Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Заявник, [PERSON] , 18.09.2025 звернувся до суду з даною заявою та просить винести рішення і встановити юридичний факт, а саме факт самостійного виховання та утримання [PERSON] своїх неповнолітніх дітей, доньки [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] з 2018 року. Встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей потрібно заявнику для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби. Свої вимоги мотивує тим, що діти з 2018 року перебувають під його повним піклуванням, мати дітей участі у їх вихованні, утриманні, лікуванні, освіті не приймає, життям дітей не цікавиться, з 2018 року мати бачила дітей лише один раз. На сьогодні місце її перебування заявнику не відомо, як і засоби зв`язку. Діти на даний час навчаються у закладі вищої освіти, заявник їх утримує самостійно, і в разі ненадання йому відстрочки його діти залишаться без будь-якої підтримки. Про можливість встановлення такого факту говорить Верховний Суд в постанові від 02.04.2025 у справі № 127/3622/24. Ухвалою суду від 22.09.2025 у справі відкрито провадження у справі та справу було призначено до розгляду за правилами окремого провадження. В судовому засіданні заявник, представник заявника, [PERSON] заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Заінтересована особа, [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про розгляд справи, про причини неявки до суду не повідомила. Представник заінтересованої особи, Служби у справах дітей Корюківської міської ради, в судовому засіданні зазначила, що [PERSON] дійсно сам утримує своїх дітей [PERSON] , та [PERSON] самостійно, мати участі у їх житті не приймає, що було встановлено працівниками служби у справах дітей, які обстежували умови проживання сім`ї. Орган опіки та піклування вважає, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне заяву задовольнити за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] проживає разом з дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в [ADDRESS] , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади Корюківської міської ради. [PERSON] з 1 вересня 2007 року перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від спільного подружнього життя заявник має двох неповнолітніх дітей доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.03.2008 та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.08.2009. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2019 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] , зареєстрований 01 вересня 2007 року виконкомом Калинівської селищної ради Броварського району Київської області, актовий запис № 36, розірвано. Згідно із заявою посвідченою державним нотаріусом Броварської нотаріальної контори Куценко Є.О., зареєстровану в реєстрі за № 2-2778 від 10.09.2019 [PERSON] дала свою згоду на реєстрацію малолітніх дітей за місцем реєстрації батька [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Заочним рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 07 травня 2020 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку відповідачки щомісячно (але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку) починаючи з 17.02.2020 року і до повноліття дітей. Згідно із актом обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , житло розміщене на першому поверсі 1 поверхового будинку, складається з 6 кімнат, зала, 2 спальні, передпокій, кухня, ванна, коридор. Умови проживання добрі. Підведено центральне водопостачання та газовідведення. Будинок укомплектований необхідними меблями та сучасною побутовою технікою. Діти мають окремі кімнати, місце для навчання та зберігання необхідних речей. Одягом та взуттям відповідно віку та сезону. Стосунки в сім`ї дружні. Батько дітей спиртних напоїв не вживає. Комісія підтверджує факт проживання та утримання неповнолітніх дітей з батьком [PERSON] без участі матері. Батько самостійно займається утриманням та вихованням дітей. За довідкою-розрахунком № 42437 від 16.06.2023 виданою Броварським відділом державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заборгованість зі сплати аліментів у [PERSON] по виконавчому провадженню ВП № [NUMBER] за період з 17.02.2020 по 01.06.2023 становить318049,12 грн. [PERSON] навчається на ІІІ курсі КЗ «Новгород - Сіверський фаховий медичний коледж» ЧОР за освітньо-професійним ступенем фаховий молодший бакалавр (спеціальність 223 Медсестринство, освітньо-професійна програма Сестринська справа). Форма навчання - денна за рахунок коштів державного бюджету. Початок навчання 01 вересня 2023 року. Закінчення навчання 30 червня 2027 року, про що йдеться в довідці № 174 від 12.09.2024 Комунального закладу «Новгород - Сіверський фаховий медичний коледж» Чернігівської обласної ради. Згідно із довідкою № 175 від 12.09.2024 Комунального закладу «Новгород - Сіверський фаховий медичний коледж» Чернігівської обласної ради [PERSON] дійсно навчається на ІІ курсі КЗ «Новгород - Сіверський фаховий медичний коледж» ЧОР за освітньо-професійним ступенем фаховий молодший бакалавр (спеціальність 223 Медсестринство, освітньо-професійна програма Сестринська справа). Форма навчання - денна за рахунок коштів державного бюджету. Початок навчання 01 вересня 2024 року. Закінчення навчання 30 червня 2028 року. Факт самостійного виховання та утримання дітей [PERSON] підтверджують також допитані під час судового розгляду свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які вказали на те, що заявник самостійно виховує власних дітей [PERSON] та [PERSON] , мати дітей жодного разу з 2019 року до дітей не приїхала, їхнім життям не цікавиться, дітей не утримує. Свідки вказали, що останнього разу бачили матір коли менший хлопчик був ще немовлям. Також свідки показали, що [PERSON] проживав у Броварському районі разом зів своєю сім`єю. В 2019 році він привіз своїх дітей до м. Корюківка, до будинку своєї матері і з того часу самостійно піклується про дітей і про свою хвору матір. Наразі, сім`я [PERSON] складається з нього, його дітей та хворої матері. Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне. Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. За частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України). Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України і не є вичерпним. Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. Такі висновки висловлені Верховним Судом в постановах від 11 вересня 2024 року в справі № 335/4669/23 (провадження № 61-8050св24), від 17 червня 2024 року в справі № 753/21178/21 (провадження № 61-15630св23) та інших. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2024 року в справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23), в якій розглядалася заява батька про встановлення факту самостійного виховання дитини, необхідного заявнику для оформлення документів для отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дитину, реєстрації місця проживання дитини, вирішення інших питань щодо проживання та перебування дитини, отримання відстрочки від мобілізації, зробила такий висновок: «Факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, зокрема на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини. Факт, про встановлення якого просить заявник не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право. За установлених обставин факт самостійного виховання дитини матір`ю (батьком) не може бути встановлений за правилами окремого провадження, у зв`язку із чим така заява має бути залишена без розгляду». 12 лютого 2025 року колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду своєю ухвалою передала на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 127/3622/24 для уточнення висновку, який викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23), за яким факт самостійного виховання дитини матір`ю (батьком) взагалі не може бути встановлений за правилами окремого провадження, у зв`язку із чим такі заяви слід залишати без розгляду. 19 березня 2025 року Велика Палата Верховного Суду своєю ухвалою (провадження № 14-25цс25) повернула справу № 127/3622/24 на розгляд колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду. Ухвала Великої Палати Верховного Суду мотивована тим, що Висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2024 року в справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23) ґрунтувались на загальних нормах, які врегульовували питання встановлення юридичного факту на час виникнення спірних правовідносин (звернення до суду із заявою у серпні 2022 року та її вирішення судом 09 грудня 2022 року), на які не поширювались положення Закону № 3633-IX, який набрав чинності 18 травня 2024 року та яким статтю 26 Закону № 2232-ХІІ викладено в новій редакції. Велика Палата Верховного Суду вказала, що наведений нею у постанові підхід щодо встановлення факту самостійного виховання дитини як юридичного факту був обґрунтований з урахуванням мети, для якої заявник просив установити цей факт у сукупності з установленими в справі обставинами, за якими між батьками дитини був укладений договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків, яким вони узгодили порядок участі кожного із них у вихованні їхнього спільного сина, а також іншими обставинами, які свідчили про неможливість встановлення такого факту в порядку окремого провадження. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин і оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі (подібний висновок міститься в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 15 березня 2023 року в справі № 726/2166/19 та від 13 липня 2023 року в справі № 922/5158/21). За висновками Великої Палати Верховного Суду, обґрунтування колегією суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду необхідності уточнення висновку щодо застосування норм права, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23), не знайшло свого підтвердження, оскільки висновки, від яких пропонується відступити шляхом їх уточнення, Велика Палата Верховного Суду сформулювала у справі за інших правовідносин, які виникли і були вирішені судом по суті до набрання чинності Законом № 3633-IX, а отже, правовідносини в справі № 201/5972/22 не є подібними до правовідносин у цій справі. У справі, що розглядається, [PERSON] звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту самостійного виховання ним своїх дітей з метою встановлення за певного соціально-правового статусу - батьтка, який самостійно виховує дитину, і можливістю у зв`язку з цим отримати відстрочку від мобілізації. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України; Отже, диспозиція п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» містить імперативний припис стосовно того, що підстава для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації особи, яка самостійно виховує та утримує дитину, має бути встановлена виключно за рішенням суду. Як виснував Верховний Суд в постанові від 02 квітня 2025 року по справі № 127/3622/24 в умовах дії режиму воєнного стану факт самостійного виховання батьком (або іншою особою) дитини може існувати і без наявного спору про право через обставини, в силу яких обсяг прав матері (батька) обмежується або припиняється. Законодавець, враховуючи наявні життєві ситуації в умовах війни, розширив перелік підстав, за яких особа, яка самостійно виховує та утримує дитину, може звільнитися з військової служби без позбавлення іншого батьківських прав з урахуванням неможливості реалізації ним своїх батьківських прав та обов`язків в умовах війни чи/або надання такій особі соціального статусу одинокого батька (матері) у разі відсутності іншого з батьків та ін. Удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану, законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади. У такий спосіб законодавцем установлено судовий контроль задля дотримання балансу між інтересами дитини, яка може залишитися без батьківського піклування, особи (батька чи матері щодо здійснення піклування) та народу України в особі держави в розумінні статті 65 Конституції України. Такий порядок встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини визначений тому, що саме в порядку окремого провадження суд встановлює обставини та перевіряє (підтверджує) їх доказами незалежно від наданих сторонами доказів та зазначених доводів на їх спростування. Тобто встановлення юридичного факту як підстава для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби здійснюється безпосередньо судом. Отже, за відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством встановлення такого факту в судовому порядку, суд, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт самостійного виховання особою дитини, досліджує обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях. Отже, враховуючи обставини справи, а саме те що [PERSON] дійсно самостійно виховує двох неповнолітніх дітей, що підтверджується матеріалами справи, показами свідків, позицією органу опіки та піклування, мати в житті та вихованні дітей участі не приймає, суд приходить до висновку про можливість встановлення факту самостійного вихання заявником його дітей, з метою здійснення судового контролю щодо підстав отримання відстрочки заявником від загальної мобілізації. Вивчивши матеріли справи, суд вважає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, так як даний факт має юридичне значення для заявника, оскільки необхідний заявнику для вирішення питання про відстрочку від військової служби. Судові витрати залишити за заявником. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved