Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

До Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] звернулося ТОВ «Він Фінанс» про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 779977 від 10.04.2019 у загальному розмірі 19 814,42, яка складається з суми заборгованості 15 140,00 грн, суми інфляційних втрат 3 310,58 грн, суми 3 % річних 1363,84 грн. У позовній заяві позивач зазначив, що 10.04.2019 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 779977, в електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до індивідуальної частини договору № 779977 про надання фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна» надав відповідачу позику у сумі 5000,00 грн. Зазначив, що ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору про надання фінансового кредиту № 779977 від 10.04.2019 та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 5000,00 грн, а відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС». Вказав, що 12.04.2018 ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» уклали договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором. 12.07.2019 укладено додаткову угоду № 22 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 22 від 12.07.2019 про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників, в тому числі, до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 779977 від 10.04.2019 перейшло до нового кредитора ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС»). Зазначив, що 25.07.2024 відповідно до протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Наказом № 55-к від 25.07.2024 на виконання протоколу загальних зборів № 1706 внесено зміни про переймування до облікових та інших документів товариства. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22.09.2025 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 122). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18.11.2025 витребувано від АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» інформацію щодо підтвердження факту належності [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , платіжної картки № [NUMBER] , а також підтвердження факту зарахування грошових коштів у розмірі 5000,00 грн від ТОВ «Авентус Україна» на картку 5168-ХХХХ-ХХХХ-0137 за період з 10.04.2019-17.04.2019 (а.с. 129). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 23.12.2025 витребувано від АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» інформацію щодо підтвердження факту зарахування грошових коштів 10.04.2019 у розмірі 5000,00 грн, маска картки 5168-ХХХХ-ХХХХ-0137, код авторизації 139991, номер транзакції в системі WayForPay creditplus-1867993 (а.с. 135). У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день та час судового розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, заяв про відкладення розгляду справи чи відзиву на позов не надав. Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися. Ухвалою суду від 17 лютого 2026 року вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Встановлено, що в обґрунтування позовних вимог та, в свою чергу, наявності у позивача права грошової вимоги до відповідача, позивач посилався на договір факторингу № 1, укладений 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та додаткову угоду № 22 від 12.07.2019, укладену на виконання договору факторингу, відповідно до якої право вимоги до ряду боржників, у тому числі, і до [PERSON] за договором № 779977 від 10.04.2019 перейшло до нового кредитора ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС»). Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною першою статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до частини першої статті 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Таким чином, у Цивільному кодексі України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. У свою чергу, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме кредитне зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Відповідно до положень ст. 1077- 1079 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Дослідивши наданий до позовної заяви договір факторингу № 1 від 12 квітня 2018 року, укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», суд встановив. Відповідно до п. 2.1 вказаного договору факторингу Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Зазначено, що реєстр прав вимог означає перелік Прав вимог до Боржників, що відступається за цим договором. Форма Реєстру прав вимог наведена в Додатку № 1 до цього Договору. Згідно з п. 3.1.1 та п. 3.1.2 договору факторингу, фінансування належна до сплати клієнту сума грошових коштів встановлюється в кожному реєстрі прав вимог окремо, та складає 35% від основної суми заборгованості (тіло кредиту). Фінансування належна до сплати Клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному Реєстрі прав вимог, сплачується Фактором двома платежами. Перший Відповідно до довідки № 84/25-АГ від 03.04.2025 ТОВ «Авентус Україна» підтвердило здійснення ТОВ «ВІН ФІНАНС» розрахунків за відступлені права вимоги до позичальників ТОВ «Авентус Україна» за договором факторингу № 1 від 12 квітня 2018 року. Станом 03.04.2025 заборгованість відсутня (а.с. 36). Відповідно до Реєстру прав вимог № 22 від 12.07.2019 до договору факторингу № 1 від 12 квітня 2018 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» ( ТОВ «ВІН ФІНАНС») набуло права вимоги до відповідача [PERSON] за договором № 779977 у розмірі 5270,00 грн, з яких: заборгованість по основному боргу 5000,00 грн, заборгованість по відсотках 270,00 грн (а.с. 32-33). Враховуючи наведене, позивачем надано до суду докази виникнення прав і обов`язків за договором факторингу № 1 від 12 квітня 2018 року та докази наявності у позивача права грошової вимоги саме до відповідача. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до протоколу загальних зборів №1706 від 25.07.2024 та наказу директора ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ" Романенка М. № 55-к від 25.07.2024 ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ" перейменовано на ТОВ "ВІН ФІНАНС" (а.с. 24, 28). Встановлено, що 10.04.2019 між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 779977 (а.с. 20-21). Згідно з розділом 1 договору, сума кредиту становить 5000,00 грн надається на умовах строковості , зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат клієнта, строком на 3 дні.Знижена процентна ставка 1,53 % від суми позики за кожен день користування позикою у межах строку надання позики зазначеного в п. 1.2 цього договору. Стандартна процентна ставка становить 1,80 % від суми позики за кожен день користування позикою. Стандартна процентна ставка застосовується згідно з пунктами 1.7, 3.4, 3.6.2 цього договору. Відповідно до п. 1.6 цього договору, у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі та у встановлений строк, клієнт має право ініціювати продовження строку користування позикою та зміну дати погашення позики, шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Після отримання Товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів,заява клієнта про продовження строку користування позикою вважається поданою. Згідно з п. 3.6.2 договору, у разі порушення клієнтом строків виконання зобов`язань за договором з 4 дня прострочення заборгованості Товариство визнає заборгованість за позикою проблемною, розпочинає роботу по стягненню заборгованості та відновлює щодене нарахування процентів за користування позикою за стандартною процентною ставкою, яке здійснюється не більше ніж до 90 дня прострочення. Зі змісту договору вбачається, що відповідач підписав вказаний договір 10.04.2019 електронним підписом одноразовим ідентифікатором А206315 (а.с. 35). Відповідно до наданої довідки ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» 10.04.2019 на маска картки [NUMBER] було перераховано кошти у розмірі 5000,00 грн, код авторизації 139991 (а.с. 40-46). Факт перерахування 10.04.2019 [PERSON] на карту № [NUMBER] грошових коштів у розмірі 5 000, 00 грн також підтверджено листом АТ КБ «Приват Банк» від 07.12.2025 № 20.1.0.0.0/7-251205/79791-БТ (а.с.133, 142). Надаючи оцінку зазначеним доказам у справі, суд враховує, що електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З урахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. На цю обставину звернула увагу Велика палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), ч. 2 ст. 530 ЦК України визначено, якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки установлені договором або законом. Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що матеріалами справи доведено, що відповідач [PERSON] дійсно отримав кредитні кошти, однак неналежним чином виконував кредитні зобов`язання, добровільно не сплатив обумовлені кредитними правовідносинами платежі, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача. Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Він Фінанс», судом враховується наступне. Згідно з карткою обліку виконання договору (розрахунок заборгованості), сформованого первісним кредитором станом на 12.07.2019, розмір заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором № 779977 від 10.04.2019 становить 15140,00 грн, з яких: 5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 7740,00 грн заборгованість по несплаченим відсотках за користування кредитом, 2400,00 - штраф (а.с. 10-12). Водночас, відповідно до реєстру прав вимоги № 22 від 12.07.2019 до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором, позичальником в якому є відповідач [PERSON] , на загальну суму 5270, 00 грн, з яких 5000, 00 грн сума боргу за тілом кредиту та 270, 00 грн - відсотки. Інформації щодо переходу до позивача права вимоги за відсотками після пролонгації та штрафами на загальну суму 9870, 00 грн, як про те зазначає позивач у поданій до суду позовній заяві, реєстр не містить. Тому суд приходить до висновку що позовні вимоги в частині включення до суми 9870,00 грн як сум боргу за відсотками після пролонгації і штрафами є безпідставними. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Як вже було раніше зазначено у цьому рішенні відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Для покладення на відповідача обов`язку зі сплати 3 % річних обов`язковою умовою є визначення суми заборгованості, на яку їх нараховано. Базою нарахування 3% річних згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України є сума основного боргу, не обтяжена іншими нарахуваннями. Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, базою нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат обраховує суму боргу в розмірі 15140,00 грн, а не в розмірі 5270,00 грн, як належить, що є безпідставним. Відповідно, розрахунок 3 % річних та індексу інфляції є необґрунтованим. Тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором № 779977 від 10.04.2019 у розмірі 5270,00 грн, решта вимог задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з приписів ст.141 ЦПК України, згідно з якою стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, згідно з платіжною інструкцією № 779977 від 27.08.2025 про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету Ураїни. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 644,40 грн. Крім судового збору позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу. Представництво інтересів ТОВ «Він Фінанс» під час судового розгляду справи здійснювало адвокатське бюро «Анастасії Міньковської» на підставі договору про надання правничої допомоги № 33 від 22.03.2024 (а.с. 13-15). Як вбачається з додаткової угоди до договору № 33 про надання правової допомоги від 22.03.2024 від 22.03.2024, адвокатське бюро зобов`язується здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] (а.с. 37). Відповідно до акта про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг), правнича допомога складається з: підготовки позовної заяви з додатками про стягнення кредитної заборгованості 5000,00 грн. (а.с. 30). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, що здійснив позивач, суд виходить з вимог ст. 133, 137, 141 ЦПК України, згідно яких судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову суд покладає на відповідачку. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданн япослуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 755/9215/15-ц, зроблено висновок, згідно з яким ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: partial