Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

13.01.2025 до суду звернулося АТ КБ «Приватбанк» із позовом до [PERSON] та Кам`янка-Бузького ВДВС в якому просить суд зняти арешт накладений на будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві власності АТ КБ «Приватбанк», накладене на підставі постанови Кам`янка-Бузького ВДВС [NUMBER] від 26.09.2011, відомості про яке містяться в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 16593871 від 21.09.2016, а також арешт, який накладений на цей будинок постановою виконавця від 02.02.2015, номер запису в реєстрі 16594147 від 21.09.2016. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 21.03.2008 між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки за умовами якого [PERSON] надала в іпотеку належний їй будинок. В подальшому, 21.09.2016 право власності на цей будинок було зареєстровано за банком на підставі цього договору іпотеки, в порядку визначеному ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» як звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак, на даний час банк виявив, що в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься два обтяження на цей будинок, а саме запис про арешт на підставі постанови державного виконавця від 21.09.2011 та постанови державного виконавця від 02.02.2015. Позивач стверджує, що оскільки іпотека виникла раніше ніж зазначені арешти, а на даний час власником такого майна є позивач, то арешти за зобов`язаннями відповідачки мають бути зняті судом. Ухвалою суду від 15.01.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 31.01.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву від Кам`янка-Бузького ВДВС у якому відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити, оскільки у Законі України «Про виконавче провадження» міститься виключний перелік підстав для зняття арешту з майна боржника, які у даних виконавчих провадженнях відсутні, а тому державним виконавцем не порушено жодних норм закону. 05.02.2025 від АТ КБ «Приватбанк» надійшла відповідь на відзив Кам`янка-Бузького ВДВС де позивач вказує, що доводи у відзиві є безпідставні, так як немає доказів щодо непогашення боржником виконавчого збору та витрат на виконавче провадження, а сам спір виник у зв`язку із наявністю арешту поза межами виконавчого провадження. 07.02.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника [PERSON] адвоката Лущанець М.В. у якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, оскільки відповідачкою [PERSON] повністю виконано зобов`язання перед АТ КБ «Приватбанк», а тому перехід права власності на будинок є незаконним. 19.02.2025 від АТ КБ «Приватбанк» надійшла відповідь на відзив [PERSON] де представниця позивача просить повернути такий відзив на позовну заяву, так як він підписаний адвокатом, однак до нього не долучено документів, які б підтверджували його повноваження. 22.04.2025 представниця АТ КБ «Приватбанк» надала суду заяву про залучення до участі у справі співвідповідача КС «Вигода» і ухвалою суду від 07.05.2025 залучено до участі у справі у якості співвідповідача КС «Вигода». 28.10.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву від КС «Вигода», де відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог до КС «Вигода», так як зобов`язання за виконавчим документом, де стягувачем є КС «Вигода» [PERSON] погасила повністю, а чинність арешту припинена. Ухвалою суду від 22.12.2025 закрито підготовче провадження у справі, а справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 16.02.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] адвоката Лущанець М.В. про зупинення провадження у справі, одночасно закрито провадження у справі в частині вимоги АТ КБ «Приватбанк» до КС «Вигода» про зняття арешту з майна, який накладений постановою виконавця від 02.02.2015, номер запису в реєстрі 16594147 від 21.09.2016 за відсутності предмета спору. У судовому засіданні представниця позивача позовні вимоги підтримала та надала пояснення аналогічні тим, які викладені у позовній заяві. Представники відповідачів заперечили проти задоволення позовних вимог з огляду на їхні пояснення, висловлені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши думки учасників процесу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Сторонами у справі не заперечується, що [PERSON] була власницею будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . 21.03.2008 між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, за умовами якого [PERSON] передала будинок [ADDRESS] в іпотеку для забезпечення виконання її зобов`язання перед ЗАТ КБ «Приватбанк» за договором кредиту від 21.03.2008 на суму 70 000,00 грн. (том 1, а.с. 33). 21.09.2016 ПАТ КБ «Приватбанк», на підставі договору іпотеки від 21.03.2008, здійснив реєстрацію права власності на будинок [ADDRESS] та став власником цього будинку, що доводиться інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (том 1, а.с. 19). Судом встановлено, що на виконанні у Кам`янка-Бузькому ВДВС перебувало виконавче провадження [NUMBER] про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу у сумі 55296,28 грн. за виконавчим листом 32-766/11 від 15.04.2011 (том 1, а.с. 139). Як видно із інформації по виконавчому провадженні [NUMBER], таке розпочате на підставі постанови державного виконавця Кам`янка-Бузького ВДВС від 29.08.2011 і в межах такого виконавчого провадження постановою виконавця від 26.09.2011 арештовано майно боржника [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження. Таке виконавче провадження завершено 27.11.2012 на підставі постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві, так як неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місце його проживання, п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (том 1, а.с. 65). Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стверджується, що станом на 23.04.2025 у такому реєстрі наявне обтяження на будинок [ADDRESS] , який накладений на підставі постанови державного виконавця Кам`янка-Бузького ВДВС від 26.09.2011 у межах виконавчого провадження [NUMBER] (том 1, а.с. 162). Таким чином, судом із описаних вище доказів встановлено, що будинок [ADDRESS] на даний час є власністю АТ КБ «Приватбанк» і перейшов до нього на підставі договору про іпотеку від 21.03.2008. Також судом встановлено, що на даний час на будинку [ADDRESS] наявне обтяження (арешт), який накладений постановою державного виконавця за зобов`язаннями попереднього власника [PERSON] . Таке виконавче провадження закінчено, а чинність арешту не припинена. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач вказує, що наявність такого обтяження порушує його право власності, а в інший спосіб таке обтяження не може бути знято. Заперечуючи проти позову, виконавча служба зазначає, що підстав для зняття арешту з майна у межах виконавчого провадження немає, а представник [PERSON] вказує на те, що таке майно незаконно перейшло до позивача. Вирішуючи спір суд виходив з наступних мотивів та положень закону. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у реалізації його права володіння користування та розпорядження належним йому майном. Оскільки обтяження на нерухоме майно, власником якого є позивач, накладено у зв`язку із невиконанням зобов`язання попереднього власника майна, а виконавче провадження закінчено, то подальша наявність такого обтяження порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Більше того, суд при ухваленні даного рішення враховує, що оскільки стягувачем за виконавчим провадженням, у межах якого накладено спірний арешт, є сам позивач - ПАТ КБ «Приватбанк», то зняття такого обтяження не призведе до порушення прав та інтересів інших осіб, а спрямоване виключно на захист прав та інтересів власника. Суд вважає безпідставними посилання представника відповідачки [PERSON] щодо необхідності відмови у позові, оскільки право власності незаконно перейшло до позивача. Так, як встановлено судом, таке право власності зареєстровано на позивачем як іпотекодержателем ще 21.09.2016 в порядку визначеному законом і таке право офіційно зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а тому такі посилання є безпідставні. Водночас, суд вважає, що позовні вимоги не можуть бути задоволені до відповідача Кам`янка-Бузького ВДВС, так як такий арешт накладено у межах процедури виконавчого провадження, тобто підставно. А визначені законом підстави для його скасування у державного виконавця відсутні, оскільки за правилами ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» такий арешт не знімається. Тому, судом не встановлено будь-яких протиправних дій державного виконавця під час здійснення процедури виконавчого провадження, а також після його завершення, відтак, у задоволенні позову до такого відповідача необхідно відмовити. А оскільки арешт накладений за зобов`язаннями [PERSON] , то вона є належним відповідачем у справі і заявлення такого позову до неї є підставним та обґрунтованим. Вирішуючи питання про спосіб захисту порушеного права позивачки, суд дійшов висновку, що сформульовані позовні вимоги не цілком узгоджуються з положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Так, аналіз статті 26 цього закону свідчить, що суд може скасувати рішення державного реєстратора зокрема і щодо обтяження, тоді як поняття «зняття заборони» вжито в законі (ст. 31-2) як повноваження нотаріуса відповідно до Закону України «Про нотаріат». Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відтак, з метою ефективного захисту порушених прав позивача, суд вважає за правильне скасувати обтяження на нерухоме майно, яке міститься у відповідному записі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Причому, на переконання суду, у даному випадку не має місця вихід за межі позовних вимог, оскільки сама зміна формулювання вжитого способу захисту не змінює мети, з якою позивачка зверталась до суду. Тому, позовні вимоги позивачки підлягають до задоволення. Судові витрати у справі, які складаються з судового збору, необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.,

Outcome: approved