Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 1587074 від 01.05.2024 року у розмірі 32000,00 грн, судового збору у розмірі 2422,40 грн, витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн та починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних витрат і 3% річних. В обґрунтування позову посилається на те, що 01.04.2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Слон Кредит» було укладено електронний договір №1587074 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідно до вимог ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію», при укладанні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів ст.11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. 24.12.2024 року між ТОВ "Слон кредит" та ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" укладено договір факторингу №24122024, згідно якого ТОВ "Слон кредит" передали ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, зокрема до боржника [PERSON] за договором №1547519 від 10.04.2024 року. [PERSON] не виконує зобов`язань за вказаним договором, припинив повертати кредит у строки передбачені договором, а тому виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути та судові витрати по справі. Крім того, позивач просить в порядку статті 265 частин десятої, одинадцятої ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно статті 625 ЦК України, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості та стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % на користь позивача, роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати та 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування. Посилаючись на наведене, позивач просив суд стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» суму заборгованості у розмірі 32000,00 грн, яка складається із: 5000,00 грн тіло кредиту, 17775,00 грн нараховані проценти первісним кредитором, 9225,00 грн, нараховані проценти ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал за 123 календарні дні, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. Ухвалою судді Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 27.08.2025 року цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Маловисківського районного суду Кіровоградської області на підставі п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України. Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від року 25.09.2025 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та призначено у справі судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання та витребувано докази. 13.10.2025 року на виконання ухвали суду АТ КБ «ПриватБанк» надано відповідь про те, що на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , в Банку емітовано картку № [NUMBER] , [NUMBER] , на яку здійснено переказ коштів 01.05.2024 року у розмірі 5000,00 грн. Представник позивача в прохальній частині позовної заяви, просив судове засідання проводити без участі позивача. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судові засідання призначені на 24.11.2025, 19.02.1015 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання, про що свідчить повернутий конверт на адресу суду «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, повідомлявся шляхом розміщення оголошення на веб-сайті судової влади України про виклик відповідача в судове засідання, при чому з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов, зустрічний позов, будь-які клопотання, заяви чи докази, від нього не надходили. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у позовній заяві представник позивача. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст. 280 ЦПК України. Заперечення від сторін проти заочного розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходило. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ст. ст.12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, та є такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд у межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти, обставини та правовідносини. Судом встановлено, що 01.05.2024 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та відповідачем укладено електронний договір №1587074 про надання споживчого кредиту, згідно з яким ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» надало відповідачу кошти у розмірі 5000 грн строком на 360 днів, на умовах встановлених договором, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до п.1.1. договору, укладення договору здійснювалося сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через вебсайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснювалась при вході споживача в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі, й шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Відповідно до п. 1.3 договору сума кредиту складає 3200 гривень, строк кредитку 360 днів (п.1.4 договору). Згідно з п. 1.5.1. договору стандартна процентна ставка становить 1,5 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору. Відповідно до п. 2.1. Договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Пунктом 9.6 договору, зокрема, зазначено, порядок укладання Договору та створення електронних підписів Сторін, а саме Договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі Сторонами Товариства електронним підписом, в Особистий кабінет Споживача для ознайомлення та підписання. Пунктом 9.8. договору, передбачено, що підписуючи цей договір, споживач підтвердив, що: перед укладенням цього договору йому було в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування; б) вказана в ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на веб-сайті; він ознайомлений з усіма умовами правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту товариства, що розміщені на веб-сайті, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися; дані, що стосуються його особи (дані паспорту, ідентифікаційного коду, ПІБ, місце проживання, інше), зазначені в преамбулі, та реквізитах сторін цього договору є актуальними, правильними та відповідають дійсності. Згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до Договору про надання споживчого кредиту №1587074 від 01.05.2024, загальна вартість кредиту становить 32000,00 грн, яка складається із: сума кредиту за договором - 5000,00 грн, проценти за користування кредитом (за період з 01.05.2024-26.04.2025) 27000,00 грн. Вказаний договір та таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до Договору про надання споживчого кредиту №1587074 від 01.05.2024 підписано відповідачем [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором С986, 01.05.2024 08:23:52. Відповідно до довідки наданої АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , в Банку емітовано картку № [NUMBER] , [NUMBER] , на яку здійснено переказ коштів 01.05.2024 року у розмірі 5000,00 грн. Крім того, факт перерахування коштів ТОВ « Слон Кредит» 01.05.2024 року у розмірі 5000,00 грн на платіжну картку клієнта, маска картки [NUMBER] підтверджується довідкою ТОВ «ПЕЙТЕК» від 16.01.2025 року. Тобто, ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свої зобов`язання перед відповідачем за договором виконало та надало йому кредит в сумі 5000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк». При цьому. відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав. Згідно копії витягу з Договору про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № [NUMBER] від 06.06.2022 ТОВ «ПЕЙТЕК» за дорученням клієнта ТОВ «Слон Кредит» на підставі окремого укладеного кредитного договору між Клієнтом та Споживачем (Отримувачем), за допомогою сервісу Фінансової компанії здійснює переказ коштів в національній валюті України з метою видачі кредитів, від Клієнта на картки Viza International та/або Mastercard та/або НПС Простір Отримувачів. 24.12.2024 року ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» на підставі Договору факторингу № 24122024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до відповідача, що підтверджується копією зазначеного Договору факторингу з додатками до нього. З Витягу з реєстру боржників від 24.12.2024, який є Додатком №1 до вказаного Договору факторингу вбачається, що ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» отримало право вимоги до відповідача згідно кредитного договору №1587074 на загальну суму 25275,00 грн. з яких: 5000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 17775,00 грн. сума заборгованості за відсотками. З Розрахунку заборгованості ТОВ «Слон Кредит» вбачається, що загальна сума заборгованості відповідача на дату відступлення згідно кредитного договору№1587074 від 01.05.2024 станом на 24.12.2024 складає 25275,00 грн. Крім того, зазначено, що за період з 01.05.2024 по 26.04.2025 (207 кількість днів прострочи) становить 34500,00 грн, яка складається із 5000,00 грн тіло кредиту, 27000,00 грн заборгованість за відсотками, 2500,00 грн штраф, пенію. Позивачем прийнято рішення та зазначено в позовній заяві про те, що згідно норм чинного законодавства штрафні санкції у розмірі 2500,00 грн не підлягають стягненню з відповідача. Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за Договором № 1587074 про надання споживчого кредиту від 01.05.2024 року, вбачається, що відповідачу [PERSON] за 123 календарних днів (25.12.2024-26.04.2025) нараховано проценти у розмірі 9225,00 грн за процентною ставкою 1.5%. Крім того, 01.05.2024 року відповідач підписав Паспорт споживчого кредиту, який виступає способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. При цьому, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту (постанова Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 року у справі № 393/126/20). Вирішуючи даний позов суд застосовує такі норми права. Відповідно до ст.634,638 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»з азначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст.11 Закону України «Про електроннукомерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України «Про електроннукомерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд у постанові від 09.09.2020 року у справі №732/670/19 дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Укладення електронного договору повинно відбуватися шляхом підписання його електронним підписом. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст.1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Тлумачення статті 516, частини 2 статті 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, де зазначено, що «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним», а також Верховним Судом в постанові від 12 лютого 2020 року у справі №522/22802/17, які суд враховує відповідно до частини 4статті 263 ЦПК України. З урахуванням вище встановленого, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із тіла кредиту у розмірі 5000,00 грн і вимога позивача у цій частині є доведеною, а тому підлягає задоволенню. Разом з тим, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (ст. 8 доповнено ч. 5 згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг). Згідно з п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 % (Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" доповнено пунктом 1 згідно із Законом № 3498-ІХ від 22.11.2023). Відповідно до розділу II. Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Відповідно до картки документа Закону № 3498-ІХ визначено, що дата публікації 23 грудня 2023 року, дата набрання законної сили - 24 грудня 2023 року. Тобто, з 24 грудня 2023 та протягом перших 120 днів (до 22.04.2024) розмір денної процентної ставки при укладенні кредитного договору не може перевищувати 2,5 %. Відповідно до листа Національного банку України від 20 лютого 2024 року «Щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування» надано роз`яснення щодо застосування Закону № 3498-ІХ, а також п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» з метою недопущення порушення прав споживачів. Згідно з роз`ясненнями у листі (п. 2 щодо максимального розміру денної процентної ставки) Національним банком України було зазначено наступне: «Відповідно до пункту 17 Розділу IV Прикінцеві та перехідні положення" Закону про споживче кредитування тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, тобто до 20 серпня 2024 включно, встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, який не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно). На підставі ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, тобто з 21 серпня 2024 року, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», не може перевищувати 1%. Отже, враховуючи вищевикладене максимальний розмір денної процентної ставки з 24.12.2023 становить 2,5%, з 22.04.2024 становить 1,5%, а з 20.08.2024 становить 1%. Однак, як вбачається з вищевказаного Договору № 1587074 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний», він укладений 01.05.2024, тобто після набрання чинності зазначеного Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, тобто після 24.12.2023р. Умовами Договору передбачено стандартну процентну ставку - 1,50 % в день, яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 Договору. При цьому, з доданих розрахунків заборгованості створених первісним кредитором та позивачем вбачається, що нарахування відсотків відповідачу за весь період здійснювалося за ставкою 1,5% в день відповідно до умов Договору, та не враховано вищевказаний Закон. Таким чином, враховуючи вище викладене, відсотки відповідачу повинні були нараховуватися наступним чином: - за 112 днів по 1,5% (01.05.2024 -20.08.2024, з урахуванням п. 1.5.1 Договору) 5000,00 грн.*1,5% = 75,00 грн., 75,00 грн.*112 дні = 8400,00 грн.; - за 218 дні по 1% (21.08.2024 -26.04.2025) 5000,00 грн.*1 % = 50,00 грн., 50,00грн. * 218 дні = 10900,00 грн. Отже, розмір заборгованості по відсотках за кредитним Договором № 1587074 від 01.05.2024 року становить 19300,00 грн. З урахуванням того, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість, яка ним добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що між сторонами по справі виникли правовідносини, відповідачкою грошові кошти отримано, але в порядку та на умовах договору не повернуто, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінтраст капітал» є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню в у розмірі 24300,00 грн. яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом 5000,00 грн та простроченої заборгованості за нарахованими відсотками 19300,00 грн. Щодо вимоги позивача в порядку частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України, органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення, нараховувати інфляційні витрати і 3% річних відповідно до статті 625 ЦПК України, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. В свою чергу, згідно ч.11ст.265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Тобто, при ухваленні рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі №910/14524/22 (провадження № 12-4гс24) зазначено, що питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) суд вирішує на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності. Суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли 01.05.2024 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час. Отже, суд вважає, що вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні трати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу та сплаченого судового збору. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом даної справи на підтвердження яких позивачем надано: акт №8193 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору №10/12-2024 від 10.12.2024 року відповідно до якого, Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» була прийнята правова допомога на загальну вартість 10000,00 грн; договір про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024 року, заявка №8193 на виконання доручення до Договору №10/12-2024 від 10.12.2024 року, рахунок на оплату № 8193-12/05-2025 від 12.05.2025 року. Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною першою ст.15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 та 4 ч. 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2 ч. 2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч. 3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України). Представник позивача у відповіді на відзив вказав, що на його думку, вартість виконаних робіт представником відповідача є завищеною, необґрунтованою такою, що не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності у розумінні, є неспівмірною зі складністю справи та документально не підтверджена. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності. Згідно п. 1 ч. 2 ст.137 та ч. 8 ст.141 ЦПК України, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02.12.2020 року у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі № 753/1203/18. Таким чином, суд приходить до висновку, що надані стороною позивача документи є належними та достатніми доказами на підтвердження витрат, які позивач поніс на оплату професійної правничої допомоги у цій справі. Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, у рішеннях від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц. Суд у постанові від 25.07.2023 року у справі № 340/4492/22 прийшов до висновку, що наявність або відсутність заперечень процесуального опонента проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення лише для розв`язання питання про співмірність судових витрат на правову допомогу, заявлених до відшкодування. Водночас, це не впливає на обов`язок перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим критеріям. Визначаючи співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, оцінюючи характер правової допомоги (послуги) у цій справі щодо змісту виконаних робіт, витраченому адвокатом часу, обсягу наданих послуг та значенню справ та

Outcome: partial