Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач), від імені якого діє представник Хомич Анна Володимирівна (далі - представник позивача) звернулись в суд з позовом до Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області (далі - відповідач) про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . Від імені [PERSON] заповіти не посвідчувалися. До складу спадкової маси, з поміж іншого, увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняли його діти, позивач та син - [PERSON] , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном (в редакції 549 СК УРСР). На частину спадкового майна позивачу та [PERSON] нотаріусом були видані свідоцтва про право на спадщину за законом. [INFO] помер [PERSON] . [PERSON] не був одружений, дітей не мав. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла позивач, яка у встановлений ст. 1270 строк звернувся до нотаріуса за місцем відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини. Державним нотаріусом Ковельської державної нотаріальної контори 08.08.2025 позивачу буди видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку на земельну частку (пай) у землі КСП ім. Л.Українки, Ковельського району. Листом державного нотаріуса Ковельської державної нотаріальної контори Голомис С.В. від 11.12.2025 № 1333/01-16 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Позивач зазначає, що за вказаних обставин реалізація її спадкових прав можлива лише в судовому порядку, шляхом визнання за нею відповідного права. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] та після смерті брата [PERSON] , який помер [INFO] . Як на підставу своїх вимог посилається на положення статей 1217, 1218, 1223, 1261, 1269, 1296 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Ухвалою від 17.12.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, витребував у державного нотаріуса Ковельської державної нотаріальної контори копію спадкових справ, підготовче засідання у справі призначив на 16.01.2026. Суд ухвалив здійснювати розгляд (формування та зберігання) справи у змішаній (паперовій та електронній) формі. 26.12.2025 до суду надійшли витребувані спадкові справи після смерті [PERSON] та після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 16.01.2026 суд закрив підготовче провадження і призначив справу до судового розгляду на 16.02.2026. У судове засіданні 16.02.2026 учасники справи не прибули. Представник позивача, через систему «Електроний суд» подала заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримують повністю, просять позов задовольнити. Представник Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області у поданій через систему «Електронний суд» заяві просить розглядати справу у його відсутності, позов визнає повністю та не заперечує проти його задоволення. Верховний Суд у своїх постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19) та від 8 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) наголосив, що якщо учасники судового процесу, зокрема сторони чи їхні представники, не з`явилися на судове засідання, але суд дійде висновку, що наявних матеріалів достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, розгляд справи може бути завершено без її відкладення. Основним критерієм для відкладення справи є не відсутність сторони або її представника, а неможливість вирішення спору в межах відповідного судового засідання. У цій справі суд вважає, що наявних матеріалів достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення, тому вирішення спору по суті може відбутися без відкладення розгляду справи. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, яка може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершується розгляд справи у яке не з`явились всі учасники такої справи (постанова КЦС ВС від 30.09.2022 у справі №761/38266/14). Вивчивши матеріали справи суд встановив такі обставини. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] в селі Волошки, Ковельського району, Волинської області, батьками якого були [PERSON] та [PERSON] . Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] доводиться та обставина, що [PERSON] народилась [INFO] в селі Волошки, Ковельського району, Волинської області, батьками якої були [PERSON] та [PERSON] . Як слідує з копії свідоцтва про одруження серія [NUMBER] , шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 14.11.1987 Колодяжненською сільською радою Ковельського району, актовий запис № 12. Після укладення шлюбу дружині [PERSON] присвоєно прізвища « [PERSON] ». [PERSON] померла [INFO] , про що Ковельським відділом державної реєстрації актів цивільного стану 11.04.2025 повторно видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] доводиться та обставина, що [PERSON] помер [INFO] у віці 67 років. Копією Свідоцтва про смерть № [NUMBER] від 02.01.2025 підтверджується, що [PERSON] помер [INFO] у с. Волошки у віці 61 рік. Відповідно до інформації, що міститься у словнику-довіднику «Власні імена людей», імена « [PERSON] » та « [PERSON] » є різновидами одного імені. Як вбачається з довідки №291 від 13.05.2025, виданої Колодяжненською сільською радою Ковельського району, згідно запису в погосподарській книзі № 1 за 2001-2025 роки в [ADDRESS] був зареєстрований та проживав [PERSON] із 1977 року і був виписаний у зв`язку з смертю, помер [INFO] . В даному житловому будинку на день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав син [PERSON] із 1986 року та був виписаний у зв`язку з смертю, помер [INFO] . Заповіт від імені [PERSON] та від імені [PERSON] Колодяжненською сільською радою не посвідчувався. Витягом з погосподарської книги № 1 за 2001-2025 роки підтверджується, що по особовому рахунку № [NUMBER] рахувався житловий будинок [ADDRESS] , головою якого був і у якому проживав та був зареєстрований [PERSON] . Рік побудови будинку - 1960. Відповіддю КП «Волиньпроект» від 15.09.2025 підтверджується, що станом на 31.12.2023 право власності на будинок у [ADDRESS] не зареєстровано, інвентаризація не проводилась, тому надати інформацію з матеріалів інвентаризаційної справи надати неможлво. Вартість житлового будинку в [ADDRESS] складає 57395,00 грн. відповідно до висновку про вартість нерухомого майна № 325-Н від 29.08.2025. З копії технічного паспорту, який складений 29.08.2025 ФОП [PERSON] вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] 1960 року побудови. Загальна площа - 40,60 кв.м., житлова площа - 18,2 кв.м. та допоміжна площа - 22,4 кв.м. Житловий будинок не містить ознак самочинного будівництва. З копії спадкової справи № 90/2021 до майна померлого [INFO] [PERSON] , яка заведена державним нотаріусом Ковельської державної нотаріальної контори вбачається, що з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] звернулись спадкоємці - [PERSON] та [PERSON] . У спадковій справі наявна копія довідки Колодяжненської сільської ради віл 20.03.2008 у якій зазначено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли [PERSON] та [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом вступу в управління майном спадкодавця. [PERSON] та [PERSON] державним нотаріусом видано свідоцтва про право на спадщину за законом, яка складається з 1/2 частки права на земельну частку (пай) у землі КСП ім. Лесі Українки, Ковельського району та 0,22 відсотків частки в майні пайового фонду КСП ім. Л.Українки в селі Колодяжне, вартістю 3361,00 грн. З копії спадкової справи № 135/2025 до майна померлого [INFO] [PERSON] , яка заведена державним нотаріусом Ковельської державної нотаріальної контори вбачається, що з заявою про прийняття спадщини звернулась його сестра [PERSON] та на частину спадкового майна позивачу були видані свідоцтва про право на спадщину за законом. Листом державного нотаріуса Ковельської державної нотаріальної контори Голомис С.В. від 11.12.2025 № 1333/01-16 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] у зв`язку з відсутності правовстановлюючих документів. Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування. За приписами постанови Державного комітету статистики СРСР від 12.05.1985 №5-24/26 Про Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах запис у погосподарських книгах визнавався в якості актів органів влади, що підтверджував право приватної власності. Відповідно до статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав нанерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстроване в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до ч. 1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч. 1, 2 ст.5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Враховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). Вищезазначена позиція викладена у Постанові ВС від 10 жовтня 2018 року у справі №557/1209/16-ц. Отже, суд дійшов висновку, що право власності у [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] виникло з моменту його побудови у 1960 році (такий рік побудови вказаний у витягу з погосподарської книги) відповідно до вимог діючого на той час законодавства. З наданої суду інформації з комунального підприємства «Волиньпроект» від 15.09.2025 № 4641/01-04 встановлено, що на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , право власності не зареєстроване. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР). Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР до першої черги спадкоємців за законом належать у рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли його діти - [PERSON] та [PERSON] , які подали у встановлений законовступили в управління та володіння спадковим майном (в редакції 549 СК УРСР). Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його сестра - [PERSON] , яка у встановлений ст. 1270 ЦПК України строк, подала до нотаріуса за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, відсутність державної реєстрації права власності на спірне майно не позбавляє позивача права на спадкування. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в Постанові від 10 жовтня 2018 року у справі №557/1209/16-ц. Отже, суд дійшов висновку, що [PERSON] прийнявши спадщину після смерті [PERSON] , має право на отримання у власність спадкового майна, до якого також входить частина будинку [ADDRESS] . Відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» та пункту 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, свідоцтво про право на спадщину не може бути видане у разі відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Листом від 11.12.2025 нотаріус відмовила позивачу в оформленні спадщини, з підстав відсутності на зазначені вище будинки правовстановлюючих документів. За таких обставин спадкове право позивача може бути реалізоване лише в судовому порядку. Враховуючи час побудови нерухомого майна, яке спадкується, відсутність ознак самовільного будівництва, суд вважає необхідним вжити заходи для захисту прав позивача в спосіб, передбачений статтею 16 ЦК України шляхом визнання права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування. Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище,

Outcome: approved