Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою в якій просить: встановити факт неправильності (неповноти) запису про національність його батька [PERSON] , а саме: в актовому записі про народження [PERSON] [INFO] № 1519 від 07 березня 1968 року, який вчинений Львівським міським Бюро ЗАГС, у актовому записі про державну реєстрацію шлюбу № 871 від 10 червня 1995 року, який вчинений міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, у актовому записі про державну реєстрацію шлюбу № 389 від 12 лютого 1967 року, який вчинений міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції; зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України внести зміни в актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] № 1519 від 07 березня 1968 року, який вчинений Львівським міським Бюро ЗАГС, а саме в графі «відомості про батька» національність [PERSON] змінити з «українець» на «поляк», у актовому записі про державну реєстрацію шлюбу № 871 від 10 червня 1995 року, який вчинений міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, а саме в графі «національність» національність [PERSON] змінити з «українець» на «поляк», у актовому записі про державну реєстрацію шлюбу № 389 від 12 лютого 1967 року, який вчинений міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, а саме в графі «національність» національність [PERSON] змінити з «українець» на «поляк». Заяву обґрунтовує тим, що в його свідоцтві про народження в графі батько зазначено [PERSON] без визначення національності, а у витязі з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження в графі батько зазначено [PERSON] національність - українець. Відповідно до запису з посвідки про народження [PERSON] , вчиненого Олеським Рай Бюро ЗАГС від 28 липня 1940 року, вказано те, що його дідо [PERSON] за національністю є поляк. З наявних матеріалів справи вбачається, що його дідо [PERSON] за національністю є поляк, відповідно його син [PERSON] та він ( [PERSON] ) за національністю теж є поляками. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 19 січня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження та призначено судове засідання. Заявник в судове засідання не прибув, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги просить задовольнити. Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не прибув, про розгляд справи був належним чином повідомлений, клопотань до суду не подавав. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 09 лютого 2026 року, є дата складення повного судового рішення 13 лютого 2026 року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи заявника, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви, зважаючи на таке. Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 07 липня 1995 року «Про практику розгляду судами справ щодо встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» зазначено, що при розгляді таких справ слід враховувати, що в актових записах про народження повинні міститись відомості про національність батьків, а якщо їх не було внесено чи неправильно зазначено то такий актовий запис має бути доповнено відповідно до рішення суду. Питання щодо національності батьків, суд вирішує на підставі письмових та інших доказів. При вирішенні факту щодо неправильності запису про національність батьків слід враховувати, що згідно Указу Президента України від 31 грудня 1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності» у паспорт громадянина вносяться відомості про національність відповідно до національності одного із батьків. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні», громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Стаття 15 Закону України «Про національні меншини» передбачає, що громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об`єднання мають право в установленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв`язки з особами своєї національності та їх громадськими об`єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій. Статтею 300 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Зі змісту вказаних статей, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", вбачається, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 7 березня 1968 року, [PERSON] народився [INFO] , його батьками вказані: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Згідно з посвідки про народження серії [NUMBER] , виданої 28 липня 1940 року, Олеським Рай Бюро ЗАГС, [PERSON] народився [INFO] , батьками зазначені: [PERSON] поляк, [PERSON] - полька. Відтак, з огляду на викладене вбачається, що [PERSON] за національністю є поляк, відповідно його син [PERSON] та внук [PERSON] за національністю теж є поляками. При цьому, в українському законодавстві немає чіткого критерія щодо визначення національності за національністю матері або батька. Це означає, дитина може обрати національність одного з батьків. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що [PERSON] ідентифікував себе як поляк, у інший спосіб не може довести факти, що він та його батько за національністю поляки, і зазначені обставини перешкоджають подальшому підтвердженню його національної приналежності отриманню дозвільних документів, відновленню свого права на національність та національну ідентичність, у визначений законом спосіб, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved