Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

09 грудня 2025 року до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла позовна заява ТОВ «Коллект центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості у загальному розмірі 63484,74 грн за договором № 3352104858-110519 від 20 серпня 2021 року, укладеним між відповідачем та ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс», та за договором № 75353676 від 07 серпня 2021 року, укладеним між відповідачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», право вимоги за якими набув позивач. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 20 серпня 2021 року відповідач уклав з ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» договір позики № 3352104858-110519 на суму 4500 грн зі сплатою процентів за користування кредитом, зобов`язання за яким належним чином не виконував, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість на суму 35744 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 4500 грн, заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 31244 грн. 07 серпня 2021 року відповідач уклав з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договір позики № 75353676 на суму 12678 грн зі сплатою процентів за користування кредитом, зобов`язання за яким також належним чином не виконував, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість на суму 27740,74 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 12678 грн, заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 14634,10 грн, інфляційні збитки 370,29 грн та 3% річних 58,35 грн. Позивач набув право грошової вимоги до відповідача за вказаними кредитними зобов`язаннями відповідно до договорів відступлення, укладеними з кредитодавцями. 16 грудня 2025 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 06 лютого 2026 року представник відповідача [PERSON] адвокат Коливай С.В. через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» звернувся до суду із заявою про застосування до позовних вимог строків позовної давності, в якій сторона відповідача вказувала, що первісні кредитодавці мали право звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права від дня завершення строку кредиту з 20.08.2021 року і 09.09.2021 року протягом наступних трьох років, тоді як позов пред`явлено 09 грудня 2025 року після закінчення встановленого строку позовної давності, доказів щодо його переривання, поважних причин для його поновлення позивач не вказав, а тому є підстави для відмови у задоволенні позову. 12 лютого 2026 року представник позивача надав суду заперечення на заяву про застосування строку позовної давності, посилаючись на карантині заходи, із запровадженням яких з 02 квітня 2020 року строки позовної давності були зупинені до 30 червня 2023 року, а також на воєнний стан. 04.09.2025 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 за № 4434-IX, яким виключено пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Саме із цієї дати почався відлік строку позовної давності, який спливе 04 вересня 2028 року. Сторони в судове засідання 12 лютого 2026 року не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином. У матеріалах справи є клопотання позивача про розгляд справи у відсутності його представника. Представник відповідача [PERSON] адвокат Коливай С.В. у своїй заяві від 09 лютого 2026 року також просив розглядати справу у відсутності сторони відповідача. Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. З матеріалів справи встановлено, що 20 серпня 2021 року ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та [PERSON] уклали договір № 3352104858-110519, відповідно до якого Товариство надало відповідачеві кредит у розмірі 4500 грн у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на платіжну картку [NUMBER] строком на 20 діб з 20 серпня року до 09 вересня 2021 року зі сплатою відсотків за ставкою 1,95 % за кожен день строку користування кредитом у межах строку кредитування, Договір укладався у електронній формі шляхом заповнення заяви про надання кредиту на сайті Товариства, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки. 20 серпня 2021 року о 13:32:52 годині [PERSON] підписав кредитний договір одноразовим ідентифікатором A2TY7Y4D. 20 серпня 2021 року о 13:33:53 ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» за допомогою платіжного оператора ТОВ «Універсальні платіжні рішення» перерахувало на вказану відповідачем картку [NUMBER] кредит у розмірі 4500 грн. Відповідач зобов`язаний був повертати кредит відповідно до графіку платежів (додатки № 1 до договору), проте свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим за розрахунком ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» на 21 грудня 2021 року утворилася заборгованість за кредитним зобов`язанням у розмірі 35744 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 4500 грн, заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 31244 грн. 21 грудня 2021 року ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» за договором відступлення № 21-12-21 відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 3352104858-110519 від 20 серпня 2021 року, яка у подальшому була відступлена 10 січня 2023 року на підставі договору 10-01-2023 ТОВ «Коллект Центр». Перелік боржників, підстави виникнення права вимоги та сума грошових вимог визначені у реєстрі боржників, що є невід`ємною частиною договорів відступлення. Отже, позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним зобов`язанням № 3352104858-110519 від 20 серпня 2021 року на загальну суму 35744 грн. 07 серпня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] у електронній формі уклали договір позики № 75353676 (на умовах повернення у кінці строк позики), відповідно до якого Товариство надало відповідачеві кредит у розмірі 12678 грн у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на зазначену ним платіжну картку № [NUMBER] строком на 13 днів зі сплатою процентів за користування кредитом за базовою процентною ставкою 1,99 % у день, заниженою процентною ставкою 1,89 % (відповідно до умов програми лояльності) та процентною ставкою за понадстрокове користування позикою 2,70 % у день. Відповідач підписав договір одноразовим ідентифікатором CKR8ЛТD5У7. ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за договором виконало, здійснивши 07 серпня 2021 року перерахування кредитних коштів на картку відповідача № [NUMBER] за допомогою посередника ТОВ «ФК «Фінекспрес», що діє на підставі договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018. Оскільки відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, то за розрахунком кредитодавця станом на 30 грудня 2021 року за нею утворилася заборгованість у розмірі 27312,10 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 12678 грн, заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 14634,10 грн. 30 грудня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір відступлення права вимоги № 30-12_2021, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає, а ТОВ «Вердикт Капітал» приймає право вимоги, у тому числі і до відповідачки за договором № 75353676 від 07 серпня 2021 року на суму 27312,10 грн за плату та на умовах, визначених цим договором. ТОВ «Вердикт Капітал» на суму заборгованості відповідача за кредитним договором №75353676 від 07 серпня 2021 року за період з 30 грудня 2021 по 23 лютого 2022 року нарахував 3 % річних за користування кредитними коштами на суму 58,35 грн та інфляційні збитки 370,29 грн. У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» за договором про відступлення права вимоги № 10-01_2023 від 10 січня 2023 року відступило позивачеві право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором на суму 27740,74 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 12678 грн, заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 14634,10 грн, інфляційні збитки 370,29 грн та 3% річних 58,35 грн. Перелік боржників, підстави виникнення права вимоги та сума грошових вимог визначені у реєстрах боржників, що є невід`ємними частинами договорів факторингу. Отже, позивач набув права грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним зобов`язанням № 75353676 від 07 серпня 2021 року на суму 27740,74 грн. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України), у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Як встановлено судом, [PERSON] , уклавши кредитні договори, взяв на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів, сплати процентів та інших платежів, передбачених договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонам. Отже, встановлення судом факту неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, що вказує на обґрунтованість пред`явлених позовних вимог у частині стягнення заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 63484,74 грн. Що стосується застосування строків позовної давності слід зазначити наступне. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки позов давності розраховуються з урахуванням заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19) відповідно до приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30 березня 2020 року. Положеннями п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, і спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 1236 від 09.12.2020 (зі змінами та доповненнями) карантин встановлено з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року на всій території України. Тобто, на момент укладення вищевказаних кредитних договорів вже діяли норми закону, які призупиняли перебіг строку позовної давності. Крім того, пункт 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257- 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан в Україні, і наступними Указами воєнний стан був продовжений, а Указом Президента № 793/2025 р від 20 жовтня 2025 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 5 листопада 2025 року строком на 90 діб. Законом України «Про внесення змін до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 за № 4434-IX передбачено виключення пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. Пунктом 2 цього Закону передбачено, що цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування. Набрання чинності Закону відбулося 04 вересня 2025 року, тобто, саме із цієї дати почався відлік строку позовної давності, який спливе 04 вересня 2028 року. З урахуванням вищевикладеного, позов про стягнення заборгованості за кредитними зобов`язаннями подано позивачем без порушення строків позовної давності. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. За нормами ст.137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження витрат правничої допомоги позивачем надано договір про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року № 01-07/2024, укладений між ТОВ «Коллект Центр» і Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», перелік вартості юридичних послуг, заявку на надання юридичної допомоги № 3429 від 01 жовтня 2025 року щодо боржника [PERSON] , в якій надання усної консультації 2 години - 4000 грн, складання позовної заяви 4 години 12000 грн, а також витяг з акту № 15 про надання юридичної допомоги від 31 жовтня 2025 року стосовно боржника [PERSON] . Ураховуючи вказані норми, нескладність справи, розгляд якої здійснено судом в порядку спрощеного провадження, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення правничої допомоги підлягає частковому задоволенню у розмірі 3000 грн. При вирішенні питання про стягнення правничої допомоги судом враховано правові висновки Верховного Суду у справах № 755/9215/15-ц, № 922/445/19. Згідно зі ст.ст. 137, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути судовий збір, сплачений за подачу позову в розмірі 2422,40 грн, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Outcome: approved