Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Заходами електронного суду до Київського районного суду м. Одеси 11.11.2025 з позовом про стягнення з [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з грудня 2022 по жовтень 2025 в загальному розмірі 166 233,38 гривень на користь [PERSON] , діючи в її інтересах [PERSON] , звернулась адвокат Петрушко Ірина Сергіївна. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О. Ухвалою суду від 17.12.2025 по справі відкрито спрощене позовне провадження із викликом учасників справи до судового засідання. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що згідно Наказу від 09.01.2023 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей, однак у звязку із невиконанням зобов`язань по оплаті аліментів виникла заборгованість в розмірі 174 982,50 грн., у звязку із чим одержувач аліментів, згідно вимог ст. 196 сімейного кодексу України, має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості, що у даному випадку складає 166 233,38 грн. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача, подавши відзив із запереченнями проти задоволення позову, який підтримав у судовому засіданні, та наполягав на тому, що позивачка мала домовленість із відповідачем щодо його участі у вихованні та забезпеченні дітей що свідчить факт того що виконавче провадження спочатку ще у 2023 році була закрито у звязку із письмовою заявою стягувача а наступне звернення із заявою про примусове виконання Наказу винесеного 09.01.2023 відбулось лише у березні 2025 року а крім того з грудня 2023 року діти перебувають із батьком відповідно до нотаріальної заяви виданої позивачкою , що взагалі є підставою для скасування зобов`язання по стягненню аліментів, та є предметом розгляду у іншої справі а тому відсутні підстави для нарахування як самої заборгованості по оплаті аліментів так і пені. Як встановлено судом [PERSON] та [PERSON] офіційно в шлюбі не перебували, проте мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідно свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Одеським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області 21 лютого 2018 року та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Суворовським відділом ДРАЦС у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 16 липня 2021 року, матір`ю дітей зазначена [PERSON] , батьком [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі № 607/5535/22 було визначено місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] поряд з матір`ю - [PERSON] . Постановою Тернопільського апеляційного суду по справі № 607/5535/22 від 02.11.2023 року вищевказане рішення було залишено без змін. Постановою Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2024 року по справі № 607/5535/22 вказане рішення та постанова апеляційної інстанції були залишені без змін. При цьому при розгляді вказаної справи Верховним судом були визначені, зокрема, наступні обставини, які виникли при розгляді справи: оскільки батько дитини проживає за межами України, сторони узгодили візит дітей до батька [PERSON] з 24 по 26 грудня 2023 року у супроводі третьої особи, оскільки позивач, будучи військовослужбовцем, не мала можливості самостійно супроводити дітей. Проте, вже 27 грудня 2023 року відповідач припинив виходити на зв`язок, відмовився повернути дітей, 04 січня 2024 року повідомив, що діти знаходяться в Сирії, потім в Лівані, місцеперебування дітей на даний час, як і стан їх здоров`я та умови, в яких вони проживають, позивачу невідомі. 09 січня 2023 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області винесено наказ по справі № 607/19038/22 за заявою [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання на утримання неповнолітніх дітей - дочки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 29.12.2022 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. 20 березня 2025 року [PERSON] звернулась до Фастівського ВДВС у Фастівському районі Київської області КМУ МЮУ із заявою про примусове виконання рішення суду на підставі Наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/19038/22 від 09 січня 2023 року. 27 березня 2025 року було відкрито виконавче провадження № 77625518. Згідно розрахунку заборгованості станом на 28.10.2025, сформованим виконавцем Фастівського ВДВС у Фастівському районі Київської області КМУ МЮУ Верховською О.А. з грудня 2022 року по жовтень 2025 року у [PERSON] по виконавчому провадженню № 77625518 наявна заборгованість по сплаті аліментів у сукупному розмірі 174 982,50 грн. За змістом детального розрахунку неустойки (пені) за період з грудня 2022 року ( дня подання заяви про винесення наказу) по жовтень 2025 року ( включно) розраховано розмір пені у сумі 166 233,38 грн. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до вимог п.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Вказаний правовий висновок визначений Верховним Судом у постановах від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, а також від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17 та від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18. Верховний Суд у постановах від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Правовідносини пов`язані із стягненням пені за прострочення виконання зобов`язання по сплаті аліментів врегульовані Сімейним кодексом України ( далі СК України ) та Цивільним кодексом України ( далі ЦК України ). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (частина перша статті 15 СК України). Якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов`язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання (частина третя статті 15 СК України). Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (абзац 1 частини першої статті 196 СК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)». Також Верховний Суд у постанові від 19.01.2022 року по справі №711/679/21 визначив , що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У наведеної постанові також зазначено, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Судом визначається що при розгляді даної справи факто утворюючими обставинами є : наявність у відповідача дітей, матеріальне забезпечення яких відноситься до обов`язків батька; рішення суду України яким визначений факт проживання дітей із матір`ю ( при чому факт тимчасового виїзду дітей до батька на підставі нотаріальної заяви від матері не вплинув на вирішення вказаного спору ); наявність рішення суду у вигляді судового Наказу про стягнення аліментів з батька на утримання дітей , які стягуються на користь матері; відсутність рішень судів про визнання такого Наказу таким що не підлягає виконанню; відсутність оспорювання правильності з боку сторони відповідача щодо розрахунку заборгованості складеного у виконавчому провадженні а також розрахунку пені ( власного розрахунку не надано ) ; відсутність доказів фактичного виконання зобов`язань щодо оплати аліментів. Приймаючи до уваги презумпцію вини платника аліментів , а також той факт що сам по собі час звернення стягувача із виконавчим документом ( Наказом) до виконавчої служби не впливає на час виникнення зобов`язань , так як обов`язок сплачувати аліменти визначено як Наказом суду від 09.01.2023 так і загальними положеннями статей 180, 181 СК України ( правова позиція визначена Верховним Судом у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 359/240/21) суд , з урахуванням визначених вище фактів , приходить до висновку що заявлені вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, та з відповідача на користь позивачки слід стягнути пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі, відповідно до розрахунку наданого стороною позивача у сумі 166 233,38 грн. У даному випадку судом також приймається до уваги, що само по собі тимчасове знаходження дітей разом із батьком ( якщо це твердження відповідає дійсності ) не впливає на рішення суду так як незаконні дії батька , який не повертає дітей за місцем визначеного судом місця проживання ( разом із матір`ю) без правових підстав ( у нотаріальної заяві було надано дозвіл на тимчасове перебування) , не можуть визначатись судом як таки що мають суттєве правове значення для визначення причин не знаходження дітей разом із матір`ю. Можливість контролю за цільовим витраченням аліментів , які стягуються в інтересах дітей, визначено законодавцем у ст. 186 СК України, і ствердження що у випадку фізичного не знаходження дітей разом із отримувачем аліментів отримані кошти будуть витрачатись не за призначенням , є припущенням яке не можу прийматись судом на підтвердження певних обставин у відповідності до вимог п.6 ст.81ЦПК України. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ). Позивачка звільнена від сплати судового збору. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підставі викладеного та

Outcome: approved