Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

ТОВ «ФК «Ейс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 12667,10 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. Вимоги мотивує тим, що 20.07.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та відповідачем було укладено кредитний договір №146989 на суму 6945,00 грн. При укладанні кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого електронного кредитного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі, ініціювавши 20.07.2024 року переказ коштів безготівковим зарахуванням на платіжну картку № [NUMBER] . 10.10.2024 року між первісним кредитором та позивачем укладено договір факторингу №10102024, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Всупереч умовам кредитного договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував та на момент подання позовної заяви має заборгованість в сумі 12667,10 грн., яка складається з: 6945,00 грн. заборгованості по тілу кредиту; 5321,10 грн. заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 401,00 грн. заборгованість по комісії. Представник позивача зазначив, що при подачі позову позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн., а також здійснено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив провести розгляд справи у його відсутності, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань, заяв, відзиву на позов суду не надіслав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 20.07.2024 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №146989, відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальнику грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту становить 6945,00 грн. та надається в наступному порядку: 5000,40 грн. на номер картки позичальника [NUMBER] ; 1944,60 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, строк кредитування становить 70 днів з 20.07.2024 року до 28.09.2024 року. Орієнтовна реальна річна процентна ставка становить 637178,55%. Орієнтовна загальна вартість кредиту становить 14215,70 грн. (п.п.2.8, 2.9.1 договору). Кредитний договір, Графік платежів підписані [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. ТОВ «ФК «Кредіплюс» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-260108/41875-БТ від 12.01.2026 року, згідно якої на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , а згідно виписки за договором за період з 20.07.2024 року по 25.07.2024 року на вказану картку 20.07.2024 року зараховано кошти в сумі 5000,40 грн. Згідно розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку за кредитним договором [PERSON] станом на 01.11.2025 року має заборгованість по кредитному договору №146989 від 20.07.2024 року в сумі 12667,10 грн., яка складається з: 6945.00 грн. заборгованості за тілом кредиту; 5321,10 грн. заборгованості за відсотками; 401 грн. комісія. 10.10.2024 року між ТОВ «ФК «Ейс» (Фактор) та ТОВ «ФК «Кредіплюс» (Клієнт) укладено договір факторингу №10102024, згідно умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта. З Витягу з Реєстру боржників від 07.01.2025 року до Договору факторингу №10102024 від 10.10.2024 року слідує, що ТОВ «ФК «Кредіплюс» відступає ТОВ «ФК «Ейс» права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №146989, сума заборгованості становить 12667,10 грн. Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. З правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 слідує, що за змістом вказаних вище положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Згідно з ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно з ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно ст.3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.ч.7, 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з ст.12 вказаного Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» норми вказаного Закону відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами у цій справі виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, ними дотримано письмову форму укладення кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог ст.ст.639, 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов. Проаналізувавши та оцінивши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що оскільки первісний кредитор взяті на себе зобов`язання по укладеному договору №146989 від 20.07.2024 року виконало у повному обсязі, а відповідачем [PERSON] порушено умови вказаного договору, заборгованість по платежах та поточні платежі відповідно до умов укладеного договору ним не сплачувалися, суд прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь ТОВ «ФК «Ейс» 12667,10 грн. кредитної заборгованості. З відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума сплаченого ним при подачі позову судового збору. Згідно положень п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. В матеріалах справи наявні Договір про надання правової допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025 року; довіреність від 11.08.2025 року; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №7073/10; акт прийому-передачі наданих послуг від 25.11.2025 року до договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025 року, з якого слідує, що вартість наданих послуг становить 7000 грн. З огляду на умови договору про надання правової допомоги, суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 7000,00 грн. є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Клопотання про зменшення судових витрат на правову допомогу не надходило. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вказані витрати також повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст.11, 212, 509, 525, 526, 626, 628, 633, 638, 1048, 1049, 1054 ЦК України, постанови Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15, та

Outcome: approved