Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

У грудні 2025 року ТОВ «Юніт капітал» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором за договором №151675 від 29 серпня 2024 року у розмірі 21641 грн 04 коп, з яких 13334 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7806 грн 04 коп -заборгованість за відсотками, 501 грн заборгованість за комісією. Позов обґрунтований тим, що між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] 29 серпня 2024 року укладено договір про споживчий кредит №151675, сума кредиту становить 13334 грн, строк кредитування 84 днів з 29 серпня 2024 року по 21 листопада 2024 року, проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 390% річних, тип процентної ставки фіксована, комісія за надання кредиту складає 3333,50 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення договору за ставкою 25% від загальної суми кредиту. ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит в сумі 13334 грн. 06 лютого 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт капітал» укладено договір факторингу №06022025, згідно з умовами якого позивач набув права грошової вимоги за кредитним договором №151675 від 29 серпня 2024 року. Відповідач належним чином не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 21641 грн 04 коп. Представник позивача Хлопкова М.С. просить позов задовольнити, розгляд справи здійснювати за відсутності, просить стягнути судові витрати, які складаються із 2422,40 грн судового збору та 7000 грн витрат на правничу допомогу, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Згідно з ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, про що заперечення під час судового розгляду відсутні. Відповідно до повідомлення Управління «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Ніжинської міськради Чернігівської області від 09 січня 2026 року відсутня інформація стосовно реєстрації [PERSON] , [INFO] , за адресою в [ADDRESS] , у зв`язку з чим 14 січня 2026 року судом в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України здійснений виклик відповідача до суду на 12-00 год 20 лютого 2026 року через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, також матеріали позову разом із ухвалою суду про відкриття провадження у справі надіслані рекомендованим повідомленням на адресу згідно з позовом- м.Ніжин Чернігівської області, вул.Челюскіна, 5. Відповідачем не подано заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін, відзиву, заперечення, повідомлення іншої адреси свого проживання. Інші заяви, клопотання сторін станом на 20 лютого 2026 року відсутні, у зв`язку з чим суд вважає можливим розгляд справи за наявними матеріалами, також останнім надана достатня можливість представити свою позицію по справі в умовах, які не ставлять їх в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з іншою стороною, що відповідає розумному балансу інтересів сторін. Враховуючи викладене та позицію представника позивача, встановлені підстави відповідно до ст.ст.280, 281 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України). Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України Про електронну комерцію, відповідно до ч.3 ст.11 якого електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною; електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У судовому засіданні встановлено, що 29 серпня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та фізичною особою [PERSON] (місце проживання в [ADDRESS] ) укладено договір про споживчий кредит №151675, сума кредиту становить 13334 грн, яка надається у наступному порядку: 10000 грн 50 коп на картку позичальника № [NUMBER] ; 3333 грн 50 коп шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, строк кредитування 84 днів з 29 серпня 2024 року по 21 листопада 2024 року, проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 390% річних, тип процентної ставки фіксована, комісія за надання кредиту складає 3333,50 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення договору за ставкою 25% від загальної суми кредиту.Грошові кошти у сумі 10000 грн 50 коп зараховано на платіжну картку № [NUMBER] , яка належить [PERSON] , що підтверджується інформацією АТ КБ «Приватбанк» від 03 лютого 2026 року, наданої суду згідно з клопотанням представника позивача. 06 лютого 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» як клієнтом, та ТОВ «Юніт капітал», як фактором, укладено договір факторингу №06022025, предметом якого є зобов`язання клієнта відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити обумовлені грошові кошти, тобто ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» відступлено позивачу право грошової вимоги, зокрема, і по вищезазначеному договору із відповідачем [PERSON] , що підтверджується витягом з додатку №1 до даного договору факторингу. Положеннями ст.ст.1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами 1, 2 ст.1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Докази на підтвердження недійсності договору №151675 від 29 серпня 2024 рокута договору факторингу від 06 лютого 2025 року,- станом на час розгляду справи відсутні. За таких обставин позивач відповідно до ст.514 ЦК України набув прав кредитора по вищезазначеному кредитному договору, укладеному з позичальником [PERSON] .. Відповідно до наданої позивачем виписки з особового рахунку відповідач [PERSON] по вказаному договору станом на 01 листопада 2025 року має заборгованість: 13334 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 7806 грн 04 коп - прострочена заборгованість за відсотками, 501 грн заборгованість за комісією, всього 21641 грн 04 коп. Докази на спростування вищезазначеного розрахунку заборгованості, на підтвердження виконання зобов`язань по договору від 29 серпня 2024 року відсутні, тобто відповідач в порушення умов договору взяті на себе зобов`язання не виконав, кредит та платежі відповідно до договору не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість, останній не виконує умови кредитного договору ні первинному, ні новому кредитору, що є підставою для застосування до даних відносин правил згідно з ст.1049 ЦК України щодо зобов`язання відповідача повернути грошові кошти відповідно до умов кредитного договору. У постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України, після цього в охоронних правовідносинах права та інтереси забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказане також зазначено Великою Палатою Верховного Суду 05 квітня 2023 року по справі №910/4518/16, зокрема, у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (ст.1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Під час судового розгляду відповідач не надав суду у встановленому порядку заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відзиву, заперечення, у зв`язку з чим несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням даних процесуальних дій, в даному випадку,- ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. За приписами ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Також судом враховується, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин позов підлягає задоволенню повністю, на користь позивача підлягають стягненню із відповідача 21641 грн 04 коп заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із врахуванням задоволення позову повністю та сплати позивачем 2422 грн 40 коп судового збору відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір», вказана сума судового збору підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема у справах №923/560/17, №329/766/18, № 178/1522/18. ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір-обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Представництво ТОВ «Юніт капітал» здійснюється адвокатським бюро «Соломко та партнери» на підставі договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10 вересня 2025 року та додаткової угоди №25770859512 від 11 вересня 2025 року до даного договору. Згідно акту прийому-передачі наданих послуг від 25 листопада 2025 року адвокатським бюро «Соломко та партнери» надані послуги щодо складання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором, вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості, підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів, підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів (вартість 7000 грн). Виходячи з критеріїв реальності та розумності, а також враховуючи малозначність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, суд дійшов висновку про неспівмірність розміру заявленого до стягнення розміру судових витрат на правничу допомогу у сумі 7000 грн, який є завищеним, в даному випадку розумним та співмірним розміром є 4000 грн витрат на правничу допомогу. При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Outcome: approved