Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 30 451,39 грн боргу за кредитним договором з підстав порушення умов договору. Позовні вимоги мотивовані тим, що 14 березня 2025 року між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] укладено кредитний договір № 175056 на суму 18 750,00 грн. 16 квітня 2025 року між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 16042025, у відповідності до умов якого ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача суму кредитної заборгованості, що складається із заборгованості по кредиту - 17 475,04 грн, заборгованості за відсотками - 12 176,35 грн, заборгованості по комісії - 800,00 грн, та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн і за надання професійної правничої допомоги в розмірі 7 000,00 грн. Ухвалою судді Кам`янського районного суду Черкаської області від 30 грудня 2025 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; за клопотанням сторони позивача витребувано докази в порядку ст. 84 ЦПК України. Представник позивача у судове засідання не з`явився. У прохальній частині пред`явленого позову директор ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» Хлопкова М.С. просила розгляд справи проводити без участі представника позивача, вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, на їх задоволенні наполягає, проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, - шляхом направлення судової повістки за останнім відомим зареєстрованим місцем її проживання та шляхом публікації оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою сторони позивача суд проводить заочний розгляд справи в порядку, передбаченому гл. 11 розділу III ЦПК України, та ухвалює заочне рішення. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. 14 березня 2025 року [PERSON] звернулася до ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» із заявою на видачу кредиту № 100782513 (а.с. 13). Водночас 14 березня 2025 року між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] в електронному вигляді укладено договір про споживчий кредит № 175056 (індивідуальна частина) (з додатками), згідно з умовами якого відповідач отримала кошти 18 750,00 грн на строк 126 днів з 14 березня 2025 року по 18 липня 2025 року у такому порядку: у розмірі 8 388,38 грн для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит № 169083 від 27 січня 2025 року, укладеним з кредитодавцем; у розмірі 6 611,62 грн на картку позичальника № [NUMBER] ; у розмірі 3 750,00 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно з п. 2.5 індивідуальної частини. Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 350,00% річних, тип процентної ставки - фіксована, комісія за надання кредиту - 3750,00 грн (а.с. 8-9). 16 квітня 2025 року між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 16042025, з додатками, у відповідності до умов якого ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги до боржників згідно з реєстрами прав вимоги (а.с. 21-23). Згідно з актом приймання-передачі реєстру прав вимог № 6 від 03 вересня 2025 року до договору факторингу № 16042025 від 16 квітня 2025 року загальна сума заборгованості за реєстром боржників складає 18 267 224,12 грн, кількість боржників становить 1 014 (а.с. 25). Із платіжної інструкції № 588 від 09 вересня 2025 року вбачається, що ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» сплатило на рахунок ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» кошти в сумі 1 388 825,71 грн за договором факторингу № 16042025 від 16 квітня 2025 року (а. 25 (на звороті)). Відповідно до витягу з додатку № 1 до договору факторингу № 16042025 від 16 квітня 2025 року (реєстр прав вимог № 6 від 03 вересня 2025 року) ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 175056 від 14 березня 2025 року на суму 33 651,39 грн, з яких 17 475,04 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 12 176,35 грн - сума заборгованості по відсоткам, 800,00 грн - сума заборгованості по комісії, 3 200,00 - сума заборгованості по штрафах/пені (а.с. 23 (на звороті)). Водночас із карти обліку виконання договору № 175056 ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» вбачається, що [PERSON] має заборгованість за кредитним договором в сумі 33 651,39 грн (а.с. 26-27). При цьому згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором № 175056 від 14 березня 2025 року [PERSON] має заборгованість перед ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» в сумі 30 451,39 грн, з яких 17 475,04 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 12 176, 35 грн - прострочена заборгованість за процентами, 800,00 грн - прострочена заборгованість за комісією (а.с. 28). З витребуваної ухвалою суду інформації, що надійшла до суду 12 січня 2026 року від АТ «ПУМБ» за № КНО-07.8.5/74БТ від 02 січня 2026 року, вбачається, що в банку на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) була випущена платіжна картка № [NUMBER] до рахунку № [NUMBER] у гривні. В банку за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) закріплений фінансовий номер телефону [NUMBER] для відправлення інформації про підтвердження здійснення операції за платіжною карткою № [NUMBER] . По карті № [NUMBER] за період з 14 березня 2025 року по 19 березня 2025 року була виявлена операція по надходженню грошових коштів в сумі 6 611,62 грн через сервіс іншого банку (а.с. 47). Таким чином, дані спірні правовідносини виникли з кредитного договору й договору факторингу; позивач доводить, що має місце порушення позичальником взятих на себе зобов`язань. Цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, і укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Як передбачено ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Водночас у відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов'язку перед клієнтом. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Таким чином, право вимоги за кредитним договором, укладеним між первісним кредитором ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» і відповідачем [PERSON] , перейшло до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ». Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконала своїх зобов`язань й після відступлення позивачу права грошової вимоги до неї, відповідач не здійснила жодного платежу для погашення заборгованості за договором та на час розгляду справи не спростувала наданий позивачем розрахунок розміру заборгованості, не надала заперечень стосовно факту укладення спірного договору з ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС». За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості в сумі 30 451,39 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту - 17 475,04 грн, заборгованості за процентами - 12 176, 35 грн, заборгованості за комісією - 800,00 грн, підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги в розмірі 7 000,00 грн, суд зазначає таке. За правилами ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. На підтвердження адвокатських повноважень та понесених позивачем витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10 вересня 2025 року; додаткову угоду № 25771371971 від 11 вересня 2025 року до договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10 вересня 2025 року; акт прийому-передачі наданих послуг від 25 листопада 2025 року; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 7073/10 від 19 жовтня 2018 року; ордер серії АІ № 2004300 від 10 вересня 2025 року (а.с. 13, 28 (на звороті) - 30). У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. У постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за результатами аналізу ч. 3 ст.141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що, попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у рішенні «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні «Лавентс проти Латвії» (заява № 58442/00) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на характер правовідносин у цій справі, яка є малозначною, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають зменшенню до 3 000,00 грн, оскільки витрати саме на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн. На підставі ст.ст. 512, 514, 526, 610, 611, 625, 1054, 1082 ЦК України, п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»,

Outcome: approved