Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до Заводського районного суду міста Кам`янського з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач зазначає, що [PERSON] уклала з АТ «ОТП Банк» Кредитний договір №2039018387. 14.03.2025 року між ТОВ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №14/03/25, відповідно д оумов якого право грошової вимоги за кредитним договором №2039018387, укладений між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до реєстру боржників № 1 до Договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №2039018387 в сумі 102097,69 грн., з яких: -51750,92 грн. загальна сума боргу по тілу; -50346,77 грн. загальна сума боргу по відсотках. Згідно п.6.2.3. Договору факторингу праов вимоги переходить до ТОВ «ФК «ЄАПБ» з моменту підписання сторонами цього договору, після чого ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2025 року, цивільну справу №208/12792/25 передано до провадження судді Гречаній В.Г. Згідно відповіді № 1842667 від 01.10.2025 р. з Єдиного державного демографічного реєстру за вказаними параметрами особу [PERSON] не знайдено. Згідно відповіді № 1842667 від 01.10.2025 р. з Єдиного державного демографічного реєстру [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відповіді №1842680 від 01.10.2025 року щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери [PERSON] як ВПО зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 03.10.2025 року року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 208/12792/25 в порядку спрощеного позовного провадження. 14.11.2025 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву.Зазначила, що після укладання шлюбу 24 березня 2023 року я змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Вказала, що Позивачем в позовній заяві зазначається, що «Згідно п. 1.4. Кредитного договору, датою (моментом) надання Банком та отримання Позичальником Кредиту вважається дата підписання Позичальником Кредитного договору.». Зауважила, що у наданому Позивачем Кредитному договорі № 2039018387 від 17.02.2022, пункт 1.4, на який посилається Позивач, взагалі відсутній. Підписання кредитного договору не може бути підтвердженням надання та отримання грошових коштів. Звернула увагу суду, що первинними документами, що підтверджують факт видачі готівки фізичній особі в касі банку, є квитанція або чек до заяви про видачу готівки та виписка з банківського рахунку. Проте, єдиним доказом, який наданий Позивачем до позовної заяви, це Квитанція № 27464743 від 17.02.2022, загальною сумою - 1 040,00 грн. Інших доказів Позивачем не надано. Крім того, Позивачем надана Заява про видачу готівки в 2-х примірниках. Виходить, що АТ «ОТП БАНК», не надавав відповідачу один з примірників, всупереч чинному законодавству України. Відповідно до Виписки по особовим рахункам Відповідача З 17.02.2022 по 14.03.2025 також не зазначається, що на вище вказаний особовий рахунок відповідача був здійснений переказ грошових коштів згідно вказаного вище Кредитного договору, загальною сумою 55 000,00 грн. Крім того, доданий до позовної заяви роздрукований Розрахунок заборгованості за Кредитним договором, який складений представниками АТ «ОТП БАНК» та наданий Позивачем, як підставу задоволення позовних вимог, є безпідставним, оскільки сам розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (АТ «ОТП БАНК»), не містить відомостей, які б дозволили перевірити, факт видачі мені грошових коштів в кредит та є неналежним доказом отримання мною грошових коштів за Кредитним договором. Зазначила, що копія Меморіального ордеру № 27482495 від 17.02.2022, який наданий Позивачем до позовної заяви, не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження позовних вимог так, як він не підтверджує отримання відповідачем грошових коштів. У вказаному Меморіальному ордері вказуюся відповідач, [PERSON] , - платником, а АТ «ОТП БАНК» - отримувачем та підтверджує списання з особового рахунку ( [NUMBER] ) грошових коштів на рахунок АТ «ОТП БАНК» ( [NUMBER] ). Її особовий рахунок [NUMBER] вказаний у Виписці по особовим рахункам з 17.02.2022 по 14.03.2025, копія якого надана до позовної заяви Позивачем. Позивачем до суду надана не копія Договору факторингу № 14/03/25 від 14.03.2025, а Витяг з Договору факторингу № 14/03/25 від 14.03.2025. Проте, з Витягу вище вказаного договору не можливо проаналізувати умови договору, встановити перелік документів, які повинні бути передані для виконання умов договору, чи були сторонами виконані умови договору в повному обсязі, чи за своєю правовою природою це є договором факторингу, а не договором відступлення права вимоги чи договором про надання фінансової послуги в розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки за спірним договором жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату. З вище викладеного зазначаю, що Позивачем не доведений факт отримання [PERSON] кредитних коштів з метою доведення виконання умов Кредитного договору № 2039018387 від 17.02.2022, а також фактичного користування кредитними коштами. Позивачем не надано жодного належного і допустимого доказу на підтвердження своїх позовних вимог, що свідчить про їх недоведеність та необгрунтованість, оскільки вони грунтуються лише на припущеннях та є підставою для відмови у задоволенні визначених Позивачем позовних вимог, а саме: не надано первинних бухгалтерських документів, що підтверджують факти отримання або перерахування коштів за вказаним кредитним договором, як і обгрунтовано не доведено наявність заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі, зазначеному у розрахунках. 18.11.2025 року представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» - Марченко А.О. подала до суду відповідь на відзив на позовну заяву. Зазначила, що згідно п. 4.4 Кредитного договору, останній укладено в 2 (двох) оригінальних примірниках, по одному для кожної із Сторін Кредитного договору. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення Кредитного договору, на погоджених умовах шляхом особистого підписання Кредитного договору. Слід зазначити, що Відповідачем, у відзиві на позовну заяву, не заперечується належними та допустимими доказами факту укладення ним Кредитного договору. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції , за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 806/1033/17, наголошено, що неістотні недоліки в оформленні первинних документів не є такими, що нівелюють правове значення первинного документа та реальність господарської операції. З огляду на вищевикладене, слід наголосити на тому, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» в повній мірі доведено факт отримання Відповідачем кредитних коштів та наявності відповідної заборгованості. Інформація про проведення успішних транзакцій зберігається безпосередньо у Первісного кредитора, у зв`язку з чим, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів, в тому числі, які підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок Позичальника. згідно меморіального ордеру № 27482495 від 17.02.2022 року на рахунок [NUMBER] [PERSON] було перераховано грошові кошти у розмірі 55 000,00 грн. Надані Позивачем докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження надання/перерахування коштів Позичальнику та обґрунтування розміру заборгованості Відповідача за Кредитним договором, отже позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» є законними та обґрунтованими. Окрім того, у розрахунку за Кредитним договором та Виписці по особовим рахункам в період з 17.02.2022 по 14.03.2025 міститься інформація щодо проведення Відповідачем оплат за: 11.04.2022, 18.04.2022, 24.05.2022, 13.09.2022, 19.09.2022, 10.10.2022, 17.10.2022 та 21.11.2022, які зараховано на погашення заборгованості, відповідно до умов Кредитного договору. Сплати Відповідачем коштів у рахунок погашення кредитної заборгованості на рахунок Первісного кредитора, є беззаперечним підтвердженням укладення Кредитного договору, погодження з його умовами та отримання коштів. Внесення грошових коштів на рахунок Первісного кредитора є визнання Позичальником боргу, що, у свою чергу, фактично прирівнюється до підтвердження волевиявлення учасника справи на укладення договору та погодження всіх умов договору. 09.12.2025 року [PERSON] подала до суду заперечення на відповідь на відзив. Зазначила, що договір позики є укладеним з моменту передання грошових коштів або інших речей, визначених родовими ознаками, але Позивачем належними та допустимим доказами не доведений факт передачі грошових коштів мені, Відповідачу по справі, відповідно до Кредитного договору № 2039018387 від 17.02.2022. Також зазначила, що первинними документами, що підтверджують факт видачі готівки фізичній особі в касі банку, є квитанція або чек до заяви про видачу готівки та виписка з банківського рахунку. Проте, єдиним доказом, який наданий Позивачем до позовної заяви, це Квитанція № 27464743 від 17.02.2022, загальною сумою 1 040,00 грн. Інших доказів Позивачем не надано. Тобто, твердження Позивача у відповіді на відзив, що в наданих до матеріалів справи документів є неістотні недоліки, не відповідає дійсності. Позивачем взагалі не надано доказів перерахування грошових коштів на мій розрахунковий рахунок та отримання мною готівки. Додана до відповідь на відзив копія Розрахунку заборгованості за Кредитним договором, який складений представниками АТ «ОТП БАНК» та наданий Позивачем, як підставу задоволення позовних вимог, є безпідставним, оскільки сам розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (АТ «ОТП БАНК»), не містить відомостей, які б дозволили перевірити, факт видачі мені грошових коштів в кредит та є неналежним доказом отримання мною грошових коштів за Кредитним договором. Особливо звернула увагу суду, що копія Меморіального ордеру № 27482495 від 17.02.2022, який наданий Позивачем до відповіді на відзив, не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження позовних вимог так, як він не підтверджує отримання мною грошових коштів. Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» Позивачем не доведений факт отримання мною, [PERSON] , кредитних коштів з метою доведення виконання умов Кредитного договору № 2039018387 від 17.02.2022, а також фактичного користування кредитними коштами. Позивачем не надано жодного належного і допустимого доказу на підтвердження своїх позовних вимог, що свідчить про їх недоведеність та необгрунтованість, оскільки вони грунтуються лише на припущеннях та є підставою для відмови у задоволенні визначених Позивачем позовних вимог, а саме: не надано первинних бухгалтерських документів, що підтверджують факти отримання або перерахування коштів за вказаним кредитним договором, як і обгрунтовано не доведено наявність заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі, зазначеному у розрахунках. Представник позивача в судове засідання не з`яився, у позовних вимогах просить судове засідання проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про місце, день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Заяв та клопотань про розгляд справи без її участі не подавала. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до положень ч. 4 ст. 174, ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. Судом встановлено, що 17.02.2022 року між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 2039018387. Згідно до умов даного договору узгоджено: суму кредиту у розмірі 55000,00 грн., дата остаточного повернення кредиту 17 лютого 2026 року, фіксована процентна ставка у розмірі 40,00% річних. Відповідно до п. 4.3 Кредитного договору, кредитний договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та всіх додатків до нього і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань по кредитному договору в повному обсязі. Даний договір підписаний відповідачем власноручно. Відповідно до Анкети-заяви позичальника щодо кредитної заборгованості, відповідач заповнила необхідну інформацію. 17.02.2022 року між сторонами підписано паспорт споживчого кредиту. Відповідно до квитанції №27464743 від 17.02.2022 року платник [PERSON] , отримувач [PERSON] , призначення платежу внесення готівки на картковий рахунок у сумі 1040,00 грн. Відповідно до заявки на видачу готівки №27482706 від 17.02.2022 року, отримувач [PERSON] отримала грошові кошти у розмірі 55000,00 грн., зміст операції виплата коштів за кредитним договором №2039018387 від 17.02.2022 року, де наявний підпис отримувача [PERSON] . Відповідно до меморіального ордеру №27482495 від 17.02.2022 року, де платник [PERSON] , отримувач Ат «ОТП БАНК» на суму 55000,00 грн., призначення платежу видача кредиту за кредитним договором №2039018387 від 17.02.2022 року. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2039018387, всього заборгованість за договором становить 102097,69 грн., яка складається з: 51750,92 грн. загальна сума боргу по тілу; 50346,77 грн. загальна сума боргу по відсотках. 14.03.2025 року між ТОВ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №14/03/25, відповідно д оумов якого право грошової вимоги за кредитним договором №2039018387, укладений між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до реєстру боржників № 1 до Договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №2039018387 в сумі 102097,69 грн., з яких: -51750,92 грн. загальна сума боргу по тілу; -50346,77 грн. загальна сума боргу по відсотках. 24 березня 2023 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Васильківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану к Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 130, після чого дружина змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин першої, третьої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка (пеня, штрафи) поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно з статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З огляду на викладене, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Разом з цим, важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини другої статті 1083 ЦК України якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за своїм правовим статусом відноситься до юридичних осіб, що мають статус фінансових установ, які відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України, а тому договір відступлення права вимоги на підставі статті 204 ЦК України є обов`язковими для виконання. Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. За змістом положень п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг вважається фінансовою послугою. Частина п`ята статті 5 вказаного Закону визначає, що фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та вказаного Закону. Згідно з статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини другої статті 1083 ЦК України якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави. Як вбачається з матеріалів справи, що 17 лютого 2022 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2039018387. Між сторонами узгоджено суму кредиту, розмрі процентної ставки, строку надання кредиту. Відповідно до меморіального ордеру №27482495 від 17.02.2022 року, де платник [PERSON] , отримувач Ат «ОТП БАНК» на суму 55000,00 грн., призначення платежу видача кредиту за кредитним договором №2039018387 від 17.02.2022 року. 14.03.2025 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №14/03/25, у відповідності до умов якого АТ «ТП Банк» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «ОТП Банк» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Таким чином права позичальника за кредитним договором від 17 лютого 2022 року, який належав АТ «ОТП Банк» перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» згідно Договору факторингу №14/03/25. Даними розрахунку заборгованості підтверджується, що залишок заборгованості становить за Кредитним договором № 2039018387- 102097,69 гривень. Щодо тверджень відповідача щодо відсутності у договорі пункту 1.4, на який посилається Позивач, що підписання кредитного договору не може бути підтвердженням надання та отримання грошових коштів. Проте, даний договір містить п. 4.3, відповідно до якого кредитний договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та всіх додатків до нього і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань по кредитному договору в повному обсязі. Відповідачка зазначала, що первинними документами, що підтверджують факт видачі готівки фізичній особі в касі банку, є квитанція або чек до заяви про видачу готівки та виписка з банківського рахунку. Проте, в матеріалах справи міститься меморіальний ордер №27482495 від 17.02.2022 року, де платник [PERSON] , отримувач АТ «ОТП БАНК» на суму 55000,00 грн., призначення платежу видача кредиту за кредитним договором №2039018387 від 17.02.2022 року та заявка на видачу готівки №27482706 від 17.02.2022 року, отримувач [PERSON] отримала грошові кошти у розмірі 55000,00 грн., зміст операції виплата коштів за кредитним договором №2039018387 від 17.02.2022 року, де наявний підпис отримувача [PERSON] . Обидва документи є первинними документами, що підтверджують факт здійснення господарської операції, але мають різне призначення. Заявка на видачу готівки (або видатковий касовий ордер/грошовий чек) фіксує безпосередню видачу грошей, а меморіальний ордер (банківський) оформляє списання коштів з рахунку. Крім того, у своїх запереченнях відповідачка не заперечує факт отримання від АТ «ОТБ Банк» грошових коштів згідно кредитного договору, не заперечує сам факт укладання кредитного договору та в матеріалах справи відсутні скарги до банку щодо неотримання узгоджених грошових коштів. Крім того, у розрахунку за Кредитним договором та Виписці по особовим рахункам в період з 17.02.2022 по 14.03.2025 міститься інформація щодо проведення Відповідачем оплат за: 11.04.2022, 18.04.2022, 24.05.2022, 13.09.2022, 19.09.2022, 10.10.2022, 17.10.2022 та 21.11.2022, які зараховано на погашення заборгованості, відповідно до умов Кредитного договору. Сплати Відповідачем коштів у рахунок погашення кредитної заборгованості на рахунок Первісного кредитора, є беззаперечним підтвердженням укладення Кредитного договору, погодження з його умовами та отримання коштів. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що наявні підстави для стягнення із відповідача заборгованості в межах заявлених позивачем вимог. Дана позиція викладена й у постановах Дніпровського апеляційного суду від 30.09.2025 року у справі № 204/8692/24 , від 16.09.2025 року у справі № 177/474/24, від 04.08.2025 року у справі № 229/3268/24. Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом положень п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг вважається фінансовою послугою. Частина п`ята статті 5 вказаного Закону визначає, що фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та вказаного Закону. Згідно з статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини другої статті 1083 ЦК України якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та «Умов та правил надання банківських послуг», оскільки «Умови та правила надання банківських послуг» це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Також суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Отже, врахувавши вищевикладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція повернення боргів». Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати по справі, пов`язані зі сплатою судового збору при подачі ним позову до суду, в сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.

Outcome: approved