Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач зареєстрована та постійно мешкає у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою, позивач проживає та зареєстрована з 1994 року. Разом з нею зареєстрована її донька - [PERSON] (відповідач по справі), однак з 2022 року фактично у вказані квартирі не проживає. Де саме, за якою адресою проживає відповідач позивачці невідомо. Зазначене вище свідчить про те, що [PERSON] не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі житлом вона не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач, відповідачці не чинила. Де відповідачка проживає на даний момент, вона не знає, ніяких стосунків вона з нею не підтримує, позивачка вважає, що відповідачка втратила право користування житловим приміщенням в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] судове засідання не з`явилася, однак через [PERSON] подала до суду заяву, в якій зазначила, що визнає позов [PERSON] , наміру проживання з матір`ю не має та дає згоду на її виписку, просила проводити розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи, докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Як вбачається з довідки про склад сім`ї ТОВ «Абонент ХХІ», позивач з 28.10.2003 року зареєстрована у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] разом із донькою [PERSON] . (арк.с.6) Відповідно до особового рахунку на квартиру № [NUMBER] , виданого 09.12.2025 року ТОВ «Абонент ХХІ», позивач зареєстрована у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] та є відповідальним наймачем зазначеної квартири і на її ім`я відкритий особовий рахунок на квартиру. (арк.с.7) З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідач не проживає в спірній квартирі з січня 2022 року, що підтверджується актом про не проживання від 09.12.2025 року №419, складеного комісією КП КМР «Добробут» за участю сусідів (арк.с.5). Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями статті 41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За положеннями ст.47 Конституції, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем перебування є житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги; місцем проживання є житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціальномедична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги. Реєстрація місця проживання (перебування) особи це внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи (пункт 12 частини першої статті 2 Закону України « Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання від 05.11.2021 року № 1871-ІХ). Відповідно до частини 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира або інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У частині третій статті 71 ЖК України наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані суду письмові докази, суд дійшов висновку, що відповідач добровільно змінила своє місце проживання, і є такою, що понад шість місяців без причин, які б могли бути визнані судом поважними, не проживає у спірній квартирі, не бере участі в її утриманні, її тривала відсутність за місцем реєстрації свідчить про те, що вона має інше місце проживання, отже втратила інтерес до спірної квартири, а отже є законні підстави для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Крім того, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду. На підставі ст. 47 Конституції України, ст.ст. 9, 71, 72 ЖК України, ст.ст. 10, 80, 81, 83, 280-282, 284, 289 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved