Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

29 серпня 2025 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , в якій прохає стягнути із неї заборгованість за кредитним договором № 436057-КС-001 від 16 листопада 2021 року у сумі 39706 гривень 10 копійок, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 15554 гривні 75 копійок, суми прострочених платежів по процентах - 21751 гривня 35 копійок (а. с. 1-10). В обґрунтування позовних вимог вказано, що 16 листопада 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Договір № 436057-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес Позика» 16 листопада 2021 року направлено відповідачці пропозицію (оферту) укласти Договір № 436057-КС-001 про надання кредиту. [PERSON] 16 листопада 2021 року, прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 436057-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони позивачем направлено відповідачці, через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-3163, на номер телефону [NUMBER] (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено/відправлено. Таким чином, 16 листопада 2021 року між сторонами було укладено Договір № 436057-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0,86403158 процентів за кожен день користування кредитом. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 16000 гривень шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] (котру позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті). До теперішнього часу боржник свої зобов`язання за Кредитним договором № 436057-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише часткового сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у Розрахунку заборгованості за Договором № 436057-КС-001 позичальника, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором. Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором № 436057-КС-001 [PERSON] , остання на виконання умов договору здійснила часткову оплату за Договором № 436057-КС-001 на загальну суму 1600 гривень. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідачка вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Станом на 08 серпня 2025 року утворилась заборгованість за Договором № 436057-КС-001 про надання кредиту, в розмірі 39706 гривень 10 копійок, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 15554 гривні 75 копійок; суми прострочених платежів по процентах - 21751 гривня 35 копійок; суми заборгованості по штрафам - 0,00 гривень; суми прострочених платежів за комісією - 2400 гривень, які позивач прохає суд стягнути з відповідачки разом із судовим витратами по справі у сумі 2422 гривні 40 копійок. Ухвалою суду від 25 вересня 2025 року справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а. с. 59), копія якої надіслана учасникам справи 25 вересня 2025 року (а. с. 60). 07 листопада 2025 року на адресу надійшли додаткові пояснення від представника відповідачки, що по суті є відзивом на позовну заяву (а. с. 74-77), в обґрунтування якого вказано, що у даній справі кредитодавець, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідачка не могла оцінити належно, у зв`язку зі специфічними умовами та структурою самого договору. Сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, що встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також - комісію, тощо. Отже, з урахуванням практики ВП ВС, у даному випадку будь-яка заборгованість за відсотками чи комісія застосовуватися не може. При цьому тіло кредиту - це сума, яку позичальник фактично отримує на руки, тобто у даному випадку тілом кредиту є сума 15554 гривні 75 копійок, яку може вимагати до стягнення позивач з відповідачки. У даній справі нараховані відсотки за Договором є несправедливими, оскільки очевидно наявний істотний дисбаланс на шкоду відповідачці: тіло кредиту становить 15554 гривні 75 копійок, а відсотки складають 21751 гривня 35 копійок, що становить близько 150 % від самого тіла кредиту, тому з урахуванням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з відповідачки можуть бути стягнуті відсотки у розмірі 50 %, тобто 7777 гривень 38 копійок (15554,75 грн. тіло кредиту * 50 %).Окрім того, вказує, що позивач нараховує відсотки за користування кредитом з 16 листопада 2025 року по 08 серпня 2025 року, однак відповідачка вважає, що відсотки можуть нараховуватися виключно на строк укладення договору, оскільки нарахування відсотків поза межами строку укладення договору є протиправним, при цьому посилаючись на норми ст. ст. 549-552, 625 ЦК України. Також, оскільки позивач доказів про отримання відповідачем більш ніш одного разу на місяць інформації про стан кредиту не надав та такими послугами відповідач не користувався, тому встановлена сума комісії, яку просить стягнути позивач у розмірі 2400 гривень, є нікчемною та стягненню з відповідачки не підлягає. Тому прохає суд у задоволені позовних вимог відмовити. 11 листопада 2025 року до суду надійшли додаткові пояснення від представника позивача, що по суті є відповіддю на відзив (а. с. 81-109), в якій зазначає, що договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Відповідно до абзацу другого ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Заявником/Кредитором та Боржником/Позичальником не був би укладений. Кредитний договір укладений між позивачем та відповідачкою не є договором приєднання (у розуміння ст. 634 Цивільного кодексу України). Повідомляємо суд, що ТОВ «Бізнес Позика» не є банківською установою, не відкриває позичальникам банківські рахунки та не випускає на ім`я позичальників банківські картки, тому перерахування кредитних коштів та зарахування платежів позичальників за Кредитними договорами зазвичай здійснюється посередниками ТОВ «Бізнес Позика» на підставі відповідних договорів з Посередниками за допомогою платіжних систем посередників. Встановлений пунктом 3 Кредитного договору графік платежів який передбачає сплату відповідачкою платежів на погашення заборгованості за тілом, процентами та комісією за надання кредиту. Звертає увагу кредитодавець жодним чином не обмежував час на ознайомлення позичальника з умовами Кредитного договору та Правилами, а також позичальник добровільно погодився з умовами Кредитного договору та погодився його виконувати (що відповідає принципу свободи договору, який встановлений у статті 627 ЦК України). Якби позичальника не влаштовували умови Кредитного договору, він міг його просто не укладати. Протягом строку дії Кредитного договору та/або після його закінчення Позичальник не звернувся із заявою про розірвання Кредитного договору та/або визнання Кредитного договору недійсним в цілому або його окремих частин. Також позивач звертає увагу, що не нараховував та не заявляв до стягнення у позовних вимогах жодну неустойку відповідно до ст. 549 ЦК України (у вигляді пені чи штрафів), не нараховував та не заявляв до стягнення у позовних вимогах жодну форму відповідальності за порушення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України (у вигляді індексу інфляції за весь час прострочення чи трьох процентів річних від простроченої суми), а також не нараховував проценти поза межами строку дії кредитного договору, розмір заборгованості Позичальника після останнього дня строку дії кредитного договору не змінювався, тобто жодних процентів після закінчення строку дії кредитного договору не нараховувалися. Пояснює, що у п. 3 Кредитного договору був встановлений орієнтовний графік платежів, відповідно до якого позичальник повинен був здійснювати платежі у відповідному розмірі та у відповідні дати. Однак, якби позичальник здійснював платежі у відповідності до встановленого графіку платежів, йому дійсно потрібно було б сплатити суму орієнтовної загальної вартості кредиту, яка зазначена у Кредитному договорі. Однак порушення позичальником графіку платежів закономірно призвело до подорожчання загальної вартості кредиту, тому що процентна ставка нараховується за кожен день користування кредитом на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування кредитом, із урахуванням дня перерахування кредитних коштів та дня повернення кредиту. Якщо позичальник не здійснив платіж (платежі) за графіком або здійснив його (їх) у меншому розмірі, ніж передбачено графіком, це закономірно призводить до нарахування процентів у більшому розмірі, тому що проценти нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту.Відповідачка здійснювала платежі за Кредитним договором знаючи про те, що вони будуть розподілятися зокрема на погашення його заборгованості за комісією за надання кредиту, та не заперечував проти цього протягом всього строку дії Кредитного договору. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов Кредитного договору, відповідачка вчинила конклюдентні дії щодо визнання факту укладення Кредитного договору і відповідно, визнання правомірності вимог позивача щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором, зокрема заборгованості за комісією за надання кредиту.Крім того, звертають увагу, що під час укладення Кредитного договору відповідачка проходила відео-верифікацію. У зв`язку із чим, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. 30 грудня 2025 року на адресу суду надійшли від представника позивача додаткові пояснення (а. с. 120-129), обґрунтування яких аналогічні тексту додаткових пояснень від 11 листопада 2025 року. Станом на дату розгляду справи відповідачкою заперечення на відповідь на відзив до суду не подано, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, учасниками справи не подавались. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 16 листопада 2021 року ТОВ «Бізнес Позика» направило відповідачці пропозицію (оферту) укласти Договір № 436057-КС-001 про надання кредиту (а. с. 25-26). 16 листопада 2021 року [PERSON] , прийняла (акцептувала) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 436057-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою (а. с. 27-28). 16 листопада 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Договір № 436057-КС-001 про надання кредиту (а. с. 23-24). Так, судом встановлено, що зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направило відповідачці, через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-3163, на номер телефону [NUMBER] (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті (а. с. 30)), який Боржником було введено/відправлено. Таким чином, 16 листопада 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено Договір № 436057-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Крім того, судом встановлено, що сторонами було погоджено та підписано Паспорт споживчого кредиту, у якому міститься інформація обов`язкова для ознайомлення позичальником (а. с. 21-22 та на звороті). Відповідно до вимог п. 1 Договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 16000 гривень, на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, сплатити проценти за користування Кредитом та комісію за надання Кредиту у порядку та на умовах, визначених Правилами надання споживчих кредитів та Договором кредиту. За умовами п. 1 вказаного договору, позивачем надано кредит відповідачці строком на 24 тижні, зі сплатою фіксованої процентної ставки 0,86403158 в день, комісії за надання кредиту у сумі 2400 гривень. Загальний розмір наданого кредиту 16000 гривень, термін дії договору до 03 травня 2022 року, орієнтована загальна вартість наданого кредиту 35160 гривень, орієнтована реальна річна процентна ставка 3576,97%. Пунктом 3 Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало відповідачці грошові кошти в розмірі 16000 гривень шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] (котрий Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті (а. с. 30)), що підтверджується рухом коштів по рахунку відповідачки за період з 16 листопада 2021 року по 03 травня 2022 року (а. с. 67-71 та на звороті), платіжним документом №462659821 від 16 листопада 2021 року (а. с. 31) та листом АТ «ТАСКОМБАНК» №55342/80 від 29 грудня 2025 року (а. с. 130). До теперішнього часу відповідачка свої зобов`язання за Кредитним договором № 436057-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконала. Відповідно до наданого позивачем Розрахунку заборгованості за Договором № 436057-КС-001 відповідачка станом на 08 серпня 2025 року має заборгованість в розмірі 39706 гривень 10 копійок, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 15554 гривні 75 копійок; суми прострочених платежів по процентах - 21751 гривня 35 копійок; суми прострочених платежів за комісією - 2400 гривень; суми заборгованості по штрафам - 0 гривень (а. с. 12-19 та на звороті). Згідно із довідкою про стан заборгованості [PERSON] за Договором № 436057-КС-001, відповідачка станом на 08 серпня 2025 року має заборгованість в розмірі 39706 гривень 10 копійок, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 15554 гривні 75 копійок; суми прострочених платежів по процентах - 21751 гривня 35 копійок; суми прострочених платежів за комісією - 2400 гривень; суми заборгованості по штрафам - 0 гривень (а. с. 20). Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Вимогами ч. 2 ст. 207 ЦК України, визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок виплати яких встановлюється договором. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Приписами ч. 1 ст. 623 ЦК України визначено, що боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Відповідно до вимог статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Так, приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з вимогами п. 5 ч. 3 Постанови про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України, цифровий власноручний підпис власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою та нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом; Як убачається зі змісту кредитного договору № 436057-КС-001 від 16 листопада 2021 року, сторони узгодили те, що його підписання буде в електронному вигляді, в даному випадку шляхом введення одноразового ідентифікатора G-3163, що було відправлено 16 листопада 2021 року на телефон відповідачки [NUMBER] та введений останньою 16 листопада 2021 року (а. с. 24). Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а відповідачкою не спростовано того, що вказаний кредитний договір нею був підписаний в електронному вигляді, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», а отже остання погодилася зі всіма умовами та правилами даних договорів, умовами кредитування, графіком повернення, штрафами, пенею, відсотками за користування кредитними коштами. Крім того, долучена до позову візуальна форма послідовності дій Клієнта - [PERSON] (а. с. 29 та на звороті) вказує, що відповідачка самостійно користувалася послугами банку та через сайт Кредитодавця www.bizpozyka.com шляхом введення номеру телефону ідентифікувалася в Інформаційно-телекомунікаційній системі (ІТС) та зайшла в Особистий кабінет, де подала Заявку на отримання кредиту, а позивач відправив смс-повідомлення на номер телефону клієнта одноразового ідентифікатора, яким відповідачка скористалася та підписала договір. Факт користування відповідачкою кредитними коштами з використання платіжного засобу не спростовано відповідачкою належними доказами. Матеріали справи не містять даних, щодо незаконного зняття коштів з використанням кредитної картки та незаконну видачу кредитної карти на ім`я [PERSON] третім особам. Крім того, згідно з Анкетою клієнта, Прийняття (акцепту) пропозиції (оферти) укласти договір Позичальник підтверджує, що вказаний ним (з метою отримання кредиту) поточний (картковий) рахунок [NUMBER] належать саме йому і треті особи не мають до нього доступу (а. с. 27-28, 30). Більш того, відповідно до руху коштів по картці за період з 16 листопада 2021 року по 03 травня 2022 року, картка № [NUMBER] дійсно належить [PERSON] та 16 листопада 2021 року о 19 годині 43 хвилин на її рахунок було здійснено перерахування 16000 гривень (а. с. 66,67-71 та на звороті). Отже, доказом фактів встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок, користування відповідачкою кредитними коштами є виписка по рахунку, яка є належним доказом надання кредитних коштів. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 456/3643/17. На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано відповідний розрахунок заборгованості (а. с. 12-19 та на звороті), який не спростований відповідачкою ані змістовними запереченнями, ані окремим контррозрахунком, а тому при винесені рішення суд керується розрахунком позивача. З розрахунку убачається, що після укладення договору [PERSON] користувалася наданими банком кредитними коштами, та здійснювала періодичне погашення за вказаним кредитним договором (залом сплачено 1600 гривень (а. с. 115 та на звороті), проте, допустила систематичне прострочення погашення заборгованості по кредиту, отже заборгованість винесена на прострочку. Разом з цим, із вказаного розрахунку заборгованості убачається, що заборгованість за відповідачкою розраховувалась позивачем за період з 16 листопада 2021 року по 03 травня 2022 року, яка становить 39706 гривень 10 копійок, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 15554 гривні 75 копійок; суми прострочених платежів по процентах - 21751 гривня 35 копійок; суми прострочених платежів за комісією - 2400 гривень; суми заборгованості по штрафам - 0 гривень. Водночас у п.3 кредитного договору графік платежів погашення заборгованості (а. с. 23) розрахований за період з 30 листопада 2021 року по 03 травня 2022 року та орієнтована вартість кредиту за цей період становить 35160 гривень, що складається з: суми по тілу кредиту - 16000 гривень; суми платежів по процентах - 16760 гривень; суми прострочених платежів за комісією - 2400 гривень. Позивач у відповіді на відзив зазначає, що якби відповідачка здійснювала платежі у відповідності до встановленого графіку платежів, їй дійсно потрібно було б сплатити суму орієнтовної загальної вартості кредиту, яка зазначена у кредитному договорі. Однак порушення позичальником графіку платежів закономірно призвело до подорожчання загальної вартості кредиту, тому що процентна ставка нараховується за кожен день користування кредитом на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування Кредитом, із урахуванням дня перерахування кредитних коштів та дня повернення Кредиту. Якщо позичальник не здійснив платіж (платежі) за графіком або здійснив його (їх) у меншому розмірі, ніж передбачено графіком, це закономірно призводить до нарахування процентів у більшому розмірі. Однак суд не приймає викладені доводи позивача до уваги, оскільки кредитним договором не передбачена умова щодо нарахування процентів у більшому розмірі, тобто подорожчання загальної вартості кредиту, у разі порушення позичальником графіку платежів, у зв`язку з чим суд доходить висновку, що з відповідачки на корить позивача підлягає стягненню сума, яка узгоджена графіком платежів, з урахуванням часткового погашення заборгованості відповідачкою. Щодо стягнення з відповідачки комісії за надання кредиту за Договором №436057-КС-001 від 16 листопада 2021 року, суд зазначає наступне. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункти 29-31) вказала на те, що на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Верховний Суд у своїй постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.» Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15. Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Закон України «Про споживче кредитування» визначає право кредитодавця отримувати винагороду за супутні з наданням кредиту послуги, зокрема комісію за обслуговування кредиту, у разі якщо такі послуги дійсно були надані банком позичальнику. Водночас, банкам забороняється встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку. Також на позивача не може бути покладений обов`язок сплачувати платежі, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Загальною підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог закону щодо його дійсності, які встановлені статтею 203 ЦК України. Нікчемним є правочин, недійсність якого прямо встановлена законом. Умови договору про надання споживчого кредиту, що передбачають здійснення платежів за дії, які не є послугою, або здійснення платежів, які заборонені законом, є нікчемними. З огляду на викладене, зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», суд доходить висновку про те, що умови кредитного договору №436057-КС-001 від 16 листопада 2021 року про встановлення комісії за надання кредиту є нікчемними, а тому вимоги позивача про стягнення комісії за цим договором у сумі 2400 гривень за надання кредиту, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. З огляду на викладене, враховуючи те, що позивач виконав у повному обсязі вимоги закону щодо ознайомлення позичальника із паспортами споживчого кредиту, в яких вказані умови кредитування, що в свою чергу підтверджено відповідним підписом відповідачки при цьому остання, після укладення договору користувалась наданими позивачем кредитними коштами, здійснювала часткове погашення заборгованості за наданим кредитом, проте допустила систематичне прострочення погашення заборгованості по кредиту, у зв`язку з чим станом на 08 серпня 2025 року має перед позивачем заборгованість у загальному розмірі 31100 гривень, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 15554 гривні 75 копійок; суми прострочених платежів по процентах - 15545 гривень 25 копійок. Суд зазначає, що одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким позивачем було надано відповідачці грошові кошти у розмірі 16000 гривень, на засадах строковості, поворотності, платності, а відповідачка зобов`язалася повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит, однак остання умови договору належним чином не виконує, а відтак право позивача порушено, та підлягає захисту у судовому порядку, яке він реалізував, звернувшись до суду, натомість відповідачка заявлені позивачем вимоги належними доказами не спростувала. З огляду на викладене, суд доходить висновку про те, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню: заборгованість за кредитним договором № 436057-КС-001 від 16 листопада 2021 року в сумі 31100 гривень, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 15554 гривні 75 копійок; суми прострочених платежів по процентах - 15545 гривень 25 копійок. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню та з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 436057-КС-001 від 16 листопада 2021 року в сумі 31100 гривень, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 15554 гривні 75 копійок; суми прострочених платежів по процентах - 15545 гривень 25 копійок. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, у розмірі 78,33 % від заявленої суми, виходячи із розрахунку 31100*100/39706,10, то з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1897 гривень 47 копійок, виходячи із розрахунку 2422,40*78,33/100. На підставі викладеного,

Outcome: partial