Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

16 січня 2026 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заява мотивована тим, що їй на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Вказуючи, що в свідоцтві на право власності на вказаний житловий будинок серії АБ № 22164, виданому Боблівською сільською радою Турійського району Волинської області 25 липня 2002 року, допущено помилку в написанні її прізвища: зазначено « [PERSON] », замість « [PERSON] », що не відповідає записам в паспорті громадянина України, а також унеможливлює здійснення нею права власності в повному об`ємі, просила встановити факт, що вищевказаний правовстановлюючий документ належить їй [PERSON] . Заявниця у судове засідання не з`явилася, 22 січня 2026 подала до суду заяву, в якій вказала, що подану до суду заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, підтримує, просить її задовольнити та розглядати справу за її відсутності (а. с. 16). Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, 28 січня 2026 року подав до суду заяву, в якій вказав, що не заперечує проти задоволення заяви [PERSON] та просить розглядати справу без його участі (а. с. 20). Враховуючи, що в судове засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши всебічно, повно і об`єктивно обставини справи, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва на право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 25 липня 2002 року на праві власності належить [PERSON] (а. с. 7). Відповідно до довідки Турійської селищної ради № 21 від 15 січня 2026 року, виданої на підставі записів в погосподарській книзі № 4 за 2021-2025 роки Боблівського старостинського округу Ковельського району Волинської області (номер об`єкта погосподарського обліку 01-0302-1) вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами належить [PERSON] , 1967 року народження (а. с. 8). Згідно з паспортом громадянина України серії [NUMBER] заявниця [PERSON] народилася [INFO] в селі Велимче Ратнівського району Волинської області, місце проживання якої зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а. с. 4 -5, 6). Аналіз змісту вищевказаних документів дає підстави для висновку, що зазначені в них прізвище та ім`я власника, місцезнаходження житлового будинку є ідентичним, заявниця [PERSON] зареєстрована та проживає у вказаному житловому будинку, що, в свою чергу, об`єктивно підтверджує, що при оформленні вищезазначеного свідоцтва про право власності на житловий будинок допущена помилка в написанні прізвища власника: вказано « [PERSON] », замість « [PERSON] ». Звертаючись до суду, заявниця вказувала, що встановлення факту належності свідоцтва про право власності на житловий будинок необхідне для приватизації земельної ділянки, на якій знаходиться житловий будинок, та подальшого розпорядження цим майном, оскільки орган, який видав свідоцтво, на сьогоднішній день не існує, а іншим шляхом усунути зазначену помилку неможливо. За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм процесуального права, а також враховуючи, що розбіжності у написанні по батькові заявниці у паспорті та свідоцтві про право власності на житловий будинок унеможливлюють використання заявницею цих документів, надані заявницею докази на підтвердження факту, що має юридичне значення, у контексті положень статей 77-80 Цивільного процесуального кодексу України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право на майно, то суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є підставною та її належить задовольнити. Відповідно до частини сьомої статті 294 Цивільного процесуального кодексу України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved