Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 26.07.2022 Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 92. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що їх спільне життя з відповідачкою не склалося, з грудня 2025 року хоча і проживають за однією адресою, але проживають окремо, шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведуть. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 02.02.2026 відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 11-12). Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю (а.с. 18). Відповідачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення (а.с. 19). Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За правилами частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відтак, справа розглядається за правилами спрощеного провадження, на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.07.2022 сторони уклали шлюб, який зареєстрований Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 92 (а.с. 6). Згідно свідоцтва про народження, сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). На теперішній час шлюб носить лише формальний характер, спільне життя з відповідачкою не склалося, шлюбні відносини між подружжям припинені, спільного господарства не ведуть. Фактично сім`я припинила своє існування. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу (далі СК) України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом статті 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що в даному випадку не відбулось і підтверджується доказами, що є у справі. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушувати до припинення шлюбних відносин, примушувати до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їх дітей, що мають істотне значення. За викладених обставин, суд враховує фактичні взаємовідносини між подружжям, дійсні причини пред`явлення позову до суду, волевиявлення позивача припинити шлюбні відносини, що рішення позивача про розірвання шлюбу та пред`явлення з цього приводу позову до суду прийнято з усвідомленням ним його наслідків. У свою чергу відповідачка не заперечує проти розірвання шлюбу, отже, суд дійшов висновку про те, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя та їх дитині, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved