Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

Представник позивача, повноваження якої підтверджено довіреністю від 11.12.2024 року № 44, через систему «Електронний суд» звернувся до суду з цивільним позовом за змістом якого просить стягнути з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС») заборгованість за кредитним договором від 07.08.2023 року № 1252-0454 в сумі 94 875 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторонами 07.08.2023 року за допомогою веб-сайту creditkasa.com.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем позивача, укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1252-0454 (далі Договір № 1252-0454), який відповідачем підписано з використання одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов якого позивачем надано відповідачу грошові кошти в розмірі 18 000 грн., шляхом перерахування їх на картковий рахунок, вказаний нею в особистому кабінеті, строком на 300 днів, а відповідач зобов`язалась повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування ними за промо/зниженою/стандартною відсотковими ставками за кожен день користування кредитом. У подальшому, 12.08.2023 року на підставі додаткової угоди № 1 до Договору № 1252-0454 ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» додатково надало [PERSON] грошові кошти в розмірі 2 000 грн. [PERSON] свої зобов`язання за Договором № 1252-0454 не виконала, як наслідок, станом на 19.09.2025 року виникла заборгованість у сумі 185 300 грн., з яких: 20 000 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 165 300 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Водночас із застосуванням програми лояльності шляхом часткового списання позичальнику заборгованості за умови погашення решти заборгованості позивачем зменшено заборгованість за нарахованими відсотками на 90 425 грн., заявивши до стягнення з відповідача в судовому порядку грошові кошти в сумі 94 875 грн., з яких: 20 000 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 74 875 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Представник позивача в судові засідання не з`явився, відповідно до поданого клопотання просив розгляд справи провести за відсутності сторони позивача на підставі наявних доказів та не заперечував проти ухвалення заочного рішення в справі. Відповідач, будучи належним чином повідомленою, в розумінні п. 1) ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про місце, дату та час розгляду справи, що узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 25.04.2018 року в справі № 800/547/17, а також постановах Верховного Суду від 27.11.2019 року в справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року в справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року в справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 року в справі № 910/16249/19, від 18.03.2021 року в справі № 911/3142/19, від 19.05.2021 року в справі № 910/16033/20, від 07.02.2024 року в справі № 904/853/23, відзив на позовну заяву не надала, ініціювала відкладення розгляду справи на іншу дату та час з метою врегулювання спору з позивачем у позасудовому порядку, однак у подальшому, в судові засідання неодноразово не з`явилась, поважність причин неявки не повідомила, заяв та клопотань від її імені про відкладення розгляду справи чи з інших процесуальних питань до суду не надходило. Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами, як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, застосовується як джерело права, зокрема в Рішенні від 16.02.2017 року в справі «Каракуця проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що будь-яке порушення права доступу до суду відсутнє, якщо особа не виявила належної зацікавленості у розгляді його справи, тобто неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для відповідних правових наслідків. З урахуванням вказаного та вимог ч. 8 ст. 178, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, а також відсутності підстав, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами в заочному порядку, про що 13.02.2026 року постановлено відповідну ухвалу. У відповідності до ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін у засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що наявні достатні підстави для часткового задоволення позовних вимог. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 07.08.2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] дистанційно в електронній формі укладено Договір № 1252-0454, який [PERSON] , підписано з використання одноразового ідентифікатора, невід`ємними частинами якого є Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) (далі Правила), та Паспорт споживчого кредиту, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 18 000 грн. шляхом їх безготівкового зарахування на вказаний нею електронний платіжний засіб ( [NUMBER] ), максимальним строком на 300 днів, з базовим періодом (мінімальний період) 21 день, а [PERSON] зобов`язалась повернути кредит до 27.08.2023 року та сплатити нараховані проценти за промо-ставкою (1,25% від суми кредиту за кожен день користування) в сумі 4 725 грн., а загалом 22 725 грн., або ж повернути кошти не пізніше 01.06.2024 року та сплатити нараховані проценти за стандартною ставкою 3% від суми кредиту за кожен день користування ним. Між сторонами 12.08.2023 року дистанційно в електронній формі погоджено умови додаткової угоди № 1 до Договору № 1252-0454, яку [PERSON] підписано з використання одноразового ідентифікатора, відповідно до умов якої ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» додатково надав відповідачу кредит у розмірі 2 000 грн., а також внесено зміни до Договору 1252-0454 згідно яких відповідач зобов`язалась повернути збільшений кредит 01.06.2024 року та періодично сплачувати проценти за користування ним згідно графіку платежів, які нараховано за стандартною процентною ставкою (3% від суми кредиту в день). Факт перерахування 07.08.2023 року та 12.08.2023 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через платіжну систему LiqPay на користь [PERSON] на платіжну картку [NUMBER] грошових коштів в розмірі 18 000 грн. (платіж № 2349258777) та 2 000 грн. (платіж № 2351095120) з призначенням платежу «видача кредитних коштів за договором 1252-0454», підтверджується довідкою ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а також квитанціями АТ КБ «ПриватБанк» від 07.08.2023 року № 73fd091e-0ef6-4858-a300-c5db40fd5eb1, від 12.08.2023 року № 96f26bbe-d41e-498a-b132-94f85eb09842. Згідно розрахунку заборгованості за Договором № 1252-0454 [PERSON] отримано 07.08.2023 року кредит у розмірі 18 000 грн. та 12.08.2023 року ще 2 000 грн., в зв`язку з чим нараховувалась відсотки за користування ним, а саме: упродовж 07-11.08.2023 року щоденно в розмірі 225 грн. (1,25% розміру кредиту), упродовж 12-27.08.2023 року 250 грн. (1,25% розміру кредиту), в період часу з 28.08.2023 року по 16.09.2023 року 500 грн. (2,5% розміру кредиту), а в період часу з 17.09.2023 року по 01.06.2024 року 600 грн. (3% розміру кредиту). [PERSON] упродовж строку кредитування на виконання своїх зобов`язань 27.08.2023 року сплачено позивачу грошові кошти в розмірі 5 125 грн., які зараховано на погашення відсотків за користування кредитом. Таким чином, станом на 19.09.2025 року заборгованість за Договором № 1252-0454 складала 185 300 грн., з яких: 20 000 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 165 300 грн. прострочена заборгованість за процентами. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини щодо надання банківських послуг у сфері кредитування, які врегульовано Цивільним кодексом України та законами України «Про електронну комерцію», «Про електронний цифровий підпис», «Про споживче кредитування». Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо: його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронною комерцією є відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано законами України «Про електронну комерцію» та «Про електронний цифровий підпис». Положеннями ст.ст. 1, 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Згідно п.п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Положеннями ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання, крім іншого, є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За вказаних обставин, суд вважає доведеним, що 07.08.2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] в електронній формі укладено Договір № 1252-0454 на підставі якого останньою отримано в якості кредиту грошові кошти в сумі 18 000 грн. мінімальним строком на 21 день, зі сплатою процентів за промо-ставкою ставкою 1,25% за кожен день користування кредитом упродовж цих перших 14 днів, та максимальним строком на 300 днів, зі сплатою процентів за стандартною ставкою 3% за кожен день користування кредитом з 21 дня користування кредитними коштами, а 12.08.2023 року сторонами укладено додаткову угоду № 1 до Договору № 1252 0454 на підставі якої відповідач додатково отримала кредит у розмірі 2 000 грн. без зміни строку кредитування визначеного Договором № 1252-0454. [PERSON] свої договірні зобов`язання в повному обсязі належним чином не виконано, сплативши лише 27.08.2023 року проценти нараховані упродовж 07-27.08.2023 року в сумі 5 125 грн., як наслідок, її заборгованість перед ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» за Договором № 1252-0454 станом на 19.09.2025 року становила 185 300 грн., з яких: 20 000 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 165 300 грн. прострочена заборгованість за нарахованими відсотками, та в подальшому не збільшувалась. Водночас,

Outcome: partial