Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

До Приморського районного суду м.Одеси 28.11.2025 року через систему Електронний су надійшла позовна заява [PERSON] , яку подано [PERSON] , до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 02.02.2020 року, який був зареєстрований у Солом`янському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про що складено відповідний актовий запис №111, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Під час сімейного життя з`ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя, несумісність характерів, втратили почуття любові та поваги один до одного, сім`я розпалася та існує формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Сторони з жовтня 2025 року проживають окремо, сумісного господарства не ведуть, спір про спільне майно відсутній. У зв`язку з тим, що сім`я розпалася, [PERSON] змушена звернутись до суду з відповідним позовом. Також у позові просила вирішити питання про розподіл судових витрат. Матеріали позову отримано суддею 01.12.2025 року. Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь №2080091 від 03.12.2025 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь №2080060 від 03.12.2025 року, [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , знята з реєстрації 27.09.2023 року. До суду 08.12.2025 року надійшла відповідь з ВОМІРМП УПРЕ ГУДМС в Одеській області за №5188/30780 від 04.12.2025 року щодо місця реєстрації позивачки, якою зазначено, що [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , знята з реєстрації 27.09.2023 року. Ухвалою суду від 10.12.2025 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 12.01.2026 року. У судове засідання призначене на 12.01.2026 року сторони не з`явилися, 05.01.2026 року представник [PERSON] адвокат Маслякова Т.О. на адресу суду поштою надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, справу розглядати за її відсутністю. Розгляд справи відкладено на 13.02.2026 року. У судове засідання призначене на 13.02.2026 року сторони не з`явилися, в матеріалах справи містяться заяви представника [PERSON] адвоката Маслякової Т.О., в якій остання позовні вимоги підтримала, просили задовольнити, справу розглядати за відсутністю сторони позивачки. [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, відзив суду не надавав. Крім того, [PERSON] у судові засідання 12.01.2026 року та 13.02.2026 року був викликаний через оголошення на веб-порталі судової влади України. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, та у зв`язку з постійними, триваючими екстреними відключеннями електропостачання в Приморському районному суді м.Одеси, періодичним включенням світла, датою складання повного тексту рішення є 18.02.2026 року. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 02.02.2020 року сторони зареєстрували шлюб у Солом`янському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про що складено відповідний актовий запис №111, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). Від спільного шлюбу у сторін є малолітня донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 13.06.2020 року Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про що складено відповідний актовий запис №1436 (а.с.6). Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Сторони з жовтня 2025 року проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин та сумісного господарства не ведуть. Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено у позовній заяві. Таким чином, примирення між позивачем та відповідачем неможливе, спорів про поділ майна та місце проживання доньки між сторонами на час розгляду справи не існує. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивачки на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. З урахуванням викладеного, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б її інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Питання щодо визначення місця проживання дитини судом не вирішується, оскільки не є предметом спору та відповідна вимога як позовна позивачкою не заявлялась. Відповідного зустрічного позову з цього приводу до суду також не надходило. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Також, позивачка просила вирішити питання про розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. З матеріалів справи вбачається, що позивачкою при зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу було сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн., що підтверджується квитанцією про сплату №5U8A-UUU9-S8SE від 27.11.2025 року (а.с.4). За подання позовної заяви про розірвання шлюбу на підставі пп.3 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», необхідно сплатити 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 1 211,20 грн. (станом на 2025 рік). Позовну заяву про розірвання шлюбу представником позивачки адвокатом Масляковою Т.О. було подано через підсистему «Електронний суд», у зв`язку з чим позивачка користується гарантованим правом ч.3 ст.4 Закону України «про судовий збір», якою унормовано, що при подачі до суду процесуальних документів передбачених ч.2 цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Отже, судовий збір за подання позовної заяви про розірвання шлюбу складає 968,96 грн. (1 211,20 грн. х 0,8). За викладених обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову щодо розподілу судових витрат та вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору у розмірі 968,96 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved