Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

04.12.2023 року [PERSON] звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом, посилаючись на наступні обставини. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , який доводиться [PERSON] троюрідним племінником. Позивачка є його найближчою родичкою кровного ступеня споріднення. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з: житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та грошових коштів на рахунках АТ «КБ «ПриватБанк». 14.08.2023 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Мігунова С.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . На підставі її заяви було відкрито спадкову справу №58/2022 року, але у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено постановою від 14.08.2023 року, оскільки позивачкою не було доведено родинний зв`язок із померлим (часткова відсутність документів, підтверджуючих факт родинних відносин), а також відсутні правовстановлюючі документи та реєстрація за жодною особою права власності на спадковий будинок. Оскільки в нотаріальному порядку оформити спадкове майно у позивачки немає можливості, з цих підстав вона звертається до суду, та просить встановити факт родинних відносин, а саме, що вона є троюрідною тіткою [PERSON] , та визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] , та на грошові кошти на рахунках ПАТ КБ «ПриватБанк», відкритих на ім`я [PERSON] . Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.01.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, відповідачу роз`ясненого його право на підготовку відзиву на позовну заяву (а.с. 47-48). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.01.2024 року зобов`язано приватного нотаріуса Мігунова С.О. надати спадкову справу після смерті [PERSON] (а.с.48а). Листом Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.01.2024 року витребувано у Другої Нікопольської державної нотаріальної контори матеріали спадкової справи після смерті [PERSON] (а.с.50). Листом Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.01.2024 року витребувано у Нікопольського відділу ДРАЦС у Нікопольському районі Дніпропетровської області відомості з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо підтвердження факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] (а.с.51). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.08.2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.118-119). 01.08.2024 року до канцелярії суду надійшла заява завідувача Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Віри Балашової про розгляд справи без участі представника держнотконтори (а.с.115). 12.11.2024 року на адресу суду від приватного нотаріуса Мігунова С.О. надійшла заява про розгляд справи у його відсутність (а.с.128). Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно зі ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі просила їх задовольнити. Додатково суду пояснила, що вона є єдиною родичкою, яка підтримувала спілкування зі своїм троюрідним племінником [PERSON] аж до самого дня його трагічної загибелі в м. Маріуполі під час захисту Батьківщини від збройної агресії рф. Вона була присутня на його похованні, яке відбулось за рахунок держави в м. Києві на Алеї Героїв України, отримала нагороду (посмертно) на його ім`я. Також, як родичку загиблого, [INFO] та Нікопольська міська рада декілька разів запрошували її на урочисті події щодо присвоєння [PERSON] звання «Почесний громадянин міста Нікополя» (посмертно), на підставі рішення Нікопольської міської ради №2-29/VIII від 26.01.2023 року. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні наголосив, що належним відповідачем в даній справі є територіальна громада в особі Нікопольської міської ради. При вирішенні даного спору покладався на розсуд суду. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.14). Його батьками в актовому записі про народження зазначені [PERSON] та [PERSON] (запис про батька на підставі заяви матері від 09.04.1997 року) ( а.с.82-83). Мати [PERSON] народилась [INFO] в м. Бердянську Запорізької області, її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.84-85). 19.06.2012 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , та після реєстрації шлюбу залишила прізвище [PERSON] (а.с.86-87). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується актовим записом про смерть №2112, складеним 19.12.2016 року Нікопольським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.88). Бабуся [PERSON] [PERSON] 20.07.1958 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила дошлюбне прізвище [PERSON] на [PERSON] (а.с.69). Батьками [PERSON] в свідоцтві про її народження зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.69 зворот). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.24). Батьками [PERSON] в свідоцтві про її народження зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.69.). 11.08.1982 року позивачка змінила дошлюбне прізвище [PERSON] на [PERSON] при реєстрації шлюбу з [PERSON] (а.с.13). Згідно довідки державного архіву Дніпропетровської області №А-1130/о/210/-23 від 16.05.2023 року, у метричних книгах Хрестовоздвиженської церкви села Лапина Нікопольської волості Катеринославського повіту Катеринославської губернії є наступні записи (мовою оригіналу): - №1 про народження [INFO] дитини жіночої статі, хрещеної [INFO] ім`ям « [PERSON] », батьки: - «Уволенный в запас фельдшер [PERSON] и законная жена его Мар [… ] Петрова, оба православного исповедания»; - №76 про народження [INFO] дитини чоловічої статі, хрещеної 20 вересня 1905 року ім`ям « [PERSON] », батьки « [PERSON] ый фельдшер [PERSON] и законная жена его [PERSON] , оба православного исповедания». Тобто, в метричних книгах відсутній запис про народження [PERSON] , який доводиться позивачці дідом. Актового запису про народження батька позивачки [PERSON] також немає. А отже, документально [PERSON] не може підтвердити факт родинних відносин з [PERSON] . Родинні відносини (споріднення) - кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). Встановлення факту родинних відносин здійснюється судом в порядку окремого провадження. Згідно із пунктом 5 частини другої статті 293, частиною шостою статті 294 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення, а якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, такий вирішується в порядку позовного провадження. Факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку у разі відсутності необхідних документів, наприклад, свідоцтв про народження чи шлюб, що були знищені, загублені або наявності в них помилок, що робить їх недійсними і коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання спадщини. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Відповідно до чинного законодавства та усталеного підходу судової практики, вичерпного переліку засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватися факт родинних відносин, не встановлено, тому застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язку доказування - таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 січня 2025 року у справі № 205/4972/23. Так, свідок [PERSON] в судовому засідання засвідчила, що є сусідкою позивачки, була знайома з [PERSON] та його матір`ю. [PERSON] є троюрідною сестрою батька позивача. Коли [PERSON] залишився сиротою, позивач йому допомагала, він приходив до неї за порадами, вона вчила його англійській мові. Свідок зазначила, що [PERSON] допомагав позивачці по господарству. Щодо близьких родичів [PERSON] свідку нічого не відомо, про обставини його загибелі також знає зі слів. Свідок [PERSON] пояснив суду, що є сусідом позивачки. [PERSON] бачив, коли він вже був військовослужбовцем. Він приїжджав у відпустку, приходив до позивачки, допомагав їй по господарству. Свідок зазначив, що бабуся [PERSON] [PERSON] є двоюрідною сестрою батька позивача. Зазначив, що інших близьких родичів [PERSON] він не знає. Свідок [PERSON] надала суду свідчення, що позивачка була [PERSON] як бабуся, як матір, він приходив до неї, навчався, консультувався. Вони проживали на сусідніх вулицях. Давид далекий родич позивача по лінії бабусі. Він інколи називав позивачку тіткою, вони спілкувались телефоном. Позивач розповідала свідку про нагороди [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснив суду, що є другом та одногрупником померлого [PERSON] . Він ніколи не згадував про позивачку, жив разом з бабусею, працював на заводі, ще до того як пішов служити. Він не мав ні дітей, ні жінки, ні дівчини. Інколи брав у свідка гроші в борг, йому було скрутно в матеріальному плані, оскільки мати і бабуся хворіли. Давно хотів піти в АТО, але доглядав хвору бабусю. Після її смерті поступив на службу. З родичів він розповідав лише про вітчима та бабусю. Загинув в 2022 році на заводі «Азовсталь». Заслухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п.п.113, 114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17). Пояснення свідків в даній справі містять суперечливі дані, тому не можуть вважатися беззаперечними доказами та потребують ретельної перевірки іншими матеріалами справи. У постанові Верховного Суду від 2 грудня 2020 року у справі № 638/15738/17 наведено доволі широкий перелік доказів, які можуть додаватися до заяви на підтвердження вимог про встановлення факту родинних відносин. Як зазначив ВС, доказами можуть бути: акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб. Крім того, судами підлягають врахуванню довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану. Також мають враховуватися показання свідків, яким достовірно відомо про стосунки померлого із заявником. Як вбачається з письмових матеріалів справи, окрім пояснень свідків, позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження факту родинних відносин між нею та померлим [PERSON] , ані спільних фотографій, ані листівок, ані листування в месенджерах, тощо. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що позивачка не довела факт родинних відносин між нею та [PERSON] , а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо позовної вимоги про визнання права власності суд зазначає наступне. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Аналогічний висновок викладений у постанові ВС від 22.09.2021 року у справі №227/3750/19. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як вбачається з матеріалів справи, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з: житлового будинку [ADDRESS] , та грошових коштів на розрахункових рахунках в ПАТ «КБ «ПриватБанк», відкритих на його ім`я. Як вбачається з матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] , [PERSON] у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі, але постановою від 08.08.2018 року нотаріус Апальков Є.В. відмовив йому у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, оскільки, згідно довідки КП «Нікопольське МБТІ» №437 від 23.03.2018 року, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] ні за ким не зареєстроване, реєстраційний номер майна в автоматизованій системі «Реєстр прав власності на нерухоме майно» відсутній (а.с.98 зворот). Згідно Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності житловою площею не більше 60 кв.м. від 14.10.1970 року, [PERSON] виділено земельну ділянку площею 500 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (а.с.27-28). 23.08.2006 року [PERSON] отримала технічний паспорт на житловий будинок, збудований на зазначеній вище земельній ділянці (а.с.29-31), але право власності на домоволодіння у встановлений законом спосіб за життя не зареєструвала. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не склав, а тому спадкування повинне відбуватись за законом. Частина 2 ст. 1223 ЦК України передбачає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ст. 1263 ЦК України, у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Згідно приписів ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч.ч.1,2 ст.1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування. Оскільки позивачкою не було доведено факт родинних відносин з померлим [PERSON] , вона не відноситься до жодної з черг спадкування, а тому право спадкування після смерті [PERSON] не набула, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача, що відповідає нормам ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed