Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

До Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором від 10 грудня 2023 року у розмірі 50 000,00 грн. 10 грудня 2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1315-1585. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачці кредит для задоволення особистих потреб у сумі 10 000,00 грн строком кредитування 300 днів, з базовим періодом 21 день, зі зниженою процентною ставкою 2,5 % в день, стандартною процентною ставкою 3 % в день. Позивач надав відповідачці кредит на умовах договору, але відповідачка не вжила заходів для погашення заборгованості, кошти кредитній установі не повернула, тобто свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку із чим станом на 24 березня 2025 року має заборгованість у розмірі 98 950,00 грн, яка складається із простроченої заборгованості за кредитом 10 000,00 грн та простроченої заборгованості за нарахованими процентами 88 950,00 грн. Разом з тим, кредитодавцем застосовано до позичальника програму лояльності для споживачів фінансових послуг, за якою буде частково списано заборгованість з нарахованими процентами на суму 48 950,00 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором у розмірі 50 000,00 гривень. Тому позивач просить стягнути в судовому порядку не повну суму боргу, а лише її частину 50 000,00 грн, а також відшкодувати судові витрати. 08 грудня 2025 року відповідачка подала відзив на позов, згідно з яким позовні вимоги визнає частково. Факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів не оспорює. Проте вважає розмір процентів завищеним, несправедливим стосовно позичальника та неспіврозмірним сумі кредиту. Зазначає, що справедливим розміром процентів, що забезпечить розумний баланс інтересів сторін договору, є сума в 15 250,00 грн. Така сума згідно з договором узгоджена сторонами як загальна вартість кредиту у разі повного погашення кредиту не пізніше останнього дня першого базового періоду строку кредитування. Таким чином, визнає позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту в сумі 10 000,00 грн та процентів у сумі 15 250,00 грн. 15 січня 2026 року від відповідачки надійшов додатковий відзив, в якому зазначає, право кредитодавця нараховувати проценти припиняється після спливу строку кредитування. Фактичне нарахування процентів у розмірах, що кратно перевищують суму основного боргу свідчить про те, що такі проценти не є економічно обґрунтованими, не мають компенсаційного характеру, є завуальованою штрафною санкцією, що суперечить правовій природі процентів за кредитом. Нарахування процентів у даних правовідносинах порушує принцип справедливості та добросовісності. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення з неї процентів за кредитним договором просить відмовити. Проти стягнення тіла кредиту в сумі 10 000 грн вона не заперечує. Відповіді на відзив позивачем не подано. Сторони у судове засідання не з`явилися. У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. 10 листопада 2025 року позовна заява, передана за підсудністю, надійшла до суду. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 листопада 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою. Призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 10 грудня 2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії №1315-1585, згідно з п.п.2.1, п.п.2.2 якого кредитодавець відкриває для позичальника невідновлювальну кредитну лінію шляхом надання грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором. Як зазначено в п.п. 4.1, 4.8, 4.10, 4.12, 10.1 договору, загальний розмір кредиту 10 000,00 грн; базовий період 21 календарний день; строк кредитування 300 календарних днів; стандартна процентна ставка 3 % в день, знижена процентна ставка 2,5 % в день. Позичальник підтвердив, що до укладання договору уважно ознайомився з текстом договору та правилами, розміщеними на веб-сайті кредитодавця, повністю розуміє всі їх умови і зобов`язався їх виконувати. У договорі зазначено номер особистого електронного платіжного засобу [PERSON] : [NUMBER] . Договір підписано відповідачкою електронним підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора. 10 грудня 2023 року кредитні кошти в сумі 10 000,00 грн перераховані позичальнику на картковий рахунок [NUMBER] . Позичальник, в порушення вимог кредитного договору, свої зобов`язання щодо виконання належним чином взятих на себе зобов`язань за цим договором, не виконав, що потягло за собою виникнення простроченої заборгованості за кредитом та процентами. Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком заборгованість [PERSON] за договором №1315-1585 станом на 24 березня 2025 року становить 98 950,00 грн, яка складається із простроченої заборгованості за кредитом 10 000,00 грн та простроченої заборгованості за нарахованими процентами 88 950,00 грн. Позивач, користуючись програмою лояльності для споживачів фінансових послуг, просить стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 50 000,00 гривень (прострочена заборгованість за кредитом 10 000,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 40 000,00 грн), що є його правом. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із зобов`язань за договором кредиту. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Встановлено, що сторонами визначені істотні умови договору №1315-1585, в тому числі сума кредиту, дата його видачі, спосіб перерахування коштів, процентна ставка, базовий період та строк кредитування, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту. Підписавши договір, відповідачка засвідчила, що погодилась на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором. Також встановлено, що договір про відкриття кредитної лінії №1315-1585 від 10.12.2023, укладений в електронній формі та разом із правилами відкриття кредитної лінії, паспортом кредиту підписані відповідачем з використанням електронного підпису. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до положень 12 Закону України «Про електрону комерцію» одним із моментів підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до пункту 6 частини 1 ст.3 вказаного закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідачка визнає факт укладення кредитного договору з позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтями 1046, 1048 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Встановлено, що боржниця не виконала зобов`язання за договором, вчасно отримані в кредит кошти не повернула, відсотки за користування такими коштами та комісію не сплатила, заборгованість не погашена. При цьому, відповідачка визнає факт наявності заборгованості за укладеним кредитним договором по тілу кредиту в розмірі 10 000 грн Як було зазначено, відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Встановлено, що заборгованість за процентами нарахована відповідачці в межах граничного строку кредитування. Проте суд не може погодитися з розміром нарахованих процентів з огляду на таке. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» частиною 5, якою встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %. Кредитний договір укладено 10 грудня 2023 року, до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Оскільки строк дії договору № 1315-1585 до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» не закінчився, на нього поширюються положення пункту 5 розділу І цього Закону. Перехідні положення законопроекту застосовуються у разі, якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Тобто з 24 грудня 2023 року та протягом перших 120 днів (по 21 квітня 2024 року включно) розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5 %, протягом наступних 120 днів (з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року включно) 1,5 %, з 20 серпня 2024 року 1%. Згідно з розрахунком проценти нараховувалися з 10 грудня 2023 року до 30 грудня 2023 року включно за зниженою ставкою у розмірі 250,00 грн в день. З 31 грудня 2023 року до 04 жовтня 2024 року проценти нараховувалися за стандартною процентною ставкою у розмірі 300,00 грн в день. Нарахування процентів у розмірі 2,5 % до 30 грудня 2023 року включно не суперечить нормам законодавства. Так за період з 10 грудня 2023 року по 30 грудня 2023 року, включно, сума нарахованих процентів становить 5 250,00 грн. Проте нарахування процентів з 31 грудня 2023 року по 04 жовтня 2024 року за ставкою 3 % в день не відповідає вимогам п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» та ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Тому суд розраховує заборгованість за укладеним договором, виходячи із встановлених законодавчих обмежень щодо розміру максимальної денної процентної ставки. Розмір процентів, що мав сплачуватися відповідачкою щоденно у період з 31 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року (113 днів), становить 28 250,00 грн (10 000,00 х 2,5 % х 113), за період з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року (120 днів) 18 000,00 грн (10 000,00 х 1,5 % х 120), з 20 серпня 2024 року по 04 жовтня 2024 року (46 днів) 4 600,00 грн (10 000,00 х 1% х 46). Таким чином, загальний розмір заборгованості за процентами становить 56 100,00 грн (5 250,00 + 28 250,00 + 18 000,00 + 4 600,00). Проте позивач, користуючись Програмою лояльності для споживачів фінансових послуг, просить стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 50 000,00 грн (зі списанням 48 950,00 грн із суми нарахованих процентів та комісії), з яких: заборгованість за кредитом 10 000,00 грн, заборгованість за процентами 40 000,00 грн. Тому, незважаючи на неправомірне застосування позивачем процентної ставки, розмір заборгованості за процентами, заявлений до стягнення, не перевищує розрахований судом розмір процентів. При цьому, суд вважає безпідставними доводи відповідачки про те, що нарахування відсотків є несправедливим та непропорційними. Правові висновки, викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі 132/1006/19, на які посилається відповідачка як на підставу своїх заперечень, не підлягають застосуванню, оскільки у зазначених справах встановлені відмінні від справи, яка розглядається, фактичні обставини, зокрема стягнення процентів як міри відповідальності. У справі, що розглядається, проценти нараховані у межах визначеного сторонами строку кредитування та не є процентами, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування, мірою цивільно-правової відповідальності, що сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України. Розмір заборгованості за процентами, який позивач просить стягнути з відповідачки, не перевищує розміру процентів, розрахованого судом, виходячи із встановлених законодавчих обмежень щодо розміру максимальної денної процентної ставки. ЦК України не містить положень про право суду зменшити розмір процентів за правомірне користування кредитними коштами протягом узгодженого сторонами кредитного договору строку кредитування, розрахований у розмірах, що не суперечить законодавству. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). На підставі ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановлено, що відповідачка визнає факт укладення договору, невиконання нею умов щодо погашення заборгованості та наявність заборгованості за тілом кредиту. Зустрічного позову стосовно визнання кредитного договору недійсним нею не заявлено. Розмір заборгованості з процентів відповідачкою не спростовано. Її незгода із зазначеним позивачем розміром процентів не підтверджена належними доказами, обставини, на які посилається позивач як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження при розгляді справи. Ухвалюючи рішення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: approved