Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

08 серпня 2025 року до Піщанського районного суду Вінницької області з Пересипського районного суду міста Одеси на підставі ухвали суду від 02 липня 2025 року про передачу справи за підсудністю надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" до [PERSON] про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача страхового відшкодування у порядку суброгації в сумі 663613,10 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 та судовий збір в сумі 7 963,36 грн. В огрунтування позовних вимог зазначає, що між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "УНІКА" та [PERSON] укладено договір № 027052/4615/0001196 від 25.08.2024 р., згідно якого прийнято на страхування транспортний засіб «BMW X6» д.н.з. [NUMBER] . Строк дії Договору становить з 26.08.2024 по 25.08.2025. Позивач зазначає, що 14.11.2024 о 15:55 год. у м.Одеса, вул. Рішельєвська, буд.27, сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу «Mercedes-benz G 500» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «BMW X6» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні збитки. Відповідно до постанови Приморського районного суду м. Одеси від 12.12.2024 по справі № 522/20626/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Згідно рахунку ДП "Фірма "Емералд Моторс" № [NUMBER] від 22.11.2024 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «BMW X6» д.н.з. [NUMBER] склала 820 413,10 грн. з ПДВ. Згідно акту виконаних робіт ДП "Фірма "Емералд Моторс" № IN000029500 від 14.02.2025 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «BMW X6» д.н.з. [NUMBER] склала 820 413,10 грн. з ПДВ. За страховим випадком позивачем складено страховий акт № 24117232922 від 11.12.2024 року та визначено суму страхового відшкодування на підставі розрахунку страхового відшкодування в розмірі 820 413,10 грн. ПрАТ СК УНІКА здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 820 413,10 грн., шляхом списання раніше перерахованих безготівкових коштів на рахунок ДП "Фірма "Емералд Моторс", що підтверджується платіжною інструкцією № 190200 від 26.09.2024 року та повідомленням № 24117232922 від 11.12.2024 року про надання згоди на списання грошових коштів з суми авансового платежу ДП «Емералд Моторс» в розмірі 820 413,10 (Вісімсот двадцять тисяч чотириста тринадцять гривень 10 копійок). Згідно платіжної інструкції № 190200 від 26.09.2024 позивачем було перераховано ДП «Фірма «Емералд моторс» в якості авансу за ремонт транспортних засобів згідно ДУ №30 та дог.№30052012 від 31.05.12р. 3 547 628,30 (три мільйони п`ятсот сорок сім тисяч шістсот двадцять вісім гривень 30 копійок). У відповідності до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №76160 від 05.12.2024, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «BMW X6» д.н.з. [NUMBER] склала 905 356,74 грн. з ПДВ. Звіт про незалежну оцінку майна є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що має бути витрачена на відновлення пошкодженого майна. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена сума вартості відновлювального ремонту. Аналогічні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25.07.2018 року у справі № 922/4013/17, від 03.07.2019 року у справі № 910/12722/18. Таким чином Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА" виконало свої зобов`язання перед страхувальником згідно умов Договору. Станом на 14.11.2014 цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" за полісом № 219668486 (ліміт за шкоду майну - 160 000,00 грн., франшиза - 3 200,00 грн.). ПрАТ "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" сплатило на користь ПрАТ «СК «УНІКА» страхове відшкодування у розмірі 156 800,00 грн. Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 108 Закону України "Про страхування" від 18.11.2021 р. № 1909-ІХ страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. За умовами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст.1188 ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерелпідвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За змістом статті 1194 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 993 цього Кодексу та статтею 108 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Зважаючи на викладене, відповідач як винуватець ДТП, зобов`язаний відшкодувати позивачеві різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі: 663 613,10 грн. (820 413,10 грн. - 156 800,00 грн.) Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 серпня 2025 року дану справу було передано для розгляду судді Нестеруку В.В. Відповідно до полложень ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 серпня 2025 року дану позовну заяву було передано для розгляду судді Нестеруку В.В. Ухвалою суду від 11 серпня 2025 року позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" до [PERSON] про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, залишено без руху, запропоновано позивачу усунути недоліки, про які вказано в ухвалі суду, у строк не пізніше 10 днів з дня отримання копії ухвали. 15 серпня 2025 року на адресу суду від представника позивача адвоката Білоконь І.В. надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано докази направлення копії позовної заяви та додатків відповідачу. Ухвалою суду від 18 серпня 2025 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" до [PERSON] про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали. Ухвалою суду від 19 листопада 2025 року було закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" до [PERSON] про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" повноважного представника в судове засідання 18 лютого 2026 року не направив, проте 28 серпня 2025 року представником позивача адвокатом Білокінь І.В. подана заява про розгляд справи без участі представника, крім того в тексті позовної заяви міститься клопотання позивача про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] в жодне судове засідання у даній справі в тому числі 16 грудня 2025 року, 20 січня 2026 року та 18 лютого 2026 року не з`явився, та на адресу суду повернулись конверти поштових відправлень № R 067048194220, № R 067060902159 та № R 067091781851, в яких відповідачу за встановленою судом адресою його місця реєстрації, [ADDRESS] , було направлено повістки про виклик до суду з відміткою відділення поштового зв`язку про не вручення через відсутність адресата за вказаною адресою. При цьому суд враховує, що відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відзиву на позовну заяву та будь-яких заяв чи клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин неявки два рази, відзив на позовну заяву не подав, суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до положень ч. 1 ст. 280, ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до норм статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з нормами параграфу 1 Глави 5 «Докази та доказування» ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності, достатності. На підставі наданих суду доказів встановлено, що 14листопада 2024 року, о 15 годині 55 хвилин, у м. Одеса по вул. Рішельєвська, буд. 27, водій [PERSON] керуючи автомобілем "Mersedes-Benz G 500", державний номерний знак [NUMBER] , під час руху не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу при зміні напрямку руху, не переконався, що це буде безпечно, здійснив зіткнення з автомобілем "BMW", державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався в середній смузі проїзної частини попутного напрямку, чим порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП, внаслідок даного ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, що слідує з копії постанови Приморського районного суду м.Одеси від 12 грудня 2024 року у справі ЄУН 522/20626/24. (а.с.35, 35 зворот) Цією постановою суду у справі про адміністративне правопорушення від 12 грудня 2024 року, яка набрала законної сили 23 грудня 2024 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штафу. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В постанові Верховного Суду від 3 серпня 2022 року у справі № 160/5671/21 вказано, що преюдиційність у процесуальному праві має вираження у вигляді обов`язку суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набутим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дає змогу уникнути ухвалення суперечливих судових фактів щодо того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу й засобів. З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , яка додана в електронному вигляді, та повідомлення НПУ вбачається, що власником автомобіля BMW X6 XDRIVE 40D, 2024 р.в., д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] (а.с. 30-32) Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між ПАТ «Страхова компанія Уніка» та [PERSON] 25 серпня 2024 року було укладено договір №027052/4615/0001196 автострахування "Моє максимальне Каско", предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з об`єктом страхування - транспортний засіб BMW X6, д.н.з. [NUMBER] , строк дії договору з 26 серпня 2024 року до 25 серпня 2025 року. (а.с. 9 - 28) Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Mersedes-Benz G 500", державний номерний знак [NUMBER] станом на 14 листопада 2024 року була застрахована в ПРАТ «Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № 219668486(а.с. 30-30 зворот). Як убачається з матеріалів справи, за зверненням [PERSON] з заявою №24117232922 про подію з ознаками страхового випадку від 15.11.2024 року (а.с. 29), за його заявою про виплату страхового відшкодування від 10 січня 2025 року (а.с. 62) відповідно звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 76160 від 05.12.2024 р., протоколу огляду транспортного засобу від 18 листопада 2024 року, ремонтної калькуляції № 2411723292 від 05.12.2024 року (а.с. 36 - 48), рахунку ДП "Фірма Емералд Моторс" № [NUMBER] від 22.11.2024 р. (а.с. 49 - 52), акту виконаних робіт від 14 лютого 2025 року (а.с. 53 -55), на підставі страхового акту № 24117232922 від 11 грудня 2024 року (а.с. 56), платіжної інструкції № 190200 від 26.09.2024р. (а.с. 57) та повідомлення № 24117232922 від 11.12.2024 р. (а.с. 58), позивач ПАТ СК "Уніка" здійснило страхове відшкодування за договором автострахування "Моє максимальне Каско" № 027052/4615/0001196 в розмірі 820413 грн. 10 коп. шляхом перерахування цієї суми на рахунок ДП "Фірма Емералд Моторс" на підставі договору про виконання робіт по ремонту транспортних засобів від 31.05.2012 р. та додаткової угоди до нього № 30 від 23.09.2024 р. (а.с. 59 -61) Відповідно до листа ПРАТ «Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про прийняте рішення № 250001237510-1 від 28 січня 2025 року цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-219668486 (а.с. 63) При цьому, в тексті позовної заяви позивач вказує, що ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" сплатило на користь позивача ПрАТ «СК «УНІКА» страхове відшкодування у розмірі 156 800,00 грн. Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 6 постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожньогоруху України). Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі N 754/5129/15-ц (провадження N 61-38365св18) зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18). Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем ПрАТ СК "Уніка" страхового відшкодування, до нього як до страховика потерпілої особи перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації. Відносини ж між відповідачем [PERSON] та його страховиком ПАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за правилами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з частиною першою статті 29 якого у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Крім того відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Таким чином страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу та франшизи. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні у межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди. Отже, за змістом статті 993 ЦК України у системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 вересня 2018 року у справі № 464/1937/16-ц (провадження № 61-4756св18) та 352/1384/18. У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі N 754/5129/15-ц (провадження N 61-38365св18) зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. З матеріалів справи вбачається, що фактичні витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу BMW X6 XDRIVE 40D, 2024 р.в., д.н.з. [NUMBER] , належного [PERSON] складають 820413,10 грн., у той час як страховиком відповідача на користь позивача відшкодовано лише частину зазначеної суми, а саме 156800 грн. таким чином різниця між фактичним розміром заподіяної відповідачем шкоди і страховим відшкодуванням становить 663613,10 грн., яка відповідно до вимог статті 1194 ЦК України для повного відшкодування завданої шкоди підлягає стягненню з відповідача. Оскільки відповідач в судове засідання не з`явився та належними доказами не спростував доводи позивача, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування в порядку суброгації в сумі 663613,10 грн., знайшли своє підтвердження під час розгляду справи. На підставі аналізу наведених норм законодавства та досліджених судом доказів, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем, відповідно до платіжної інструкції № 000260 від 11 березня 2025 року, понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 7963,36 грн, а тому враховуючи, що позовні вимоги задоволенні судом повністю вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, витрати на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України). Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно вимог ст. 137, ст. 141 ЦПК України зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Такі правові позиції викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21). Вказана судова практика є незмінною. На підтвердження надання та понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копії договору про надання правової допомоги № 1/20ю від 31 грудня 2020 року, укладеного між ПрАТ СК "Уніка" та Адвокатським бюро Олександра Лисова "Еквіт", копію додаткової угоди № 4 до нього від 07 січня 2025 року, копію додатку №1 від 04.03.2025 р. до договору про надання правової допомоги, копію рахунку витрат на правову допомогу, копію рахунку № 75 від 04.03.2025 р., копію акта № 75 від 24.06.2025 р. про надання правничої допомоги, та копію платіжної інструкції № 275 від 12 березня 2025 р. про оплату за надану правничу допомогу, відповідно яких вартість наданої професійної правничої допомоги по даній справі оцінюється в сумі 7000 грн. (а.с. 64 -74) Таким чином, позивачем надано докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість, які також підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи наведене та

Outcome: approved