Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

Позивачі 17.08.2023 року звернулися до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. 26.11.2016 вона уклала шлюб з [PERSON] . [INFO] у них народилась донька [PERSON] . 13.06.2022 року між нею та ТОВ «Українська інвестиційно-аналітична компанія» був укладений договір фінансового лізингу. Предметом договору являється автомобіль AUDI А6, 2006 року випуску, д/н [NUMBER] . 13.06.2023 року до договору було укладено заяву про внесення до Єдиного державного реєстру транспортних засобів відомостей про належного користувача, а саме [PERSON] , який являється її чоловіком. 11.09.2022 року приблизно о 18-00 год. у м.Нікополі, [PERSON] , перебуваючи за кермом належного йому автомобіля Mitsubishi Lancer, д/н [NUMBER] , грубо порушив вимоги правил дорожнього руху та здійснив зіткнення із автомобілем AUDI, д/н [NUMBER] . Як було в подальшому встановлено, [PERSON] , [INFO] , керуючи технічно справним транспортним засобом автомобілем марки Mitsubishi Lancer, д/н [NUMBER] , рухався по проїзній частині вул. Херсонській з боку вул. Г.Чорнобиля у напрямку вул.Добролюбова м.Нікополя Дніпропетровської області зі швидкістю 80-100 км/год. Керуючи автомобілем Mitsubishi Lancer, д/н [NUMBER] , по вул.Херсонська в районі будинку №316, [PERSON] змінив напрямок свого руху вліво та виїхав на зустрічну смугу руху, де на зустрічній смузі руху у загальмованому стані в стадії бокового заносу допустив лобове зіткнення із автомобілем марки [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що рухався по своїй смузі руху у зустрічному напрямку з автомобілем [PERSON] . Внаслідок отриманих під час дорожньо-транспортної події тілесних ушкоджень [PERSON] , [INFO] , помер в кареті швидкої медичної допомоги. Крім неї та її чоловіка, у автомобілі AUDI А6, д/н [NUMBER] , перебувала їхня малолітня донька [PERSON] , [INFO] , та брат чоловіка [PERSON] , [INFO] . Внаслідок ДТП їхній автомобіль AUDI А6, д/н [NUMBER] , зазнав технічних ушкоджень, а пасажири отримали тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості. Найбільш тяжкі ушкодження отримала малолітня [PERSON] . Тому вона була госпіталізована до Комунального некомерційного підприємства «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва» Дніпровської міської ради, де перебувала з 12.09.2022 року по 14.09.2022 року включно. Інші пасажири автомобіля AUDI А6, д/н [NUMBER] , також отримали різного роду тілесні ушкодження. За фактом дорожньо-транспортної пригоди було відкрито кримінальне провадження №12022041340001014, яке наразі перебуває у провадженні Нікопольського РУП ГУНП України в Дніпропетровській області. Для встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди, постановою слідчого від 19.09.2022 року у кримінальному провадженні було призначено судово-автотехнічну експертизу. Згідно висновку експертизи №СЕ-19/104-22/29653-ІТ від 12.10.2022 року, проведеної в рамках кримінального провадження, встановлено, що саме внаслідок порушення [PERSON] вимог Правил дорожнього руху України, сталося зіткнення із автомобілем, в якому знаходилася їхня сім`я. Але при цьому, 31.10.2022 року слідчим винесена постанова про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, а саме відсутності складу кримінального правопорушення. Передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Ухвалою слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду від 08.06.2023 року у справі №182/2697/23 було скасовано постанову слідчого про закриття кримінального провадження №12022041340001014 від 31.10.2022 року. Після поновлення досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді, в червні 2023 вони, позивачі, звернулись до Нікопольського РУП ГУНП України в Дніпропетровській області із клопотаннями про визнання кожного з них потерпілими у кримінальному провадженні №12022041340001014. Проте, у задоволенні клопотань було відмовлено, оскільки не визначено ступінь тяжкості тілесних ушкоджень. Хоча слідчому були надані докази отримання пасажирами автомобіля AUDI А6, д/н [NUMBER] , тілесних ушкоджень. Постановою слідчого Нікопольського РУП ГУНП України у Дніпропетровській області від 29.06.2023 року у кримінальному провадженні №12022041340001014 було призначено судово-медичну експертизу для визначення ступенб тяжкості тілесних ушкоджень учасників ДТП, на підставі наявних медичних документів. Відповідно до висновків експерта №465,466 та 492 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] отримали легкі тілесні ушкодження, які утворилися від дії твердих предметів, або їх частин, або від ударів об такі предмети, можливо об виступаючі частини в середині салону автомобіля, в умовах дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, саме внаслідок грубого порушення [PERSON] вимог Правил дорожнього руху був фактично знищений належний їм автомобіль AUDI А6, д/н [NUMBER] , і їхня сім`я отримала різного роду тілесні ушкодження. Для встановлення суми завданого матеріального збитку, вона звернулась до Приватного підприємця [PERSON] , яким було проведено дослідження. В ході огляду автомобіля, спеціалістом-автотоварознавцем було встановлено пошкодження деталей, вузлів та агрегатів автомобіля AUDI А6, д/н [NUMBER] . Після проведення дослідження, огляду автомобіля, [PERSON] надав їй висновок авто товарознавчого дослідження спеціаліста №1223 від 20.01.2023 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля AUDI А6, д/н [NUMBER] , становить 422 283,00 грн. Крім вартості відновлювального ремонту, їхня сім`я зазнала матеріальної шкоди у наступному розмірі: - вартість проведення експертизи автомобіля 3000,00 грн.; - проїзд до м.Дніпра для обстеження доньки та проведення оперативного хірургічного втручання 4215,23 грн.; - проїзд до м.Запоріжжя для проведення медичного обстеження дитини для визначення належним експертом ступеню тяжкості отриманих нею тілесних ушкоджень 1869,51 грн.; - вартість копіювання документів 2875 грн.; - вартість проїзду на таксі для надання медичної допомоги дитині 6325 грн. Таким чином, загальний розмір матеріальної шкоди становить 440 567,74 грн. Як зазначалося, внаслідок отриманих в результаті ДТП поранень та ушкоджень, [PERSON] загинув. В ході проведення досудового розслідування їм із чоловіком стало відомо, що спадкоємці [PERSON] для прийняття спадщини звернулися до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Апалькова Євгена Вікторовича. 11.07.2023 року вони звернулись до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Апалькова Є.В., у якого була заведена спадкова справа після смерті [PERSON] , із претензією кредиторів до спадкоємців. На момент подання цієї претензії їм не було надано відомостей про спадкоємців, які заявили свої права на спадщину після смерті [PERSON] . При цьому досудове розслідування не було завершено. Тому у претензії, поданої до нотаріуса, ними було заявлено вимогу про заборону вчинення нотаріальних дій до моменту остаточного завершення досудового розслідування. Станом на дату звернення із цим позовом, відповіді на претензію кредиторів нотаріусом надано не було. Тому у них відсутні відомості щодо переліку спадкоємців після смерті [PERSON] , а також відомості щодо прийняття ними спадщини чи видачі свідоцтва про право на спадщину. [PERSON] перебував за кермом належного йому автомобіля Mitsubishi Lancer, д/н [NUMBER] , на законних підставах. Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/104-22/29653-ІТ від 12.10.2022, [PERSON] не дотримався вимог п.п.10.1, 12.4 та 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, тому саме його дії перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із фактом ДТП. Таким чином, вважають, що завданими діями [PERSON] їм спичинена матеріальна шкода, яка підлягає стягненню в повному обсязі. Окрім того, в результаті злочинних дій [PERSON] кожному члену їхньої сім`ї завдана моральна шкода, яка полягає в наступному. Як зазначалося, дорожньо-транспортна пригода сталася 11.09.2022 року, тобто майже рік тому. За весь цей час вона [PERSON] , в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини, вона [PERSON] , вимушені регулярно звертатися до поліції та прокуратури стосовно стану досудового розслідування. Проте працівники органу досудового розслідування всіляко затягують та відкладають проведення слідчих дій, а також чинять іншого роду перешкоди у захисті ними своїх законних інтересів. Після події ДТП пройшов майже рік. Було проведено експертизу, яка чітко визначила вину [PERSON] у вчиненні ДТП, а також його, [PERSON] , невинуватість у ньому. І навіть при цьому орган досудового розслідування все ще не може довести до кінця досудове розслідування, через що, вони повинні скаржитися, писати листи, клопотання, витрачати свій особистий час та грошові кошти, щоб захистити свої права та фактично примусити слідчих Нікопольського РУП виконувати свої безпосередні обов`язки. Крім того, в результаті ДТП був знищений їх єдиний автомобіль, який придбаний ними під час зареєстрованого шлюбу і є їхнім спільним майном подружжя. Для них із чоловіком це було справжнє свято, коли вони змогли накопичити гроші на перший внесок на автомобіль, вони довго і важко для цього працювали. І тепер, в результаті дій [PERSON] їхня машина знищена. Вони продовжують сплачувати ТОВ «УІАК» платежі за умови Договору, оскільки неможливість використання автомобіля не є підставою для звільнення позивачів від виконання обов`язків за договором. Проте найбільшої травми для них із чоловіком завдав саме той факт, що в момент зіткнення автомобілів, в машині перебувала їхня донька. Вони страшно перелякалися, коли побачили, що у доньки усе обличчя у крові, вона не могла розмовляти, її трясло від шоку та болю. Перші години вони навіть не знали, наскільки сильні ушкодження отримала дитина, вони дуже переживали. Також через ДТП вони з чоловіком отримали тілесні ушкодження різних частин тіла. Окрім самого шоку після аварії, фізичного болю та душевних страждань які завдали ті медичні процедури, які вони вимушені були перенести, щоб обробити рани. Через це вона не могла нормально носити одежу, так як на місця пошкодження руки та ноги необхідно було накладати пов`язки. Чоловікові взагалі частково лобовим склом відділило шкіру голови від черепу. Через рани на руках і ногах для неї кожного разу було випробуванням вдягти штани чи одежу з довгим рукавом. Чоловік взагалі до Нового року був вимушений ходити без головного убору, так як йому було боляче їх носити. Крім того, донька зазнала найбільших тілесних ушкоджень з-поміж усіх пасажирів автомобіля. [PERSON] отримала вкрай складне ушкодження зубів, що саме по собі надзвичайно боляче. В подальшому вона потребуватиме тривалої та важкої реабілітації, яка може зайняти не один рік. До того ж, дитині необхідна довга психологічна реабілітація, оскільки такі події не залишилися без впливу на психічний стан здоров`я дитини. Також, зазначає, що жоден із позивачів не отримував жодних страхових виплат чи іншого роду відшкодувань від ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», в якій була застрахована відповідальність [PERSON] . Тому, з огляду на положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з цієї страхової компанії та МТСБУ підлягають солідарному стягненню визначені у законі 50 000,00 грн. на кожного потерпілого, тобто, у загальному розмірі 150 000.00 грн. На підставі викладеного просять суд стягнути: -на користь [PERSON] , [INFO] , з територіальної громади м.Нікополя в особі Виконкому Нікопольської міської ради матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 11.09.2022 року по [ADDRESS] у загальному розмірі 290 567.74 грн., що складається з: вартість відновлювального ремонту автомобіля AUDI А6, д/н [NUMBER] 422283,00 грн.; вартість проведення експертизи автомобіля 3000,00 грн.; вартість проїзду до м. Дніпра для обстеження доньки та проведення оперативного хірургічного втручання 4215,23 грн.; вартість проїзду до м.Запоріжжя для проведення медичного обстеження дитини для визначення незалежним експертом ступеню тяжкості отриманих нею тілесних ушкоджень 1869,51 грн.; вартість копіювання документів 2875,00 грн.; вартість проїзду на таксі для надання медичної допомоги дитині 6325,00 грн. -на користь [PERSON] , [INFO] , солідарно з ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» та Моторного (транспортного) страхового бюро України матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 11.09.2022 року по [ADDRESS] розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну у сумі 50 000.00 грн. -на користь [PERSON] , [INFO] , солідарно з ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» та Моторного (транспортного) страхового бюро України матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 11.09.2022 року по [ADDRESS] розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну у сумі 50 000.00 грн. -з територіальної громади м.Нікополя в особі Виконкому Нікопольської міської ради на користь [PERSON] , [INFO] , моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 11.09.2022 року по [ADDRESS] , в сумі 75 000.00 грн. -з територіальної громади м.Нікополя в особі Виконкому Нікопольської міської ради на користь [PERSON] , [INFO] , моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 11.09.2022 року по [ADDRESS] , в сумі 75 000.00 грн. -з територіальної громади м.Нікополя в особі Виконкому Нікопольської міської ради на користь [PERSON] , [INFO] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] , моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 11.09.2022 року по [ADDRESS] , в сумі 150 000,00 грн. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.10.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження по даній справі та призначено підготовче судове засідання (том 1, а.с.144-146). 14.11.2023 року від представника виконавчого комітету Нікопольської міської ради Мкртчян О.О. надійшов відзив на позовну заяву. В якому зазначила,що Виконавчий комітет Нікопольської міської ради є неналежним відповідачем по даній справі та просить відмовити позивачам в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (том 1, а.с.172-179). 20.11.2023 року від представника Моторного (транспортного) страхового бюро України Гусєва П. надійшов відзив на позовну заяву. В якому, останній, просить відмовити у задоволенні позовних вимог до Моторного (транспортного) страхового бюро України, а також проводити розгляд справи без участі представника відповідача (том 1, а.с.185-190). Ухвалою суду від 18.02.2025 року закрито підготовче провадження по справі; призначено справу до судового розгляду по суті. 18.02.2025 року від представника виконавчого комітету Нікопольської міської ради В`юнченко О.А. надійшли пояснення (а.с.113-118 т.2). В судовому засіданні представник позивачів Чуприна Є.А. наполягав на задоволенні позовних вимог. Позивачка [PERSON] просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача Виконавчого комітету Нікопольської міської ради В`юнченко О.А. проти задоволення позовних вимог в частині до Виконавчого комітету Нікопольської ради заперечував та просив суд відмовити в цій частині позовної заяви. Від приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Апалькова Є.В., який є третьою особою в даній справі, надійшла заява про розгляд справи без його присутності (а.с.153 т.2). Заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, об`єктивно оцінивши усі докази по справі в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч.3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Судом встановлено, що відповідно до витягу з ЄРДР від 12.09.2022 року, 11.09.2022 року приблизно о 19.00 год. [PERSON] , [INFO] , рухаючись автомобілем марки «Mitsubishi Lancer» д.н.з. [NUMBER] по вул.Херсонська у напрямку вул.Вчительська втратив контроль над керуванням, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив лобове зіткнення з автомобілем марки AUDI А6 д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , [INFO] , що рухався у зустрічному напрямку по своїй смузі руху (том 1, а.с.27). Згідно із постановою про закриття кримінального провадження встановлено, що 11.09.2022 року приблизно о 18.00 годині [PERSON] , [INFO] , керуючи технічно-справним транспортним засобом, автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», державний реєстраційним номерний знак [NUMBER] , рухався по проїзній частині вул.Херсонській з боку вул. Г.Чорнобиля у напрямку вул.Добролюбова м.Нікополя Дніпропетровської області зі швидкістю близько 80-100 км за годину. Керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Lancer» д.н.з. по вул.Херсонська в районі будинку №316 [PERSON] змінив напрямок свого руху вліво та виїхав на зустрічну смугу руху, де на зустрічній смузі руху у загальмованому стані в стадії бокового заносу допустив лобове зіткнення із автомобілем марки «AUDI А6» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , [INFO] , що рухався по своїй смузі руху у зустрічному напрямку. Внаслідок отриманих під час дорожньо-транспортної події тілесних ушкоджень [PERSON] , [INFO] помер в кареті швидкої медичної допомоги (том 1, а.с.63-69). Згідно із висновком судово-автотехнічної експертизи №СЕ-19/104-22/29635-ІТ від 12.10.2022 року, згідно якого: 1.У даній дорожній обстановці водій автомобіля «Mitsubishi Lancer» номерний знак [NUMBER] [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п.п.12.4,12.9 «б» та 10.1 Правил дорожнього руху України. 2.Технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів для водія автомобіля «Mitsubishi Lancer» номерний знак [NUMBER] [PERSON] визначалась виконанням вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України. 3.При заданому механізмові події, дії водія «Mitsubishi Lancer» номерний знак [NUMBER] [PERSON] не відповідали вимогам п.п.10.1, 12.4 та 12.9 «б» Правил дорожнього руху України. Невідповідність його дій вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору перебувало в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. 4. У даній дорожній обстановці водій автомобіля «AUDI А6» номерний знак [NUMBER] [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п.п.12.4, 12.9 «б» та 12.3 Правил дорожнього руху України. 5. Як при швидкості 60,0….70,0 км/год (згідно постанови), так і при швидкості 50.0 км/год (дозволеній у населеному пункті): При заданих вихідних даних водій автомобіля «AUDI А6» номерний знак [NUMBER] [PERSON] не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Lancer».6. При заданому механізмові пригоди в діях водія автомобіля «AUDI А6» номерний знак [NUMBER] [PERSON] не вбачається невідповідностей вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України. При заданому механізмові пригоди дії водія автомобіля «AUDI А6» номерний знак [NUMBER] [PERSON] не відповідали вимогам п.п.12.4 та 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, однак вони не знаходились в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. Внаслідок ДТП автомобіль «AUDI А6» номерний знак [NUMBER] , зазнав технічних ушкоджень, а пасажири отримали тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості. Відповідно до висновку експерта №465, у малолітньої [PERSON] , [INFO] , встановлені тілесні ушкодження у вигляді: забою м`яких тканин голови, травматичного вивиху 21,22 зуба, забитої рани слизової ротової порожнини. Дані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я (згідно п.2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень). Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, або їх частин, або від ударів об такі предмети, можливо об виступаючі частини в середині салону автомобіля в умовах дорожньо-транспортної пригоди. Давність спричинення тілесних ушкоджень може відповідати строку,вказаному у постанові слідчого (том 1, а.с.83-87). Відповідно до висновку експерта №466, у [PERSON] , [INFO] , встановлені тілесні ушкодження у вигляді: забою правого стегна, забиті рвані рани лівої кисті та забиті рвані рани правої гомілки. Вказані тілесні ушкодження на момент проведення експертизи вже загоєні та зарубцьовані. Наявні рубці є наслідком загоєння поверхневих забитих ран, або глибоких саден відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (згідно пункту 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень). Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, або їх частин, або від ударів об такі предмети, можливо об виступаючі частини в середині салону автомобіля в умовах дорожньо-транспортної пригоди. Давність спричинення тілесних ушкоджень може відповідати строку,вказаному у постанові слідчого (том 1, а.с.77-79). Відповідно до висновку експерта №492, у [PERSON] , [INFO] , встановлені тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани голови (форма, розміри, точна локалізація у медичних документах не вказана), забою м`яких тканин шиї. Дані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (згідно пункту 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень). Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, або їх частин, або від ударів об такі предмети, можливо об виступаючі частини в середині салону автомобіля в умовах дорожньо-транспортної пригоди. Давність спричинення тілесних ушкоджень може відповідати строку,вказаному у постанові слідчого ( том 1, а.с.80-82). Згідно висновку Автотоварознавчого дослідження Спеціаліста №1223 від 20.01.2023 року, сума матеріального збитку завданого власникові автомобіля «AUDI А6» д.н.з. [NUMBER] , рік виготовлення 2006 на дату оцінки 23.01.2023 року складає 336431,00 грн. (том 1, а.с.44-53). Ухвалою слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду від 08.06.2023 року у справі №182/2697/23 було скасовано постанову слідчого про закриття кримінального провадження №12022041340001014 від 31.10.2022 року. Також встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Mitsubishi Lancer» номерний знак [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК» «Український страховий стандарт» (том 2, а.с.39). Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди (глава 82 ЦК України) є склад цивільного правопорушення, його 4 елементи: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вину (схожий висновок див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 року у справі № 214/7462/20.). Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними нормами і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України (аналогічний правовий висновок викладено в пунктах 5.9, 5.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17). Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії. Незаконними діями органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування є дії, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції зазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності заподіювача шкоди повинна бути доведена. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). Згідно з ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. За змістом статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки встановлено статтею 1188 ЦК України, відповідно до положень частини першої якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1, 2 ст. 1231 Цивільного кодексу України до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. До спадкоємця переходить обов`язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя. Матеріалами справи встановлено та не заперечується позивачами, що саме внаслідок недотримання [PERSON] вимог Правил дорожнього руху, сталося зіткнення. Позивачами також зазначено, що відповідачами за цим позовом являються спадкоємці [PERSON] . Проте зазначити їх анкетні дані, адреси та інші реквізити, відповідно до вимог ст.175 ЦПК, немає можливості, оскільки така інформація являється конфіденційною, а дані про коло спадкоємців становлять нотаріальну таємницю. Відповіді на претензію кредитора позивачі так і не отримали, тому у якості відповідача залучається територіальна громада м.Нікополя. Суд погоджується з відзивом Виконавчого комітету Нікопольської міської ради, адже жодним чином не встановлено, що саме Виконавчий комітет Нікопольської міської ради є спадкоємцем [PERSON] . Також, якщо відповідачам не вдалося встановити спадкоємців [PERSON] ,це не дає підстав покладати відповідальність на Виконавчий комітет Нікопольської міської ради як спадкоємця та стягувати кошти (шкоду) з них. Крім того відповідачем не було одержано майно у спадщину від померлого [PERSON] , про що свідчить отримана судом спадкова справа №195/2023, яка відкрита після смерті [PERSON] . Враховуючи вищезазначене, Виконавчий комітет Нікопольської міської ради є неналежним відповідачем по даній справі. Щодо позовних вимог до Моторного (транспортного) страхового бюро України та ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом указаної норми, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала. Проте, крім загального правила, є спеціальні, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності. Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон України «Про ОСЦПВВНТЗ). Згідно з статтею 3 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ»). Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 р. у справі № 755/18006/15-ц, що має враховуватись судом згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Як вказано у висновку про правильне застосування норм права Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за вказаним законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Так, у деліктному правовідношенні обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів розподіляється між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ), а також право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі за № 147/66/17. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, якою передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, наведений висновок Великої Палати Верховного Суду є обов`язковим для застосування. Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність транспортного засобу, яким керував [PERSON] , тобто на момент ДТП, була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних в ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт». Станом на час розгляду справи, виплату страхового відшкодування від ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» позивачами не отримано. Позивачами не надано доказів звернення до ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» або до Моторного (транспортного) страхового бюро України, страховий випадок не реєстрували. Позивачі у позові зазначили, що з 22.09.2022 року ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» перебуває у процесі припинення, згідно з витягом з ЄДРЮОФОП (а.с.142) Варто зазначити, що перебування страхової компанії у стані ліквідації та позбавлення її членства в МТСБУ не звільняє страховика від виконання зобов`язань згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до пунктів 2, 3 ст. 20 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та (або) майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом. Згідно з п.1 ст.41 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та (або) ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, обов`язок із виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладено на страхову компанію до завершення процедури її ліквідації в особі ліквідаційної комісії, а у разі недостатності коштів (майна) на МТСБУ. При цьому згідно з пунктом 7 статті 51 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» у разі ліквідації страховика або визнання його банкрутом страховик зобов`язаний передати до МТСБУ всі матеріали щодо укладених ним договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Крім того, такий страховик зобов`язаний перерахувати до відповідних централізованих страхових резервних фондів кошти в обсягах сум незароблених страхових премій із цього виду страхування. Відтак обов`язок з виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у разі недостатності коштів та майна відповідного страховика, покладено на МТСБУ з моменту визнання цього страховика банкрутом та/або його ліквідації як юридичної особи. Системний аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що МТСБУ має зобов`язання на відшкодування шкоди замість страховика лише у випадку визнання його банкрутом та/або ліквідації. При цьому не має значення, чи це було підставою для його виключення із числа членів МТСБУ та/або позбавлення його повного членства. До такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц. Статтями 12,81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановленихст.82 ЦПК України. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Положеннями ст.89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому ,так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Матеріали справи не містять відомостей про те, що ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» ліквідована, а тому позивачі не позбавлені права звернутися до останнього про відшкодування шкоди у межах страхового ліміту. Суд зазначає, що позивачі повинні були звернутись до страхової компанії або у разі її ліквідації до МТСБУ, у разі відмови у виплаті до суду з позовом, щодо стягнення страхових виплат, у межах ліміту відповідальності страховика. Позивачами по справі не було здійснено вищезазначених дій. Так, відповідачем у справі може бути фізична або юридична особа, а також держава (ч.2 ст.48 ЦПК України) до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача і яка, за твердженням позивача, є або порушником його прав, або необґрунтовано, на думку позивача, оспорює його права, і на якого внаслідок цього може бути покладено обов`язки судовим рішенням. Аналогічні роз`яснення містить п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно якого оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (п.41); від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц (п.49); від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (п.50); від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц (п.п.37,54); від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (п.31.4); від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (п.38), від 13 березня 2019 року у справі №757/39920/15-ц (п.31), від 27 березня 2019 року у справі №520/17304/15-ц (п.63); від 11 вересня 2019 року у справі №203/3682/17; від 23 червня 2020 року у справі №680/214/16-ц (п.71)). У даній справі зміст і характер відносин між учасниками справи засвідчують, що відповідати за завдану позивачам шкоду у межах ліміту відповідальності має страховик винної особи, тобто ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт». Крім того, позивачами не доведено звернення з вимогою про відшкодування шкоди до ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт». Не надано доказів відмови страхової компанії відшкодувати матеріальні збитки які виникли внаслідок ДТП 11.09.2022 року. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до статті 141 ЦПК України. Враховуючи результат розгляду справи, витрати позивача зі сплати судового збору слід залишити за ним.

Outcome: dismissed