Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26.12.2023 року о 08:45 годині в Дніпропетровській області у місті Кривому Розі Довгинцівського району на вул. дніпровське шосе, 15 а відповідач [PERSON] керуючи автомобілем Хюндай Елантра н.н.з. [NUMBER] не був уважний, не слідкував за дорожньою обстановкою, не обра безпечної швидкості руху, та при виникненні перешкоди, водій об`єктивно спроможний був виявити не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу намагаючи виконати маневр перестроювання не дотримався безпечної дистанції та інтервалу при об`їзді перешкоди допустив зіткнення з автомобілем Хюндай Акцент д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля Рено Талісман д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , яка рухалася по смузі куди намагалася виконати маневр перестроювання водій [PERSON] водій Рено Талісман по інерції здійснила виїзд за межі проїзної частини. Унаслідок ДТП авто отримало механічні пошкодження, що спричинило матеріальні збитки. Постановою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.01.2024 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок вказаного ДТП автомобіль Рено Талісман д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку завдатку власнику колісного транспортного засобу№34-D/14/85 від 16.02.2024 року вартість матеріального збитку завданого власнику Рено Талісман д.н.з. [NUMBER] 2016 року випуску, кузов № [NUMBER] , в наслідок ДТП, складає 48526,04. За результатами огляду заяви страхова компанія ТДВ СК «АЛЬФА ГАРАНТ» прийняла рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 48526,04 грн. позивачем від страхової компанії було отримано виплату у розмірі 45 326,04 (за вирахуванням податків). Відповідно до висновку експерта транспортно-товарознавчого дослідження №Д4/01/24 від 17.01.2024 року вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику автомобіля Рено Талісман д.н.з. [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , в цінах на дату 10.01.2024 року складає 80792,39 грн. Із зазначеного вбачається, що сума відшкодування, яка була отримана від страхової компанії є не достатньою для проведення повного відновлення належного автомобіля цього приводу я вимушена звернутися до суду щодо відшкодування належного автомобіля. З цього приводу звернулася до суду із позовом про відшкодування спричиненої матеріальної шкоди в частині різниці між виплатою страховою компанією та дійсними збитками , яка складає 35 466,35 грн. витрати на експертні послуги у розмірі 6000 грн. та витрати за моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. Ухвалою судді від 22 липня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 04 листопада 2024 року на адресу суду від представника відповідача Вязанкіної Н.П. надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, заперечуючи проти позову, зазначила, що обставини дорожньою транспортної пригоди та винуватості відповідача не оспорюється, оспорюється лише розмір завданої шкоди. Позивачем не надано жодного доказу, щодо завдання їй моральної шкоди та просить залучити співвідповідача ТДВ Страхова компанія «АЛЬФА ГАРАНТ». 18 вересня 2025 року від представника позивача дійшла заява про поновлення процесуального строку та зміну підстав позову. Ухвалою суду від 18 вересня 2025 року, задоволено заяву представника позивача та залучено до участі співвідповідача ТДВ Страхова компанія «АЛЬФА ГАРАНТ». 13 жовтня 2025 року від ТДВ Страхова компанія «АЛЬФА ГАРАНТ» надійшов відзив на позовну заяву заперечуючи проти позову, вважає позовнезаконним, необґрунтованим та такими що не підлягають до задоволення. Після отримання від потерпілої особи повідомлення про ДТП, на виконання вимог ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ТДВ СК «Альфа-Гарант» було направлено свого представника для проведення огляду пошкодженого транспортного засобу позивача, за результатами якого складено відповідний протокол огляду з вичерпним переліком пошкоджених деталей та необхідних ремонтних операцій для відновлення даного КТЗ. Даний протокол був підписаний представником позивача без жодних зауважень. На основі зазначеного протоколу та інших матеріалів огляду автомобіля позивача, ТОВ «Бюро оцінки «Гріндей» було складено Звіт про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу № 34-D/14/85 від 16.02.2024 р., відповідно до результатів якого було встановлено, що вартість матеріального збитку завданого власнику майна RENAULT TALISMAN, д.р.н. [NUMBER] складає: 56 489,25 грн. з ПДВ на запасні частини та матеріали, а вартість матеріального збитку без ПДВ на запасні частини та матеріали складає: 48 526,04 грн. Оскільки Позивачем на момент досудового врегулювання не надано жодного доказу, що підтверджував факт оплати проведеного ремонту (відповідне платіжне доручення, квитанція чи інший платіжний документ), то сума страхового відшкодування повинна бути зменшена на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Таким чином, розмір страхового відшкодування розрахований з боку Відповідача склав 48 526,04 грн., тобто вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу без ПДВ і виплата страхового відшкодування була здійснена 19.04.2024 р., що підтверджується платіжною інструкцією № 45991 (додається). Щодо відсутності правових підстав у ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» для виплати страхового відшкодування у розмірі, визначеному на підставі Висновку експерта транспортної-товарознавчої експертизи №Д4/01/24 від 17.01.2024 року Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги висновком судового експерта Чивчиша О.П. № Д/4/01/24 від 17.01.2024р., виконаного на замовлення Позивача та відповідно до якого, вартість матеріального збитку склала: 80 792,39 грн. Вважаємо, що покладання на Відповідача ТДВ СК Альфа-Гарант витрат на проведення транспортно-товарознавчої експертизи, за результатами якої було складено висновок №Д4/01/24 від 17.01.2024 р. у розмірі 6 000,00 грн. є неправомірним, так як у відповідності до ст. 34.3 Закону №1961-IV Страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження) тільки у разі, коли представника страховика не з`явився у визначений В судовому засіданні, позивач [PERSON] та її представник позивача, адвокат Морозов Є.Є. кожен окремо позовні вимоги підтримали, та надали пояснення, просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ТДВ Страхова компанія «АЛЬФА ГАРАНТ». в судове засідання з`явилилися, належним чином повідомлені, причин неявки суду не повідомили. Представник відповідача Вязанкіна Н.П. в судовому засіданні позовні вимоги заперечувала проти виплати моральної шкоди. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У частинах першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1188 ЦПК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Постановою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.01.2024 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок вказаного ДТП автомобіль Рено Талісман д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку завдатку власнику колісного транспортного засобу№34-D/14/85 від 16.02.2024 року вартість матеріального збитку завданого власнику Рено Талісман д.н.з. [NUMBER] 2016 року випуску, кузов № [NUMBER] , в наслідок ДТП, складає 48526,04. За результатами огляду заяви страхова компанія ТДВ СК «АЛЬФА ГАРАНТ» прийняла рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 48526,04 грн. позивачем від страхової компанії було отримано виплату у розмірі 45 326,04 (за вирахуванням податків). Відповідно до висновку експерта транспортно-товарознавчого дослідження №Д4/01/24 від 17.01.2024 року вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику автомобіля Рено Талісман д.н.з. [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , в цінах на дату 10.01.2024 року складає 80792,39 грн. Позивач зазначає, матеріальна шкода в частині різниці між виплатою страховою компанією та дійсними збитками , яка складає 35 466,35 грн. витрати на експертні послуги у розмірі 6000 грн. та витрати за моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ч. 1 ст. 16ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). У ст. 1 ЗУ «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. З огляду на вищенаведене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам у наслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, зокрема, й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала цю шкоду, у загальному порядку. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавала шкоди у передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону). Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року (справа № 755/18006/15-ц), яка визначила, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правої відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), яку застосовує суд до спірних правовідносин. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 березня 2020 року (справа № 641/2795/16). Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у Постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6- 2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). А тому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою повинен відшкодувати відповідач, як винна особа, яка завдала шкоду. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням встановленого, матеріальна шкода позивачу була завдана саме внаслідок порушення Правил дорожнього руху відповідачем, відтак суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення матеріальних збитків є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. З огляду на наведене, суд приходить до висновку щодо стягнення з ТОВ з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа Гарант» на користь позивача недоплачене страхове відшкодування у розмірі 32 266,35 грн та витрати на проведення оцінки збитків у розмірі 6000 грн. Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути франшизу в сумі 3200,00 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних - душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Статтею 1167 ЦК України визначено, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вирішуючи питання про розмір компенсації за нанесену моральну шкоду, суд виходить з характеру і тривалості страждань позивача й істотних змін способу його життя. На підставі вищевикладеного, заявлену позивачем суму відшкодування моральної шкоди суд вважає дещо перебільшеною, та оцінює її в розмірі 5000,00 грн. На думку суду, така сума відшкодування моральної шкоди є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наведених вище мотивів та підстав. Щодо вирішення питання про розподіл витрат, суд зазначає таке. Відповідно дост. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, на відповідача - у разі задоволення позову. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України) Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наведених вище мотивів та підстав. Щодо вирішення питання про розподіл витрат, суд зазначає таке. Відповідно дост. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, на відповідача - у разі задоволення позову. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України) З огляду на наведене, суд вважає за потрібне стягнути з відповідачів на користь позивача 1211,20 грн судового збору сплачених позивачем при зверненні до суду з позовом та з ТОВ з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа Гарант» 6000,00 грн витрат за проведення експертизи.

Outcome: partial