Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Карапчівська сільська рада Чернівецького району Чернівецької області про позбавлення батьківських прав. У позові посилається на те, що з 28 вересня 2017 року вона [PERSON] та відповідно [PERSON] , [INFO] перебували у шлюбі, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Купської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, про що у книзі реєстрації шлюбів був зроблений актовий запис № 05. Від спільного подружнього життя у сторін народилося дві дитини: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 липня 2022 року шлюб між ними було розірвано. Причиною розірвання шлюбу з відповідачем стало те, що сторони мали діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю та участь у вихованні дітей. Відповідач нехтував сімейними цінностями, постійно зловживав спиртними напоями. Свідком ганебної поведінки відповідача та сварок на цьому ґрунті був їхній малолітній син [PERSON] . Заочне рішення суду набрало законної сили 18.08.2022 року. Заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 17 червня 2024 року відповідачу було присуджено виплачувати позивачці аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 гривень щомісячно на кожну дитину починаючи з 21 березня 2024 року до досягнення дітьми повноліття. Заочне рішення суду набрало законної сили 18.07.2024 року. Після набрання рішенням суду законної сили, заявниця отримала виконавчий лист та подала його до Глибоцького районного відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі, Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Відповідно до заяви [PERSON] та відповідно до виконавчого листа Глибоцьким відділом державної виконавчої служби у Чернівецькому районі, Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відкрито виконавче провадження № 76058685. Згідно розрахунку Глибоцького ВДВС у Чернівецькому районі, Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заборгованість відповідача по аліментам станом на 12.09.2025 року становить 86 667,00 гривень тобто вказана сума рахується як не сплата аліментів відповідачем. З вересня 2020 року, позивачка з відповідачем стали проживати окремо та з ініціативи відповідача взагалі перестали спілкуватися. Відповідач залишився проживати в с. Купка Чернівецького району, Чернівецької області, де сторони разом проживали з моменту укладення шлюб, а позивачка із малолітнім сином [PERSON] повернулася проживати до своїх батьків в с. Карапчів Чернівецького району, Чернівецької області, де вона проживає з дітьми в даний час. [INFO] народилася друга дитина - [PERSON] . Після виписки позивачки з полового будинку, відповідач жодного разу не відвідував дитину, позивачці не телефонував, не спілкувався з нею, не цікавився станом здоров`я. Відповідач до теперішнього часу не надавав жодної допомоги дітям, тобто ухилявся від виконання батьківських обов`язків. З вересня 2020 року діти постійно проживають з позивачкою та повністю знаходяться на її утриманні. Спорів стосовно місця проживання дітей між сторонами не було, відповідач не заперечував, що діти будуть проживати з позивачкою. Весь цей час відповідач життям, станом здоров`я дітей не цікавився, не піклувався про фізичний і духовний розвиток дітей, не виявляв бажання навіть спілкуватись з ними, відповідно не приймав участь у їх вихованні. Діти при спілкуванні з позивачкою не питають про батька, так як знають, що він про них забув. Нагляд за станом здоров`я дітей з моменту припинення шлюбних відносин, і по сьогоднішній день здійснює позивачка як мати. Відповідач участі в цій сфері життя дітей не приймав і не приймає. Згідно лікарських довідок діти здорові, на диспансерному обліку не знаходяться. В даний час дитина [PERSON] навчається у 1-му класі Карапчівського ліцею ім. М.Емінеску, відповідно дитина [PERSON] відвідує Карапчівський заклад дошкільної освіти Карапчівської сільської ради Чернівецького району, Чернівецької області. Таким чином, відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками щодо утримання та виховання своїх дітей. 19.09.2025 року на засіданні комісії Карапчівської сільської ради Чернівецького району, Чернівецької області з питань захисту дитини при виконавчому комітеті ради відбувся всебічний та повний розгляд зібраних матеріалів стосовно доцільності позбавлення батьківських прав відповідача у відношенні до його малолітніх дітей. На засіданні комісії встановлено, що відповідач не займається вихованням та утриманням своїх дітей та у зв`язку з цим комісія зробила правильний висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача у відношенні його малолітніх дітей. Враховуючи те, що з боку позивачки ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дітей із відповідачем та прийманні участі батька в вихованні своїх дітей, поведінка відповідача свідчить про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно своїх дітей батьківських обов`язків, які покладені на нього законом. Це засвідчує, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. У зв`язку з тим, що відповідач самоусунувся від виконання покладених на нього батьківських обов`язків щодо своїх дітей, позивачка змушена звернутися до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. З огляду на викладене, просить суд, позбавити [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , батьківських прав стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтвердила обставини, викладені в заяві, просила суд позов задовольнити в повному обсязі та не заперечувала щодо заочного розгляду справи. В судовому засіданні представник позивачки адвокат Мустяца Іон Миколайович підтвердив обставини, викладені в заяві, просив суд позов задовольнити в повному обсязі та не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомив і не просив суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи вище зазначені правові норми, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, вважаю за можливе провести розгляд справи у її відсутності. Представник третьої особи Карапчівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області в судове засідання не з`явився, однак сільська рада надіслала суду листа у якому просить суд розглянути дану цивільну справу за відсутності представника сільської ради. Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки та, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 28 вересня 2017 року вона [PERSON] та відповідно [PERSON] , [INFO] перебували у шлюбі, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Купської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, про що у книзі реєстрації шлюбів був зроблений актовий запис № 05. Від спільного подружнього життя у сторін народилося дві дитини: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 липня 2022 року шлюб між ними було розірвано. Причиною розірвання шлюбу з відповідачем стало те, що сторони мали діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю та участь у вихованні дітей. Відповідач нехтував сімейними цінностями, постійно зловживав спиртними напоями. Свідком ганебної поведінки відповідача та сварок на цьому ґрунті був їхній малолітній син [PERSON] . Заочне рішення суду набрало законної сили 18.08.2022 року. Заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 17 червня 2024 року відповідачу було присуджено виплачувати позивачці аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 гривень щомісячно на кожну дитину починаючи з 21 березня 2024 року до досягнення дітьми повноліття. Заочне рішення суду набрало законної сили 18.07.2024 року. Після набрання рішенням суду законної сили, заявниця отримала виконавчий лист та подала його до Глибоцького районного відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі, Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Відповідно до заяви [PERSON] та відповідно до виконавчого листа Глибоцьким відділом державної виконавчої служби у Чернівецькому районі, Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відкрито виконавче провадження № 76058685. Згідно розрахунку Глибоцького ВДВС у Чернівецькому районі, Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заборгованість відповідача по аліментам станом на 18.12.2025 року становить 101667,00 гривень. З вересня 2020 року, позивачка з відповідачем стали проживати окремо. Відповідач залишився проживати в с. Купка Чернівецького району, Чернівецької області, де сторони разом проживали з моменту укладення шлюб, а позивачка із малолітнім сином [PERSON] повернулася проживати до своїх батьків в с. Карапчів Чернівецького району, Чернівецької області, де вона проживає з дітьми в даний час. [INFO] народилася друга дитина - [PERSON] . Після виписки позивачки з полового будинку, відповідач жодного разу не відвідував дитину, позивачці не телефонував, не спілкувався з нею, не цікавився станом здоров`я. Відповідач до теперішнього часу не надавав жодної допомоги дітям. З вересня 2020 року діти постійно проживають з позивачкою та повністю знаходяться на її утриманні. Спорів стосовно місця проживання дітей між сторонами не було, відповідач не заперечував, що діти будуть проживати з позивачкою. Нагляд за станом здоров`я дітей з моменту припинення шлюбних відносин, і по сьогоднішній день здійснює позивачка як мати. Відповідач участі в цій сфері життя дітей не приймає. Вказані обставини в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно лікарських довідок діти здорові, на диспансерному обліку не знаходяться. В даний час дитина [PERSON] навчається у 1-му класі Карапчівського ліцею ім. М.Емінеску, відповідно дитина [PERSON] відвідує Карапчівський заклад дошкільної освіти Карапчівської сільської ради Чернівецького району, Чернівецької області. 19.09.2025 року на засіданні комісії Карапчівської сільської ради Чернівецького району, Чернівецької області з питань захисту дитини при виконавчому комітеті ради відбувся всебічний та повний розгляд зібраних матеріалів стосовно доцільності позбавлення батьківських прав відповідача у відношенні до його малолітніх дітей. На засіданні комісії встановлено, що відповідач не займається вихованням та утриманням своїх дітей та у зв`язку з цим комісія зробила правильний висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача у відношенні його малолітніх дітей, про що видано відповідний Висновок, який затверджений Рішенням №46 від 03 жовтня 2025 року виданий Виконавчим комітетом Карапчівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області. Враховуючи те, що з боку позивачки ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дітей із відповідачем та прийманні участі батька в вихованні своїх дітей, поведінка відповідача свідчить про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно своїх дітей батьківських обов`язків, які покладені на нього законом. Це свідчить, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України), зокрема правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції, а з іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Судом в ході розгляду справи встановлено, що вихованням дітей займається виключно матір [PERSON] , а [PERSON] з дітьми не спілкується та не приймає участі у їх вихованні. Дослідженими судом доказами підтверджується відсутність піклування з боку [PERSON] про фізичний і духовний розвиток дітей, їхнє навчання, лікування, підготовку до самостійного життя, відсутність інтересу батька до внутрішнього світу дітей протягом тривалого часу, впродовж якого формувались фізичні особливості та психологічні риси дитини. Суд бере до уваги, що сформована [PERSON] модель поведінки щодо дитини є добровільно обраною ним та не продиктована життєвими обставинами. ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Аналізуючи всі обставини справи, суд вважає, що наявні у справі докази свідчать про ухилення [PERSON] від обов`язків по вихованню дитини та з урахуванням наведених конкретних обставин справи, є достатньо підстав для застосування до [PERSON] вказаного крайнього заходу впливу у виді позбавлення батьківських прав. Тому з врахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по справі в повернення оплаченого позивачем судового збору в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved