Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Андрусенко І. Я., звернулася до суду з позовом до Монастириської міської ради, в якому просить визнати за нею право на завершення процедури приватизації земельної ділянки в порядку спадкування. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що після смерті її баби [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0,78 га, призначену для ведення особистого підсобного господарства, яка була передана останній у приватну власність рішенням 5 позачергової сесії 22 скликання Гончарівської сільської Ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області (далі Гончарівська сільська рада) від 08.02.1996 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та користування громадянам Гончарівської сільської ради народних депутатів». Вказану спадщину прийняв її син [PERSON] (батько позивачки), оскільки належав до спадкоємців першої черги за законом, проживав та був зареєстрований на час смерті із спадкодавцем, вступив у фактичне управління спадковим майном після смерті матері. За життя [PERSON] розробив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельні ділянки площею 0,2400 га, 0,0500 га, 0,2100 га та 0,2400 га з кадастровими номерами 6124282000:02:001:0497, 6124282000:02:001:0494, 6124282000:02:001:0526 та 6124282000:02:001:0493 відповідно, призначені для ведення особистого господарства, проте не затвердив її та не зареєстрував речове право на вказані земельні ділянки. Після смерті батька позивачки [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилася спадщина на зазначені вище земельні ділянки, які позивачка прийняла, оскільки проживала та була зареєстрована з батьком, а також звернулась у шестимісячний строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Проте позивачка не може отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину через те, що [PERSON] за життя не завершила процедуру приватизації переданої їй земельної ділянки та не зареєструвала право власності на неї. Окрім того, через відсутність актового запису про народження [PERSON] неможливо підтвердити факт родинних зв`язків між [PERSON] і [PERSON] . З огляду на наведені обставини просить позов задовольнити. Судові витрати позивачка покладає на себе. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 28.01.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі, а також задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі і витребувано в Монастириської державної нотаріальної контори копії спадкових справ, заведених після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , і [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач [PERSON] та її представник адвокат Андрусенко І. Я. в підготовче засідання не з`явилися, проте в позовній заяві представник позивача просить розглянути справу за їхньої відсутності. Представник відповідача Монастириської міської ради в підготовче засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просить розглянути справу за відсутності представника відповідача, з обставинами, викладеними в позові, погоджується, щодо їх задоволення не заперечує. Враховуючи наведене, суд вважає, що рішення в справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого засідання відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Суд встановив такі обставини. Згідно з архівною довідкою № Ж-4/04-15 від 16.10.2025 року, виданою Державним архівом Тернопільської області, у документах архівного фонду Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області в метричній книзі про народження за 1880-1943 роки с. Гончарівка Монастириського району є відомості, що [PERSON] (так в документі) народився [INFO] в с. Гончарівка Монастириського району Тернопільської області. Батько [PERSON] (так в документі), син [PERSON] і [PERSON] ; мати [PERSON] , дочка [PERSON] і [PERSON] . Родина проживала в будинку [ADDRESS] . Номер метричного запису 29. Згідно з фотокопією погосподарської книги № 5 за 1980-1982 роки (особовий рахунок № [NUMBER] ) у період з 01.01.1980 року до 01.01.1982 року [PERSON] , [INFO] , зазначена як голова сім`ї, іншими членами якої були син [PERSON] , [INFO] , невістка [PERSON] , [INFO] , внук [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] , зять [PERSON] , 1959 р. н., внук [PERSON] , [INFO] . У погосподарській книзі № 3 за 1983-1995 роки (особовий рахунок № [NUMBER] ), [PERSON] , [INFO] , зазначена як голова сім`ї, іншими членами якої були син [PERSON] , [INFO] , невістка [PERSON] , [INFO] , внук [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] , зять [PERSON] , 1959 р. н., дочка [PERSON] , [INFO] , внук [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] . У погосподарській книзі № 3 за 1996-2000 роки (особовий рахунок № [NUMBER] ), [PERSON] , 1913 р. н., зазначена як голова сім`ї, іншими членами якої були син [PERSON] , [INFO] , невістка [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] , внук [PERSON] , [INFO] . Згодом у запис внесено зміни і головою домогосподарства зазначено [PERSON] у зв`язку з тим, що [PERSON] померла [INFO] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.02.1999 року. За змістом довідки № 309 від 04.09.2024 року, виданої виконавчим комітетом Монастириської міської ради, [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті була зареєстрована і проживала у житловому будинку, що за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїм сином [PERSON] , 1936 р. н. (батько позивачки), невісткою [PERSON] , 1937 р. н., онукою [PERSON] , 1969 р. н. (позивачка), онукою [PERSON] , 1972 р. н., правнуком [PERSON] , 1998 р. н., зятем [PERSON] , 1962 р. н. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що сукупність досліджених в судовому засіданні доказів дають підставу зробити висновок, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була матір`ю [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно з виписки з рішення 5 позачергової сесії 22 скликання Гончарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області № 30 від 08.02.1996 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та користування громадянам Гончарівської сільської ради народних депутатів» [PERSON] було передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), і для ведення особистого підсобного господарства згідно з додатком № 1 (запис № 179) площею 0,85 га, у тому числі для особистого підсобного господарства площею 0,78 га, для будівництва та обслуговування житлового будівництва площею 0,07 га. Згідно з відповіддю державного нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори № 60/01-16 від 17.02.2026 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкової справи не заведено. Батько позивачки [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 19.09.2023 року. За змістом довідки № 310 від 04.09.2024 року, виданої виконавчим комітетом Монастириської міської ради, [PERSON] , який помер [INFO] , до дня смерті був зареєстрований і проживав у житловому будинку, що за адресою: [ADDRESS] , разом зі своєю дочкою - [PERSON] (позивачка), онуком [PERSON] , онуком [PERSON] . За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 04.02.2005 року секретарем Гончарівської сільської ради Монастириського району Жилавою О. М. (реєстровий № 1), відповідно до якого заповів усе майно своїй дочці [PERSON] , 1969 р. н. Згідно з відповіддю державного нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори № 49/01-16 від 13.02.2026 року після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , заведено спадкову справу № 181 за 2023 рік. Як відомо з матеріалів вищевказаної спадкової справи, 05.11.2023 року позивачка [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті свого батька [PERSON] , а 20.08.2024 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 05.10.2024 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 3317 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.08.2007 року. Згідно з рішенням Монастириської міської ради № 1237 від 21.07.2021 року [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), призначеної для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0500 га в урочищі «Білого сад», площею 0,2400 га в урочищі «Копанка», площею 0,2100 га в урочищі «Бадюкова 1», площею 0,2400 га в урочищі «Вишники», площею 0,1000 га в урочищі «Бадюкова». Поряд з цим, зі змісту листа завідувача Монастириської державної нотаріальної контори Войташека В. І. № 24/01-16 від 23.01.2026 року відомо, що позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на земельні ділянки, які були передані у приватну власність [PERSON] рішенням Гончарівської сільської від 08.02.1996 року. Встановлено, що після смерті [PERSON] спадщину прийняв її син [PERSON] , який розробив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельні ділянки площею 0,2400 га, 0,0500 га, 0,2100 га та 0,2400 га, проте за життя не затвердив технічну документацію на ці земельні ділянки та не зареєстрував речове право на них. Зі змісту інформаційного листа ФОП [PERSON] від 28.01.2026 року відомо, що земельним ділянкам площею 0,2400 га, 0,0500 га, 0,2100 га та 0,2400 га, розташованим на території с. Гончарівка Чортківського району Тернопільської області, які були передані у власність [PERSON] рішенням Гончарівської сільської ради № 30 від 08.02.1996 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та користування громадянам Гончарівської сільської ради народних депутатів», були присвоєні кадастрові номери 6124282000:02:001:0497, 6124282000:02:001:0494, 6124282000:02:001:0526 та 6124282000:02:001:0493 відповідно. Внесення даних вищевказаних земельних ділянок до Державного земельного кадастру підтверджується долученими до матеріалів справи витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0002420532025 від 02.12.2025 року, № НВ-0002420872025 від 02.12.2025 року, № НВ-0002420742025 від 02.12.2025 року та № НВ-0002420642025 від 02.12.2025 року, згідно з якими земельним ділянкам площею 0,2400 га, 0,0500 га, 0,2100 га та 0,2400, розташованим на території с. Гончарівка Чортківського району Тернопільської області, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), присвоєно кадастрові номери 6124282000:02:001:0497, 6124282000:02:001:0494, 6124282000:02:001:0526 та 6124282000:02:001:0493 відповідно. Інформаційним листом Монастириської міської ради № 1497/02-16 від 02.12.2025 року позивачці відмовлено в завершені процедури приватизації, зокрема, в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), оскільки поданими документами не підтверджується, що остання успадкувала вказані земельні ділянки після смерті [PERSON] . У зв`язку з наведеним позивачці рекомендовано звернутись з відповідною позовною заявою до суду. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 року в справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) викладено висновок про те, що в справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем є передусім питанням доведення обставин, що входять до предмета доказування в справі, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення, а зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке встановлення не є необхідним. Схожий за змістом висновок викладено в поставі Верховного Суду від 29.05.2024 року в справі № 206/851/23. Судом встановлено факт родинних відносин між [PERSON] і [PERSON] , а саме, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була матір`ю [PERSON] , який помер [INFO] . Вказані юридичні факти породжують правовий наслідок і від них залежить виникнення майнових прав у позивачки, зокрема визнання права на завершення процедури приватизації земельних ділянок у порядку спадкування. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (далі ЦК України) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року). Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК (2003 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (2003 року) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно зі ст. 548 ЦК Української РСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК Української РСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У силу ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. За змістом ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. В постанові від 20.03.2019 року в справі № 350/67/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації. Про те, що до складу спадщини входить право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому порядку та не завершив у зв`язку зі смертю, Верховний Суд також вказав, зокрема, в постанові від 23.11.2022 року в справі № 752/1229/21. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин, що передбачено ч. 1 ст. 1235 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Враховуючи вищевикладене, дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є підставним і таким, що підлягає задоволенню. Встановлено, що [PERSON] рішенням Гончарівської сільської Ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області № 30 від 08.02.1996 року передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,78 га, до складу якої входять земельні ділянки площею 0,2400 га, 0,0500 га, 0,2100 га та 0,2400 га, призначені для ведення особистого селянського господарства, розташовані на території с. Гончарівка Чортківського району Тернопільської області, кадастрові номери 6124282000:02:001:0497, 6124282000:02:001:0494, 6124282000:02:001:0526 та 6124282000:02:001:0493відповідно. Водночас [PERSON] за життя не завершила процес приватизації та не зареєструвала право власності на зазначені земельні ділянки. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину, до складу якої входять вищевказані земельні ділянки, прийняв її син [PERSON] , який за життя не завершив процес приватизації та не зареєстрував право власності на зазначені земельні ділянки. Позивач [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , який помер [INFO] , за заповітом, спадщину прийняла. Дані про спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, відсутні. Отже, позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та визнати за нею право на завершення процедури приватизації вищевказаних земельних ділянок у порядку спадкування.

Outcome: approved