Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог 25.12.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» (надалі ТОВ «Свеа фінанс») через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідача 26220 грн заборгованості за кредитним договором та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. Вимоги мотивовані тим, що 27.09.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (надалі ТОВ «Лінеура Україна») та [PERSON] укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2408874 шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Лінеура Україна» надало позичальнику кредит в сумі 8000 грн, а позичальник зобов`язався одержати та повернути кошти, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Кредит надавався строком на 30 днів, стандартна процентна ставка визначена у розмірі 1,9% в день. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти в сумі 8000 грн шляхом їх перерахування на картку позичальника, яку він вказав при оформленні кредиту. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, не здійснивши передбачені договором платежі вчасно, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. У зв`язку з цим, станом на день складання позовної заяви утворилась заборгованість за договором у розмірі 26220 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 8000 грн; заборгованість за нарахованими відсотками 18220 грн. 15.07.2022 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Свеа фінанс» уклали договір факторингу №2-15072022, відповідно до умов якого клієнт (первісний кредитор) відступає (передає) фактору (новий кредитор) права вимоги, а фактор набуває права вимоги за кредитними договорами від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором. Відповідно до Реєстру боржників, що є додатком №1 до договору факторингу № 2-15072022 від 15.07.2022 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №2408874 складає 26220 грн. Представник позивача ТОВ «Свеа фінанс» за довіреністю Паладич А.О. у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, в позовній заяві просила про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Доводи та заперечення відповідача. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду повідомлявся за останнім відомим місцем реєстрації та шляхом опублікування відповідного оголошення на офіційному сайті «Судова влада». На адресу суду повернуто поштове відправлення з відміткою ВПЗ «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідач вважається повідомленим про дату судового засідання, в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 29.12.2025 року позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з цим позовом, долучивши докази направлення копії позовної заяви з додатками відповідачу. 14.01.2026 року суд отримав інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача, відкрив спрощене позовне провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 16.02.2026 року. 16.02.2026 року сторони до суду не з`явилися. Суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи без оформлення окремого документа, та перейшов до стадії ухвалення судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виклад встановлених судом обставин та зміст спірних правовідносин Між сторонами виникли правовідносини щодо заборгованості за кредитним договором, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Суд встановив, що 27.09.2021 року відповідач [PERSON] здійснив реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Лінеура Україна» і заповнив електронну заявку на отримання споживчого кредиту на сайті ТОВ «Лінеура Україна» в мережі Інтернет https://credit7.ua/, після чого ТОВ «Лінеура Україна» 27.09.2021 року направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір №2408874 про надання коштів на умовах споживчого кредиту у вигляді розміщення в особистому кабінеті позичальника на сайті повного тексту кредитного договору. Ознайомившись з істотними умовами договору, відповідач виразив згоду на укладення договору, шляхом натискання відповідної кнопки в ІТС. В свою чергу 27.09.2021 року о 12 год 46 хв ТОВ «Лінеура Україна» направило відповідачу через телекомунікаційну систему на номер телефону, який був зазначений ним у анкеті в особистому кабінеті, одноразовий ідентифікатор Р922, котрий [PERSON] введений/відправлений 27.09.2021 року о 12 год 49 хв у відповідному розділі ІТС ТОВ «Лінеура Україна», чим він прийняв (акцептував) пропозицію (оферту) щодо укладання договору №4718057 на умовах визначених офертою. Таким чином 27.09.2021 року ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] уклали договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2408874 Відповідно до п. 1.1 1.4 кредитного договору, товариство надало відповідачу кредитні кошти в сумі 8000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом на умовах строковості, зворотності, платності, на строк 30 днів, зі сплатою фіксованої стандартна процентної ставки в розмірі 1,90%, яка нараховується в межах всього строку кредиту. Згідно п. 2.1. договору кредитні кошти надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу клієнта. ТОВ «Лінеура Україна» виконало своє зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошти згідно умов кредитного договору в сумі 8000 грн, що підтверджується інформацією ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вих. №17999-0403 від 04.03.2024 року, відповідно до яких перерахування коштів здійснювались 27.09.2021 року в сумі 8000 грн за допомогою системи iРay.ua на платіжну картку. 15.07.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Свеа фінанс» укладений договір факторингу №2-15072022, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило на користь ТОВ «Свеа фінанс» права грошової вимоги до позичальників, у тому числі за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2408874, що підтверджується договором факторингу № 2-15072022, витягом з Реєстру боржників за договором факторингу №2-15072022 від 15.07.2022 року, платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 8664 від 18.07.2022 року. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №2408874 від 27.09.2021 року, станом на 15.07.2022 року сума заборгованості відповідача становить 26220 грн, з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту 8000 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 18220 грн. Доказів повернення отриманих коштів відповідачем матеріали справи не містять. Встановлені обставини підтверджуються письмовими доказами: договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2408874 від 27.09.2021 року з додатками, паспортом споживчого кредиту, правилами надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Лінеура Україна», договором факторингу №2-15072022 від 15.07.2022 року, реєстром боржників за договором факторингу №2-15072022 від 15.07.2022 року, розрахунком заборгованості, іншими матеріалами справи. Норми права, які застосував суд Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. ч. 1ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1ст. 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. За висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 207, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Кодексу; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі ст. 514 ЦПК України. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); дарування (частина друга статті 718 ЦК України); факторингу (глава 73 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною другою статті 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. За змістом частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч.1ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відповідно до ч. 1 ст. 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові від 28 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок про те, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Висновки суду Суд встановив, що відповідач [PERSON] уклав договір з первісним кредитором, підписав його електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. У договорі сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов, домовилися щодо розміру кредитних коштів, отриманих відповідачем у позику, щодо строку повернення кредитних коштів, щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами. Після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у відповідача виникло зобов`язання по поверненню суми отриманого кредиту та сплати відповідної плати за користування кредитом. Первісний кредитор виконав свої зобов`язання - надав відповідачу кредитні кошти у розмірі, визначеному договором, шляхом перерахування коштів на платіжну картку відповідача. Проте відповідач не виконав зобов`язань по поверненню грошових коштів, чим порушив умови кредитного договору, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, розмір якої відповідачем не оспорений. Відповідно до договору факторингу право вимоги за кредитним договором, укладеним первісним кредитором із [PERSON] перейшло до ТОВ «Свеа фінанс». Оскільки відповідач уклав договір №2408874 від 27.09.2021 року, отримав кредитні кошти, проте свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, тому наявна заборгованість за кредитним договором по тілу кредиту в розмірі 8000 грн підлягає стягненню з відповідача. Вирішуючи позовну вимогу щодо стягнення з відповідача відсотків в сумі 18220 грн суд дійшов таких висновків. Згідно ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно умов договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2408874 від 27.09.2021, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти у сумі 8000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Кредит наданий строком на 30 днів (п. 1.3 договору) Договором не передбачено нараховування процентів після закінчення строку кредитування. Окрім цього, докази, що відбулася пролонгація такого строку відповідно до умов договору суду не надані. Натомість, згідно розрахунку заборгованості позивач нарахував проценти за кредитним договором за період з 27.09.2021 року по 25.01.2022 року та визначив їх в розмірі 18240 грн, з яких відповідач добровільно сплатив 20 грн (01.11.2021року та 28.12.2021року) Згідно розрахунку заборгованості за договором №2408874 від 27.09.2021 року заборгованість [PERSON] станом на 26.10.2021 року складається із суми кредиту в розмірі 8000 грн та суми по відсотках в розмірі 4560 грн. Вказане узгоджується також з Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2408874 від 27.09.2021 та Паспортом споживчого кредиту. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154 цс 18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Отже, за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2408874 від 27.09.2021 проценти за користування кредитними коштами в розмірі 1,90% можуть бути нараховані лише упродовж 30 днів, тобто строку, на який були надані кредитні кошти, а тому розмір заборгованості за процентами за користування кредитними коштами за цим договором складає: 4560 грн (8000 х 1,90% х 30). Відтак з [PERSON] на користь ТОВ «Свеа Фінанс» підлягає стягненню заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2408874 від 27.09.2021 у розмірі 12560 грн (8000 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту + 4560 грн заборгованість за відсотками). Розподіл судових витрат. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн, позов задоволено частково на 47,90% (12560:26220х100%), а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1160,33 грн судового збору.

Outcome: partial