Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

[PERSON] через адвоката Березовського О. Д. звернулася до Городнянського районного суду Чернігівської області із позовом до [PERSON] , в якому просила визнати відповідача батьком [PERSON] , [INFO] . Також представник позивачки просив зобов`язати Городнянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни до актового запису №21 від 20.04.2021 про народження [PERSON] , [INFO] , виключивши відомості про батька дитини - [PERSON] , та зазначивши батьком дитини [PERSON] , [INFO] , громадянина України, і в графі «прізвище, власне ім`я, по батькові» записати - « [PERSON] » та видати нове свідоцтво про народження. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що позивачка, перебуваючи у 2019 році на заробітках у Польщі познайомилася із громадянином України [PERSON] (відповідачем), з яким проживала у цивільному шлюбі. Для спільного проживання сторони обрали м. Чернігів, де разом винайняли житло та влаштувалися на роботу продавцями в магазин «Симпатик». Під час спільного проживання у м. Чернігові сторони вели спільний побут і мали спільний бюджет, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах сторони мали взаємні права та обов`язки притаманні подружжю. У липні 2020 року позивачка та відповідач разом виїхали до Польщі на заробітки. Через пандемію коронавірусу у липні 2020 року у Польщі позивачка з відповідачем були поміщені до карантину, тоді позивачка завагітніла. Під час вагітності позивачки сторони проживали разом в Польщі, але безпосередньо перед народженням дитини позивачка повернулася в Україну, де [INFO] народила дитину - [PERSON] . Весь цей час, після повернення позивачки в Україну та народження сина відповідач був постійно на зв`язку із позивачкою, турбувався щодо стану її здоров`я, і стану здоров`я їх спільної новонародженої дитини, допомагав матеріально та визнавав народженого [PERSON] своїм сином. Разом з тим, відповідач влаштувався на роботу в Польщі, і сторонами було прийнято рішення, що останній буде залишатися на заробітках і матеріально підтримувати позивачку та спільного сина. Зареєструвала сина позивачка на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, але ім`я та по батькові у графі батько дитини вказала як у відповідача - [PERSON] . Реєстрацію народження дитини позивачка здійснила самостійно, оскільки відповідач не перебував на території України і не міг подати спільно із позивачкою заяву до органів ДРАЦС про визнання батьківства. Сторони погодили, що відповідач повернення в Україну та зареєструє себе батьком дитини. До 24 лютого 2022 року позивачка разом з дитиною проживала в м. Городня. Після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, позивачка за спільною домовленістю з відповідачем через білорусь разом з дитиною виїхала до Польщі до відповідача. Після цього за спільною домовленістю з відповідачем позивачка повернулася в Україну в Івано-Франківську область, де мешкала рідна тітка відповідача. Там же позивачка з дитиною отримали статус внутрішньо-переміщених осіб та проживала певний час з батьками та родичами відповідача. У квітні 2022 року [PERSON] похрестили і хрещеним батьком дитини став - [PERSON] (рідний брат відповідача). Разом з батьками відповідача та його родичами святкували перший день народження дитини. Надалі, позивачка за домовленістю з матір`ю відповідача виїхала в Польщу до відповідача, дитину при цьому залишила з матір`ю відповідача. Через незначний проміжок часу мати відповідача разом з його братом [PERSON] та малолітнім [PERSON] переїхали до Польщі, де всі разом проживали в одному помешканні. Однак стосунки між позивачкою та матір`ю відповідача не склалися, а відповідач не підтримав позивачку і остання разом із дитиною у липні 2022 року повернулася в м. Городню, де вона проживає разом із сином і по теперішній час. Позивачка зауважує, що відповідач весь цей час визнавав свого сина [PERSON] , цікавився станом здоров`я сина, його розвитком та набутими здібностями, спілкувався із позивачкою та сином за допомогою інтернет зв`язку, надавав матеріальну допомогу на утримання сина. Також позивачка на прохання відповідача направляла останньому відеозаписи із дитиною вдома та під час прогулянок. З моменту народження [PERSON] відповідач спілкувався та виховував сина лише в період, коли сторони у 2022 році проживали разом у Польщі. Після повернення в Україну відповідач спілкувався із сином тільки за допомогою інтернет зв`язку. При цьому не заперечуючи свого батьківства, відповідач не вчиняв жодних дій щодо виконання своєї обіцянки та офіційного визнання свого батьківства та реєстрації себе батьком [PERSON] . Повернутися в Україну для подання відповідної заяви до органів ДРАЦС відповідач не збирався, і тому було вирішено звернутися до суду для встановлення факту батьківства. При цьому відповідач погоджувався вчинити всі необхідні для цього дії для підтвердження свого батьківства та визнання заявлених вимог, що і стало підставою для звернення позивачки із вказаним позовом до суду. Крім цього, позивачка зауважує, що після відкриття провадження у справі відповідач погоджувався подати до суду всі необхідні документи і заяву про визнання батьківства, однак у послідуючому змінив свою позицію і жодних документів та заяву про визнання батьківства не надав. Відповідач повідомив, що йому порадив адвокат ніяких документів не підписувати та жодних документів в Україну не надсилати. Після цього відповідач припинив будь-яке спілкування із позивачкою та сином. Інші родичі відповідача також стосунки із позивачкою припинили. Згідно з протоколом авторозподілу від 17.03.2025 справу передано для розгляду судді Карпинській Н. М. Ухвалою від 18.03.2025 суддею Карпинською Н. М. задоволено заяву про самовідвід від розгляду вказаної цивільної справи. Справу передано для повторного розподілу у програмі Д-3. Автоматизованою системою документообігу суду в результаті повторного автоматизованого розподілу справу призначено для розгляду судді Городнянського районного суду Чернігівської області Бойко А. О. Ухвалою судді Бойко А. О. від 21 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 07 травня 2025 року у справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, доручено проведення експертизи експертам ТОВ «Мама Папа», провадження зупинено на час проведення експертизи. 22 липня 2025 року до суду повернуто ухвалу від 07.05.2025 про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи без виконання. Ухвалою судді Бойко А.О. від 23 липня 2025 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 19 серпня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 16 жовтня 2025 року у справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, доручено проведення експертизи експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, провадження зупинено на час проведення експертизи. 13.11.2025 надійшло клопотання експерта. Ухвалою суду від 13 листопада 2025 року поновлено провадження у справі для вирішення клопотання експерта. Ухвалою суду від 18 листопада 2025 року клопотання експерта задоволено та провадження зупинено на час проведення експертизи. 22.01.2026 до суду надійшло від Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру повідомлення про неможливість проведення експертизи. Ухвалою суду від 23.01.2026 провадження у справі поновлено та призначено судовий розгляд по справі. У судове засідання позивачка не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином. В судовому засіданні, яке відбувалося 25.09.2025, позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на задоволенні позову. Вказала, що під час перебування у Польщі у 2019 році вона познайомилася із відповідачем, у них виникли відносини і вони стали проживати разом у цивільному шлюбі, у 2020 році вони повернулися в Україну, познайомилися із батьками один одного та вирішили проживати разом у м. Чернігові, де винайняли житло та влаштувалися на роботу. Під час спільного проживання в них був спільний бюджет, вони проживали як сім`я. У липні 2020 року вони виїхали до Польщі, де вона завагітніла, але перед народженням дитини повернулася в Україну, тут вона [INFO] народила сина [PERSON] . Відповідач визнавав себе батьком дитини, допомагав матеріально, піклувався про неї та сина. Зареєструвала сина на підставі ст. 135 Сімейного кодексу для отримання допомоги, як одинокій матері. Після початку війни виїхала разом із сином через білорусь до Польщі, до відповідача, де жила з останнім. В послідуючому переїхала в Україну, в Івано-Франківську область до родичів чоловіка, де проживала деякий час. Весь цей час відповідач визнавав сина. Через деякий час позивачка разом із сином та родичами відповідача (його матір`ю та братом) переїхали до Польщі, до відповідача. Там всі вони проживали в одному помешканні, але через неприязні стосунки із матір`ю відповідача позивачка повернулася у липні 2022 року до м. Городня. Стверджувала, що в період, який може припадати на час зачаття дитини, не мала інтимних стосунків з іншими чоловіками і єдиним батьком її сина [PERSON] є відповідач [PERSON] . Єдиним способом підтвердити батьківство відповідача є проведення ДНК-експертизи, однак той ухилився від участі у ній. Представник позивачки-адвокат Березовський О. Д. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. 11.02.2026 від представника позивачки - адвоката Березовського О. Д. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить суд задовольнити позов (а. с. 156-157). Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Заява представника позивачки про проведення судового засідання за їх відсутності судом задоволена. Представник позивача у судовому засіданні 25.09.2025 позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених у позовній заяві, просив їх задовольнити в повному обсязі, оскільки це відповідатиме інтересам дитини. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку електронного документу в електронний кабінет відповідача від 26.01.2026, 20:24:39, проте в судове засідання не з`явився. За місцем реєстрації відповідач не повідомлений належним чином, оскільки с. Приютне Пологівського району Запорізької області на даний час є тимчасово окупованою територією. Від відповідача відзиву на позов не надійшло. Про поважні причини неявки суд не повідомлений. Представник третьої особи по справі - Городнянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, начальник відділу ДРАЦС Оксана Полегенько подала до суду письмове клопотання, в якому зазначила, що проти визнання батьківства не заперечує (а. с. 51). Заява представника третьої особи про розгляд справи за її відсутності задоволена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За змістом ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, якщо відповідач не повідомив суд про причини неявки та якщо від нього не надійшов відзив, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів, у разі згоди на це позивача. Враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] у розумінні ст. 130 ЦПК України належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не надав відзиву на позов, позивачка не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку щодо можливості проведення заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Врахувавши позицію позивачки, її представника, представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить наступного. Відповідно до ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду (ч. 2 ст. 125 СК України). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] убачається, що [PERSON] народився [INFO] у м. Чернігів, його батьками значаться: [PERSON] , [PERSON] , про що Городнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) зроблений відповідний актовий запис №21 від 20.04.2021 (а. с. 10). Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану про державну реєстрації народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №00030441468 від 20.04.2021 відомості про батька дитини [PERSON] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а. с. 12). Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. У випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (ч. 1 ст. 135 СК України). Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] народжений [INFO] матір`ю [PERSON] , яка не перебувала у шлюбі, і запис про батька при реєстрації його народження зроблено за відсутності спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду; запис про батька дитини при реєстрації народження зроблено за прізвищем матері - « [PERSON] », а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері на підставі ст. 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Сімейний кодекс України не визначає будь-яких особливостей щодо предмету доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved