Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

АТ «Кредобанк» звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою та свої вимоги мотивує тим, що 29.04.2021 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було підписано Додаток про відкриття кредитної лінії №ПКК/90813 до Заяви-Договору №26200011517477/980/РКО від 29.04.2021 року. Відповідно даного договору відповідачу було відкрито кредитну лінію в розмірі 200000 грн., з фіксованою процентною ставкою 30 % річних, на умовах поворотності, строковості, платності та позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти в строк та на умовах, визначених кредитним договором. На виконання даного договору банк свої зобов`язання виконав повністю, позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином тривалий час не виконує. Станом на 02.10.2025 виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 113 427,14 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 89 953,02 грн., заборгованість за відсотками 23474,12 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості, а також понесені судові витрати. Ухвалою суду від 21.11.2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 20.01.2026 року. 20.01.2026 року закрито підготовче судове засідання і призначено справу до розгляду по суті на 17.02.2026 року. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві зазначив про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти вирішення справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Одночасно був повідомлений через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного: Судом встановлено, що 29.04.2021 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було підписано Додаток про відкриття кредитної лінії №ПКК/90813 до Заяви-Договору №26200011517477/980/РКО від 29.04.2021 року на умовах поворотності, строковості, платності та позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти в строк та на умовах, визначених кредитним договором. За умовами кредитного договору [PERSON] був наданий кредитний ліміт у розмірі 200000 грн.. Відповідно до п. 1.3.2.1 Додатку про відкриття кредитної лінії відповідачу було встановлено максимальний ліміт кредитної лінії 200 000 грн. Відповідно до п. 1.3.2.2 Додатку про відкриття кредитної лінії строк кредитної лінії до 28.04.2024 року. Відповідно до п. 1.3.2.3.2 Додатку про відкриття розмір процентної ставки 30 % річних. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору, належними сторонами. За частиною 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором установлено обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Відповідачем умови договору не виконувались, в зв`язку з чим станом на 02.10.2025 виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 113427,14 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 89 953,02 грн., заборгованість за відсотками 23474,12 грн.. Наданий банком розрахунок відповідачем не оспорюється. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитними договорами вбачається, що відповідач не погасив узятий ним кредит, не сплатив відсотки, а тому відповідно до зазначених вище норм цивільного законодавства заборгованість в сумі 113 427,14 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь АТ «Кредобанк». Щодо вимог про відшкодування понесених позивачем витрат на надання правничої допомоги, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З матеріалів справи вбачається, що будь-яких квитанцій, платіжних доручень з відміткою банку або інших банківських документі, касових чеків на сплату витрат за правничу допомогу, акту виконаних робіт відповідно до встановленого у договорі про надання правової допомоги суду не надано. Заявлена сума витрат на правничу допомогу у розмірі 11342,71 грн. не підтверджена належними доказами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 грн..

Outcome: partial