Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Нафтохімік Прикарпаття» та просить стягнути на її користь загальну суму заборгованості по невиплаті заробітної плати у розмірі 81037,51 грн та суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що у період з 07.07.2004 по 23.07.2025 позивач працювала на посаді юрисконсульта юридично-договірного відділу ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття». 23.07.2025 позивача було звільнено із займаної посади на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін). 10 жовтня 2025 позивач направила на адресу відповідача заяву-претензію з вимогою здійснення повного розрахунку шляхом виплати належної заробітної плати та компенсації за невикористані дні відпустки. Запитувану інформацію на дату подачі позову їй не було надано, також не проведено повний розрахунок з виплати належної їй заробітної плати та компенсації за невикористані відпустки. Згідно розрахункових листів за березень 2025 їй була нарахована загальна сума до виплати - 8429,22 грн, за квітень 2025 8580,22 грн, за травень 2025- 8270,71 грн, за червень 2025 -13362,13 грн, за липень 2025 -45295,23 грн. 14.10.2025 року відповідач перерахував на її картковий рахунок в АТ «Ощадбанк» нарахований за березень 2025 року аванс в розмірі 2 900,00 грн. Загальна сума заборгованості по невиплаті заробітної плати за період з березня по липень 2025 року становить: 5 529,22 грн + 8 580,22 грн + 8 270,71 грн +13 362,13 грн + 45 295,23 грн = 81 037,51 гри. Однак в день звільнення 23.07.2025 відповідач не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч.1ст.116 КЗпП України. За таких обставин, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки в розрахунку при звільненні, виходячи з розрахунку: 52 х 644,43= 33 510,36 гривень. З цих підстав позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму заборгованості по невиплаті заробітної плати 81 037,51 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 липня 2025 року по день фактичного розрахунку, а у разі його відсутності - по день ухвалення рішення суду. 21.01.2026 позивач подала до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог. У зв`язку з частковим погашенням відповідачем нарахованої заробітної плати за березень частину червня 2025, загальна сума заборгованості відповідача становить 51258, 36 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, також стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 липня 2025 року по день ухвалення рішення суду. 10.02.2026 позивач подала до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог. У зв`язку з частковим погашенням відповідачем нарахованої заробітної плати за частину червня та липня 2025, загальна сума заборгованості відповідача становить 42315,23 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, також стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 липня 2025 року по день ухвалення рішення суду. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 21 січня 2026 визнано обов`язковою участь у судовому засіданні представника відповідача. Позивач подала заяву про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги з урахуванням зменшених позовних вимог підтримала. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Нафтохімік Прикарпаття» в судовому засіданні зменшені позовні вимоги визнав частково, погодився з сумою заборгованості невиплаченої заробітної плати у розмірі 42315,23 грн. Щодо суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період затримки з 24.07.2025 по 10.02.2026 зазначив, що така сума становить 56592,83 грн. Надав суду розрахунок виплати заборгованості по заробітній платі, розрахунок середньомісячної та середньоденної заробітної плати та розрахунок суми середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні позивача. Також зазначив, що на підприємстві склалася кричуща ситуація, пов`язана з тяжким фінансовим становищем, наявністю виконавчих проваджень на суму понад 100 мільйонів гривень, поступово підприємство сплачує заборгованість по заробітним платам працівників, в тому числі і позивачу. Вважає, що середньоденна заробітна плата має вираховуватися за два місяці до того моменту, як почала накопичуватися заборгованість по заробітній платі, тобто за січень та лютий 2025. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12,13,81,89 ЦПК України передбачено: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що згідно трудової книжки позивач [PERSON] з 07.07.2004 по 23.07.2025 працювала в ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» на посаді юрисконсульта в юридично-договірному відділі (а.с.9-10). Згідно наказу про припинення трудового договору № 240/к від 23.07.2025 [PERSON] була звільнена із займаної посади на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін), також у наказі зазначено: «Компенсація за 23 дні відпустки, зароблених до 31.12.2023; компенсація за 46 днів відпустки, зароблених після 31.12.2023», однак суми такої компенсації не зазначено (а.с.11). З наказом позивач [PERSON] ознайомлена та копію такого отримала 23.07.2025. Відповідно до розрахункових листів за період з березня 2025 по липень 2025 року [PERSON] належать до виплати грошові кошти у загальному розмірі 83937,51 грн (а.с.14-15). У розрахунковому листі за липень 2025 року зазначена сума 42315, 23 грн «виплата на банк звільнені» (а.с.15). В судовому засіданні представника зазначив, що вказана сума є компенсацією за невикористані дні відпустки, та станом на день розгляду справи не виплачена позивачу, розмір компенсації за невикористані дні відпустки представник відповідача не заперечував. Відповідно до розрахункових листів за період з січня 2025 по лютий 2025 року [PERSON] нарахована заробітна плата у загальному розмірі 21991,28 грн (а.с.59-60). У виписках по картковому рахунку позивача [PERSON] в АТ «Ощадбанк» за період з 21.03.2025 по 04.02.2026, містяться записи про «Безготівкове зарахування на рахунок зарплати за 1-шу половину березня» 14.10.2025 у розмірі 2900,00 грн; «Безготівкове зарахування на рахунок зарплати» 23.10.2025 у розмірі 1880,00 грн; «Безготівкове зарахування на рахунок зарплати» 28.10.2025 у розмірі 2153,00 грн; Зарахування ЗП за 2-гу половину березня 2025» 12.11.2025 у розмірі 1496,22 грн; «Зарахування ЗП за 1-шу половину квітня 2025» 01.12.2025 у розмірі 3120,00 грн; «Безготівкове зарахування на рахунок зарплати» 03.12.2025 у розмірі 3582,00 грн; «Зарахування ЗП за 2-гу половину квітня 2025» 10.12.2025 у розмірі 1878,22 грн; «Зарахування ЗП за 1-шу половину травня 2025» 24.12.2025 у розмірі 3100,00 грн; «Зарахування ЗП за 2-гу половину травня 2025» 31.12.2025 у розмірі 2430,71 грн; «Зарахування ЗП за 2-гу половину травня 2025» 31.12.2025 у розмірі 2740,00 грн; «Безготівкове зарахування на рахунок зарплати аванс за червень» 05.01.2026 у розмірі 2900,00 грн; «Безготівкове зарахування на рахунок зарплати» 13.01.2026 у розмірі 4499,00 грн; «Безготівкове зарахування на рахунок зарплати» 03.02.2026 у розмірі 5963,13 грн; «Безготівкове зарахування на рахунок зарплати» 03.02.2026 у розмірі 1401,00 грн; «Зарахування ЗП за 1-шу половину липня 2025» 04.02.2026 у розмірі 1579, 00 грн (а.с.16-29, 48, 56-57). За даними розрахунку виплати заборгованості по заробітні платі [PERSON] станом на 10.02.2026, позивачу виплачені кошти в рахунок погашення заборгованості: 23.10.2025 зарплата за 2-гу половину березня -1880,00 грн; 28.10.2025 - зарплата за 2-гу половину березня -2153,00 грн; 12.11.2025 - зарплата за 2-гу половину березня -1496,22 грн; 01.12.2025 - зарплата за 1-шу половину квітня -3120,00 грн; 03.12.2025 - зарплата за 2-гу половину квітня -3582,00 грн; 10.12.2025 - зарплата за 2-гу половину квітня -1878,22 грн; 24.12.2025 - зарплата за 1-шу половину травня -3100,00 грн; 31.12.2025 - зарплата за 2-гу половину травня 2740,00 грн; 31.12.2025 - зарплата за 2-гу половину травня - 2430,71 грн; 05.01.2026 - зарплата за 1-шу половину червня 2900,00 грн; 13.01.2026 - зарплата за 2-гу половину червня 4499,00 грн; 03.02.2026 - зарплата за 2-гу половину червня - 5963,13 грн; 03.02.2026 - зарплата за 1-шу половину липня - 1401,00 грн; 04.02.2026 - зарплата за 1-шу половину липня - 1579,00 грн (а.с.61). Отже відповідачем за період з 23.10.2025 по 04.02.2026 виплачена заборгованість по заробітній платі позивачу на загальну суму 38722,28 грн. Відповідно до розрахунку середньомісячної та середньоденної заробітної плати [PERSON] , наданого відповідачем, такий розрахунок виконаний за січень 2025 - 7958,78 грн (5447,70 +3000 - 488,92), де 5447,70 сума до виплати, 3000 аванс, 488,92 компенсація невиплаченої з/пл.; за лютий 2025 8210,59 грн (5241,46 +3050 - 80,87), де 5241,46 сума до виплати, 3050 аванс, 80,87 компенсація невиплаченої з/п. Заробітна плата за січень та лютий 2025 сумарно становить 16169,37 грн, кількість робочих днів у січні та лютому 2025 сумарно 34. Середньоденна заробітна плата - 475,57 грн (16169,37/34). Середньомісячна заробітна плата 8084,69 (475,57х17) (а.с.62). Згідно розрахунку суми середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] за період затримки з 24.07.2025 по 10.02.2026 становить 56592,83 грн (475,57 х(7+10)) +8084,69 х 6)), де 475,57 грн середньоденна заробітна плата, 7 та 10 дні затримки, 8084,69 грн середньомісячна заробітна плата, 6 - місяці затримки (а.с.63). Судом з`ясовано, що між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та стягнення середнього заробітку за період затримки виплати заробітної плати при звільненні, який регулюється положеннями Кодексу законів про працю України (КЗпП). Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов`язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Складовою частиною справедливого судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами контролю за порушеннями при звільненні з роботи з боку працедавців - власників та керівників господарських товариств, підприємств, установ, організацій. Статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати працю працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі ст.94 КЗпП України та ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно із ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Статтею 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно зі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч. 2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. При визначенні розміру заборгованості по заробітній платі, суд бере до уваги те, що на день розгляду справи відповідач частково виплатив позивачу заборгованість на загальну суму 41622,28 грн. Вказану обставину позивач підтвердила у поданих нею заявах про зменшення розміру позовних вимог. Станом на день розгляду справи позивачу не виплачена сума заборгованості у розмірі 42315,23 грн, яка є компенсацією за невикористані дні відпустки. В судовому засіданні представник відповідача не заперечував розмір такої суми, яка підлягає до виплати позивачу. Виходячи з наведеного, беручи до уваги, що [PERSON] дійсно перебувала у трудових відносинах з відповідачем, яким позивачу нараховано, однак не виплачено у передбачені законом строки заробітну плату, зокрема, компенсацію за невикористані дні відпустки, беручи до уваги, що розмір такої заборгованості стороною відповідача не заперечувався, відтак, суд приходить до висновку, що вимога позивачки в частині стягнення заробітної плати у розмірі 42315,23 грн, є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Щодо позовних вимог позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки належних виплат при звільненні, суд зазначає наступне. Зі змісту ст.117 КЗпП України (в редакції, чинній з 19.07.2022р.) вбачається, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Позивач у своїх заявах про зменшення розміру позовних вимог від 21.01.2026 та 10.02.2026, просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 24 липня 2025 року по день ухвалення судового рішення. Однак, згідно вказаної законодавчої норми, позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за період з наступного дня після звільнення, а саме 24 липня 2025 року по 24 січня 2026 року, тобто за шість місяців. Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного суду від 08 лютого 2022 року, справа № 755/12623/19, провадження № 14-47цс21, середній заробіток за статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. Статтею 27 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. При стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України, суд керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (надалі Порядок). Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. В пункті 8 вказаного Порядку зазначено, що середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку про те, що середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт. Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період. Як встановлено судом, станом на день ухвалення рішення у справі фактичний розрахунок відповідачем з позивачем у повному обсязі не проведено. Згідно наданого стороною відповідача розрахунку середньомісячної та середньоденної заробітної плати [PERSON] , вбачається, що середньоденна заробітна плата становить 475,57 грн, а середньомісячна заробітна плата 8084,69 грн. Проте, суд зауважує, що вказаний розрахунок був обчислений відповідачем за період січень-лютий 2025 року. Судом встановлено, що позивач [PERSON] була звільнена 23.07.2025, отже з огляду на положення абз 4 п.2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні працівника має бути обчислена за останні два календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. У даному випадку два місяці, які передують звільненню: травень та червень 2025 року. З розрахункових листів за травень 2025 року вбачаються такі складові заробітної плати: оклад в розмірі 7 756,13 грн, персональна надбавка 1 163,42 грн, матеріальна допомога 1005,00 грн, індексація 563,67 грн, компенсація невиплаченої заробітної плати 376,12 грн, разом нараховано 10 864,34 грн; за червень 2025 року: оклад в розмірі 4315,68 грн, персональна надбавка 647,35 грн, матеріальна допомога 1005,00 грн, індексація - 298,90 грн, відпускні 6039,88 грн, оздоровлення 5 025,00 грн, компенсація невиплаченої заробітної плати 168,38 грн, разом нараховано 17 500,19 грн. Згідно п.4 Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, зокрема, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, тому при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються суми за травень 2025 - 376,12 грн, за червень 2025 268,38 грн; також не враховуються відпускні та виплати на оздоровлення, які носять одноразовий характер. Заробітна плата за травень та червень 2025 сумарно становить 16755,07 грн (10488,22 + 6266,85), кількість робочих днів у травні та червні 2025 сумарно 26. Середньоденна заробітна плата 644,43 грн (16755,07/26) (а.с.15). Загальна кількість робочих днів з 24 липня 2025 року по 24 січня 2026 року 132 робочих дні (6 у травні, 21 у серпні, 22 у вересні, 23 в жовтні, 20 в листопаді, 23 у грудні, та 17 у січні). Проведення розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з кількості робочих, а не календарних днів, відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України №6-195цс14 від 21.01.2015р. Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 24.07.2025 по 24.01.2026 року включно складає 85064,76 грн (644,43 грн х 132 дні). Згідно роз`яснень, викладених в п.6 постанови Пленум Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Отже, дана сума визначена без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Податки та збори із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зменшується на суму податків і зборів. З огляду на наведені норми та розрахунки сум критично ставиться та не приймає до уваги розрахунок середньоденної заробітної плати, наданий стороною відповідача. Стороною відповідача з дотриманням приписів ч. 3 ст. 12, 76, 81 ЦПК України не доведено відсутності його вини у невиплаті заробітної плати позивачу в день її звільнення. Посилання на критичний фінансовий стан та наявність чисельних виконавчих проваджень у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, Також суд звертає увагу, що вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 липня 2025 року по день ухвалення рішення суду, суперечить діючій редакції ст. 117 КзПП України, тому позовна вимога в цій частині підлягає до часткового задоволення. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 42315,23 грн нарахованої, але невиплаченої заробітної плати (компенсацію за невикористані дні відпустки) та 85064,76 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». А тому, судові витрати за дві позовні вимоги щодо у розмірі 2422,40 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст.430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць з присудженої заборгованості по заробітній платі.

Outcome: partial