.2025 року, тобто в межах трьохрічного строку позовної давності. Крім того, відповідачкою не надано жодного доказу на спростування вимог позивача, а саме не доведено чому слід вважати більшу частину нарахованої заборговності не обгрунтованою. Отже, позов підлягає задоволенню. Судом також встановлено, що позивачем за звернення даною позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 3 028 грн., що стверджується платіжною інструкцією № 1200 від 25.09.2025 року (а. с. 5). Дані судові витрати підлягають присудженню з відповідачки на користь позивача на підставі п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог. На підставі наведеного, статтей 1, 8, 10, 11, 12, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», статей 67, 68 Житлового кодексу України, статей 526, 633, 634 Цивільного кодексу України, статтей 141, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

Outcome: approved