Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суд м. Чернівців із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві позивач зазначає, що 03 листопада 1990 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який зареєстровано у міському відділі РАЦС м. Чернівці, актовий запис № 2407. Неповнолітніх дітей від шлюбу сторони не мають. Позивач вказує, що спільне подружнє життя сторін не склалося, сімейні відносини з самого початку були напруженими, а з часом істотно погіршилися. Між сторонами постійно виникали конфлікти, сварки та скандали, у зв`язку з чим між ними втрачено взаєморозуміння, почуття любові та поваги. Зі слів позивача, сторони тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети, а подружні стосунки фактично припинені. Позивач неодноразово намагався зберегти сім`ю та досягти примирення з відповідачкою, однак такі спроби результатів не дали. Позивач також зазначає, що питання поділу спільно нажитого майна сторони планують вирішити у добровільному порядку. Водночас відповідачка не виявляє бажання звернутися до органів державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про розірвання шлюбу, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду. З огляду на викладене позивач вважає, що сім`я фактично розпалася, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливими та суперечать його інтересам, примирення між сторонами неможливе, а шлюб має формальний характер. У зв`язку з наведеним позивач просить суд розірвати шлюб. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 29 січня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, проте подав суду заяву у якій просить розглянути справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить ухвалити рішення про розірвання шлюбу. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, спрямувала на адресу суду заяву в якій просить розглянути справу без її участі, позов визнає та просить шлюб розірвати. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положень статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі суд встановив таке. Шлюб між сторонами був зареєстрований 03 листопада 1990 року міським відділом РАЦС м. Чернівці, актовий запис № 2407, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до норм частини 2 статті 104 та частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі статтею 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до статті 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною 1 статті 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до вимог частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 51 Сімейного кодексу України визначає, що дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Згідно з частинами 2-4 статті 56 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу. Судом встановлено, що сімейне життя сторін не склалося через різні характери та життєві погляди, у зв`язку з чим між подружжям постійно виникали сварки та непорозуміння. Сторони не підтримують шлюбних відносин, між ними відсутнє взаєморозуміння. Шлюб існує лише формально. Позивач в своїй заяві наполягає на розірванні шлюбу, оскільки подальше перебування у шлюбі суперечить його інтересам. Відповідачка не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Судом не встановлено обставин відповідно до норм чинного законодавства, які б унеможливлювали розірвання шлюбу. Також суд бере до уваги те, що позивач позовні вимоги підтримав, а відповідачкою позов визнається. Кожна із сторін просить суд розірвати їх шлюб. Враховуючи наведене, суд вважає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати.

Outcome: approved