Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

У серпні 2025 року позивач звернулась до суду із позовною заявою до Вугледарської міської військової адміністрації Волноваського району Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] на території с. Тарасівка Київської області, померла [PERSON] мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після смерті матері Позивача відкрилася спадщина, до складу якої входить нерухоме майно, а саме будинок під номером [ADDRESS] . 17 червня 2025 року державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області Станкевич В.М. було заведено спадкову справу № 289/2025 та розглянуто додаткову заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок 14 разом зі всіма приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , подану [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , була прийнята постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії через те, що у ДРРП відсутня інформація про право власності спадкодавця, а також Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (Заповіти/спадкові договори) № 81261888, наданої Третьою Львівською державною нотаріальною конторою Львівської області 22 травня 2023 року від імені [PERSON] , [INFO] посвідчений заповіт Макіївською сільською радою Волноваського району Донецької області 02 липня 1999 року зареєстрований в реєстрі за № 66. Зміст даного заповіту позивачу невідомий, витребувати у сільській раді інформацію про зміст заповіту є неможливим, оскільки Волноваська міська територіальна громада Донецької області з 10 березня 2022 року тимчасово окупована Російською Федерацією територією України. Відповідно до договору дарування 30.10.1998 року [PERSON] , [INFO] є власником будинку під номером [ADDRESS] . На договорі дарування наявний штамп про реєстрацію права власності Волноваським БТІ за [PERSON] , таким чином спадкове майно житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (загальною площею 35,4 кв.м., житловою 12,7 кв.м.) належав на праві приватної власності спадкодавцю. Таким чином, оскільки відсутні особи, які виявили бажання успадкувати майно за заповітом, позивач вважає, що спадкування має відбуватись за законом, а тому, позивач просила задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали заявлені позовні вимоги, просили позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з наступним. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Нормами ч.1 ст.1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] на території с. Тарасівка Київської області (а.с.14). Встановлено, що [PERSON] мала трьох дітей: доньку [PERSON] , яка є позивачем у справі та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.41 на звороті, 42-43); доньку [PERSON] , сина [PERSON] . На підставі договору дарування від 13.10.1998 року [PERSON] , [INFO] належав будинок під номером [ADDRESS] (а.с.43-44). Встановлено, що від імені [PERSON] , [INFO] , посвідчений заповіт Микильською сільською радою Волноваського району Донецької області 02 липня 1999 року зареєстрований в реєстрі за №66. Витребувати інформацію про зміст заповіту неможливо, оскільки Волноваська міська територіальна громада Донецької області з березня 2022 року є тимчасово окупованою рф територією України. [PERSON] була зареєстрована з 04.05.1976 року по 02.12.2024 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.47). На день смерті [PERSON] 01.12.2024 були також зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , з 02.12.1995 по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , з 18.05.2005 по теперішній час (а.с.47). Після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , Третьою Львівською державною нотаріальною конторою Львівської області заведено спадкову справу №289/2025, копію якої надано на виконання ухвали суду (а.с.37-50). Постановою державного нотаріуса Третьої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області від 17.06.2025 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с.49-50). З постанови нотаріуса вбачається, що відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру №81261888, наданої Третьою Львівською державною нотаріальною конторою Львівської області 22 травня 2025 року, від імені [PERSON] , [INFO] , посвідчений заповіт Микильською сільською радою Волноваського району Донецької області 02 липня 1999 року зареєстрований в реєстрі за №66. Зміст заповіту невідомий. Витребувати у сільській раді інформацію про зміст заповіту неможливо, оскільки Волноваська міська територіальна громада Донецької області з березня 2022 року є тимчасово окупованою рф територією України (а.с.49-50). Крім того, в постанові зазначено, що державна реєстрація права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності, який є його складовою частиною, відсутня. За змістом положень ч.1, ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1296 спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди в оформленні спадкових прав у нотаріальному порядку. Під час розгляду справи в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] мала трьох дітей: доньку [PERSON] , яка є позивачем у справі та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », доньку [PERSON] , сина [PERSON] , які є спадкоємцями першої черги за законом і які належать до кола учасників спірних правовідносин. Суд зауважує, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача). Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01 травня 2024 року у справі № 491/838/21. Судом встановлено, що позивачка не скористалась своїм правом залучити до участі у справі інших спадкоємців - рідних дітей померлої [PERSON] : доньку [PERSON] , сина [PERSON] , а пред`явила цей позов до відповідача Вугледарської міської військової адміністрації Волноваського району Донецької області. Аргументи позивача про те, що на момент прийняття спадщини саме вона проживала та була зареєстрована до дня смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та є єдиним спадкоємцем після смерті матері [PERSON] суд не приймає до уваги, оскільки останні є безпідставними та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами наявності у померлої інших спадкоємців першої черги за законом: доньки [PERSON] , сина [PERSON] . Таким чином, суд на підставі досліджених доказів, дійшов висновку для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed