Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Заявниця звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт належності їй свідоцтва про право власності на житло. В обґрунтування заяви вказує, що вона є співвласником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Однак, у свідоцтві про право власності на житло не вірно вказано її по батькові, а саме замість « [PERSON] » зазначено « [PERSON] ». Через не правильне написання по батькові у вказаному свідоцтві вона позбавлена можливості реалізувати своє право власності на належну частку житлового будинку, а саме розпоряджатися нею. Вказує, що не вірний запис по батькові є орфографічною помилкою, допущеною при заповненні даного документу в зв`язку з складністю перекладу з української мови на російську і навпаки. У судове засідання заявниця не з`явилась, проте у заяві просить розглянути справу без її участі. Заяву підтримує. У судове засідання представник заінтересованої особи не з`явився, проте надав заяву про розгляд справи без участі представника. Проти задоволення заяви не заперечують. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] прізвище, ім`я, по батькові заявниці вказано на російській мові « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] 17 жовтня 2009 року зареєстрували шлюб. Згідно паспортних даних, прізвище, ім`я, по батькові заявниці вказано « [PERSON] ». Як вбачається з свідоцтва про право власності на житло від 16 жовтня 1996 року, у ньому вказано, що одноквартирний будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної власності гр. [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , загальна площа становить 131,6 кв.м. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як визначено в ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по - батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з пунктом 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, по має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в пункті 12 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Умова встановлення відповідного факту пов`язується із сукупністю таких правових підстав як, доведення належності правовстановлюючого документа заявникові та неможливості внести до нього відповідні виправлення органом, який видав правовстановлюючий документ. Встановлення факту, що має юридичне значення залежить від мети, яка повинна мати правовий сенс і як наслідок, створювати для заявника правові наслідки. Аналіз досліджених доказів у їх сукупності дозволяє суду дійти висновку про доведеність заявницею належності їй свідоцтва про право власності на житло від 16 жовтня 1996 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved