Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Одеської міської ради з позовом, в якому просив встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позов обґрунтований наступними обставинами. [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складалась із частки квартири [ADDRESS] . Співвласником вказаної квартири є позивач. Як зазначає [PERSON] , він зареєстрований та проживає у вказаній квартирі по теперішній час з 16 серпня 1989 року, від спадщини не відмовлявся, за оформленням спадкових прав не звертався через впевненість у тому, що фактично прийняв спадщину як спадкоємець першої черги. 25 лютого 2025 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку із відсутністю можливості підтвердити або спростувати реєстрацію проживання [PERSON] на час відкриття спадщини у квартирі, яка входить до спадкової маси. Представник позивача у відкритому судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача у відкрите судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у відсутність відповідача та відзив на позов не подав. Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення представника позивача, показання свідка, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги [PERSON] належить задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що [INFO] померла [PERSON] , про що Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої райради народних депутатів м. Одеси 05 квітня 1995 року складено відповідний актовий запис № 3495. Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про смерть [NUMBER] ( а. с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із частки квартири [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06 серпня 1993 року (а. с. 14). 25 лютого 2025 року син [PERSON] [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чужовської Н.Ю. із заявою про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] (а. с. 46). 28 квітня 2025 року приватним нотаріусом Чужовською Н.Ю. надано роз`яснення позивачу про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв`язку із відсутністю відомостей у діючої картотеці з питань реєстрації фізичних осіб квартири [ADDRESS] про реєстрацію місця проживання [PERSON] . [PERSON] картотека з питань реєстрації фізичних осіб будинку за вказаною адресою непридатна до використання, тому підтвердити або спростувати факт реєстрації місця проживання [PERSON] не вбачається можливим (а. с. 15). Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила Книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Отже, спірні правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР. Згідно з ч. 1 статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. За змістом статті 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Статтею 561 ЦК УРСР було передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 560 ЦК УРСР є правом, а не обов`язком спадкоємця. Аналіз змісту статей 548, 549 ЦК УРСР свідчить, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Діями спадкоємця, що свідчать про прийняття ним спадщини є: 1) фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; 2) подача в державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З урахуванням змісту статті 76 ЦПК України прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном може підтверджуватися будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 12 листопада 2024 року, яким встановлено факт родинних відносин між позивачем та [PERSON] (а. с. 19). Обґрунтовуючи доводи позовної заяви, [PERSON] , посилається на те, що на час смерті матері проживав разом з нею та прийняв спадщину шляхом фактичного вступу у володіння та користування спадковим майном. Відповідно до копії заяви [PERSON] до керівника органу приватизації УЖКХ Одеського міського виконкому, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані з 16 серпня 1989 року [PERSON] та [PERSON] (а. с. 11-об.). Згідно довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири [ADDRESS] у вказаній квартирі з 1989 року зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а. с. 12). Реєстрація позивача у квартирі [ADDRESS] підтверджується довідкою ДНАП ОМР № 3811Н/11-06 від 27 лютого 2025 року (а. с. 9) та копією паспорта позивача (а. с. 6-об.). Місце проживання померлої [PERSON] у квартирі [ADDRESS] підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а. с. 55). На підтвердження факту прийняття спадщини після померлої матері позивачем надано також свідоцтво про право власності на житло від 06 серпня 1993 року, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , право власності за співвласниками зареєстровано 03 лютого 1994 року (а. с. 14-об.). Допитана у відкритому судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є сусідкою [PERSON] та [PERSON] показала, що останні проживали разом у квартирі [ADDRESS] з 1989 року по день смерті [PERSON] . В подальшому позивач залишився проживати у вказаній квартирі, де і проживає до теперішнього часу, місця проживання ніколи не змінював. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Таким чином, судом встановлено, що позивач на час смерті матері проживав разом з нею, що підтверджується показаннями свідка та наявними в матеріалах справи письмовими доказами, що дає суду підстави дійти висновку про задоволення позову [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved