Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позов обгрунтовано тим, що у період з 05.09.2010 року по 31.12.2024 року позивач перебувала у цивільному шлюбі з [PERSON] . Від вказаних стосунків у сторін народились діти - дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Після припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства, діти проживають разом з позивачем та перебувають на повному її утриманні. Позивач вказує, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Таким чином, дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Однак, позивач такий рівень самостійно не в змозі забезпечити, а тому відповідач, як батько, який є здоровим та працездатним, може сплачувати аліменти в розмірі 2000 грн. на кожну дитину, в загальній сумі 6000 грн., щомісяця, оскільки працює неофіційно та має постійний дохід. Обґрунтовуючи вказаними обставинами свої позовні вимоги [PERSON] просила суд стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей - дочки [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 (дві тисячі) грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня подання позовної заяви. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13.11.2025 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У строк, встановлений судом, відповідач відзив на пред`явлений позов не подав. Таким чином, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, прийшов до висновку про те, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як стверджує позивач та що не спростовано відповідачем, сторони у період часу з 05.09.2010 року по 31.12.2024 року проживали як чоловік та дружина без оформлення юридичного шлюбу. Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00056347570 від 05.02.2026 року встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , а її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Неповнолітня дитина сторін - [PERSON] , [INFO] , проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, що не спростовано відповідачем. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні, а у разі недосягнення такої згоди кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду. Згідно вимог ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, за заявою платника або одержувача аліменти можуть бути визначені у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Аналізуючи зазначені норми закону, суд звертає увагу на те, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідач має вік 45 років, не подав доказів перебування на його утриманні інших утриманців, доказів існування обставин, які істотно обмежують його працездатність, доказів існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що дозволяє зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , з врахуванням суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленому ЗУ «Про Державний бюджет України на 2026 рік», у розмірі по 2000,00 грн. щомісячно. Визначений розмір аліментів в сумі 2000,00 грн. щомісячно, на переконання суду, буде об`єктивним та справедливим з врахуванням наведених вище обставин. Відповідач не спростував, що розмір аліментів має бути іншим. За таких обставин, з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви - з 17.10.2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць слід звернути до негайного виконання відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. В той же час, позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей дочки [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , до задоволення не підлягає. Так, згідно ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00056347852 від 05.02.2026 року встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , а її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Підставою для запису відомостей про батька є заява матері про державну реєстрацію народження відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України № 5/5,8 від 28.12.2012 року. Крім цього, відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00056347967 від 05.02.2026 року встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , а її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Підставою для запису відомостей про батька є заява матері про державну реєстрацію народження відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України від 26.07.2011 року. Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно вимог ч. 4 ст. 14 ЦК України, особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Зміст і суть відносин між сторонами у цій справі - це виконання батьком дитини обов`язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Натомість, стороною позивача не надано суду доказів, що [PERSON] є батьком неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання вказаних неповнолітніх дітей є безпідставними. Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , слід відмовити. Крім цього, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial