Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог [PERSON] (далі Позивач) звернулась в суд з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач), у якому просила: 1. Розірвати шлюб між нею та Відповідачем, зареєстрований виконкомом Феневицької сільської ради Іванківського району Київської області 18.10.2008 за актовим записом № 7. 2. В порядку поділу майна подружжя, визнати за Позивачем право особистої приватної власності на: садовий будинок [ADDRESS] , загальною площею 122,8 кв. м; земельну ділянку [ADDRESS] , площею 0, 0586 га, кадастровий номер 8000000000:66:569:0017, з цільовим призначенням 01.06 «Для колективного садівництва». 3. В порядку поділу майна подружжя, визнати за Відповідачем право особистої приватної власності на: транспортний засіб мотоцикл FORTE FT 300-F6P, VIN: [NUMBER] з реєстраційним номером [NUMBER] , об`єм двигуна 285 см3, 2025 року випуску; земельну ділянку для індивідуального садівництва площею 0, 12 га, розташованою за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р., с/рада Бузівська, індексний номер: 14465286, кадастровий номер 3222480800:06:010:5121, дата державної реєстрації 12.12.2013; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0, 2794 га, кадастровий номер 3222086401:01:036:0002, розташована за адресою: Київська область, Іванківський район, с. Феневичі; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1, 0000 га, кадастровий номер 3222086400:03:0004:0257, розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Іванківська селищна рада. Позов мотивований таким. Щодо розірвання шлюбу зазначено, що 18.10.2018 сторони уклали шлюб, від якого мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Однак, подружнє життя у сторін не склалося, в них відсутні почуття, на яких ґрунтуються сімейні відносини, тривалий час подружжя не підтримує шлюбних відносин (не спілкуються, не ведуть спільний бюджет, не ведуть спільне господарство, в них різні погляди на сімейне життя та взаємні обов`язки). Подальший шлюб суперечить інтересам Позивача та їх спільних дітей. Щодо поділу майна зазначено, що вище перелічене майно здобуто подружжям за час шлюбу. Запропонований Позивачем порядок його поділу обґрунтований тривалим використанням майна кожним із подружжя. Тому, на переконання Позивача саме таких поділ відповідає критеріям розумності, взаємоповаги подружжя один до одного, справедливості та загальним засадам суспільства. Крім цього, вартість спільного майна подружжя, яке Позивач хоче розподілити в запропонований нею спосіб після розірвання шлюбу також є рівною. Спільної згоди щодо поділу майна подружжя не дійшло, тому Позивач вимушена звернутись до суду. ІІ. Рух справи 07.11.2025 позовна заява надійшла до суду. 11.11.2025 відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання, призначене на 08.12.2025, відкладене на 25.12.2025, 22.01.2026 та 17.02.2026. ІІІ. Позиції сторін Відзив на позов та інші заяви по суті справи від сторін до суду не надходили. Позивач у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач та його представник позовні вимоги визнав у повному обсязі. IV. Встановлені обставини справи та оцінка суду За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. ст. 81, 82 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. 4.1. Встановлені обставини справи 18.10.2008 між Позивачем та Відповідачем зареєстровано шлюб виконкомом Феневицької сільської ради Іванківського району Київської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 18.10.2008 зроблено відповідний актовий запис за № 7. Внаслідок реєстрації шлюбу Позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Це підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 18.10.2008 (а.с. 9) [INFO] в подружжя народились двоє синів: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , виданими 01.02.2017 (а.с. 12, 13) [INFO] в подружжя народилась донька, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 08.12.2020 (а.с. 11) Рішенням Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області VIII скликання від 09.03.2021 № VIII-5/259 затверджено розроблений ТОВ «Київ Архземпроект» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність Відповідачу для ведення особистого селянського господарства в с. Феневичі Іванківського району Київської області та у власність Відповідача передано земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0, 2794 га, кадастровий номер 3222086401:01:036:0002 (а.с. 17) Оціночна вартість зазначеної земельної ділянки станом на 29.10.2025 становить 140291, 03 грн., що підтверджується довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості (а.с. 37-39) Рішенням Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області VIII скликання від 25.06.2021 № VIII-9/877 затверджено розроблений ТОВ «Київ АРХЗЕМПРОЕКТ» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність Позивачу для ведення особистого селянського господарства на території Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області та у власність Позивача передано земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1, 0000 га, кадастровий номер 3222086400:03:004:0257 (а.с. 18) Відповідач є одноосібним власником земельної ділянки площею 0, 12 га, з кадастровим номером 3222480800:06:010:5124 для індивідуального садівництва, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Бузівська сільська рада (а.с. 19) Оціночна вартість зазначеної земельної ділянки станом на 29.10.2025 становить 681206, 18 грн., що підтверджується довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості (а.с. 34-36) 23.11.2024 між Відповідачем як Покупцем та [PERSON] , як Продавцем, укладено договір купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки, засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 10640. За цим Договором Продавець передає (продає) у власність Покупця (Відповідача) садовий будинок [ADDRESS] , загальною площею 122,8 кв. м та земельну ділянку [ADDRESS] , площею 0, 0586 га, кадастровий номер 8000000000:66:569:0017, з цільовим призначенням 01.06 «Для колективного садівництва». Ціна договору становить: 3 858 170 грн. за продаж садового будинку; 64 000 грн. за продаж земельної ділянки (а.с. 20-27) [PERSON] заявою від 01.02.2025, засвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. та зареєстрованою в реєстрі за № 625 підтвердила оплату з боку Відповідача за умовами Договору купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки від 23.11.2024 (а.с. 28-29) Відповідно до роздруківки скрін-шоту свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, транспортний засіб марки FORTE моделі FT-300-F6P, VIN: [NUMBER] з реєстраційним номером [NUMBER] належить Відповідачу (а.с. 30) Згідно з відомостями з сайту продажу транспортних засобів AUTO.RIA, орієнтовна вартість зазначеного транспортного засобу станом на 29.10.2025 становить 72 500 грн (а.с. 32) 4.2. Щодо розірвання шлюбу Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи факт визнання Відповідачем позову, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін, які мають достатній вік для того, щоб визначитися зі своєю позицією щодо можливості збереження їх шлюбу. 4.3. Щодо поділу майна подружжя Вирішуючи заявлені вимоги щодо поділу майна подружжя, суд враховує, що основними засадами (принципами) цивільного законодавства, зокрема є: верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність, розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами (ч.3 ст.2 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Проте, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Як вбачається із змісту правової позицій викладеної у постанові Верховного Суду від 24.01.2020 року у справі № 61-36178св18, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-2641цс15, норми Сімейного кодексу України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст.163 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. У відповідності до ч. ч. 1, 2ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У відповідності до абзацу 1 п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 № 11сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Зі змісту п.п. 23, 24 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Також п.30 цієї ж Постанови, передбачено рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. Суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставіст.60 СК України. Судом встановлено, що майно, яке є предметом позовних вимог в частині поділу майна подружжя набуте Позивачем та Відповідачем під час шлюбу. Позивач зазначила, а Відповідач підтвердив ту обставину, що запропонований Позивачем порядок поділу набутого в шлюбі майна подружжя відповідає усталеним звичаям подружжя користування майном, а також спів розмірності поділу майна з урахуванням його вартості. Оскільки майно, яке є предметом позовних вимог набуте в шлюбі, а Відповідач визнав вимоги із запропонованим Позивачем способом поділу майна після розірвання шлюбу, це відповідатиме критеріям взаємоповаги між колишнім подружжям, рівності та справедливості. Враховуючи, що такий спосіб поділу майна не суперечить загальним засадам суспільства, не матиме негативних наслідків для спільних трьох дітей подружжя, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. V. Судові витрати За подання позову Позивач сплатила судовий збір у розмірі 10295, 50 грн. (а.с. 8), що відповідає ціні позову за заявленими позовними вимогами. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, на підставі положень ст. 141 ЦПК України з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в зазначеному розмірі.

Outcome: approved