Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить визнати спільною сумісною власністю, набутою під час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу, квартиру [ADDRESS] та визнати за ним право власності на частку цієї квартири. Позов обґрунтовує тим, що з 12.06.2011 року він та відповідач почали проживати однією родиною у вищезазначеній квартирі та жили разом як чоловік і дружина, вели спільне господарство, відвідували рідних та вважали себе звичайною родиною. [INFO] від спільного проживання у них народилась донька - [PERSON] , яка була зареєстрована і проживати разом із ними. Пізніше, [INFO] , він викупив у свого батька - [PERSON] квартиру, у якій він та відповідач завершили ремонт і продовжили проживати як одна родина до початку повномасштабного вторгнення російської федерації. 07.03.2022 року він відвіз відповідача та доньку до Німеччини, звідки вони вилети до Великої Британії, де зараз мешкають за адресою: [ADDRESS] . З відповідачем спілкуватися віртуально до кінця 2024 року, він підтримував дружину і доньку, надсилав дитині іграшки та вітання, проте був позбавлений можливості виїхати і возз`єднатися із родиною для продовження подальшого спільного проживання, оскільки шлюб між ними не було зареєстровано формально в держаних органах реєстрації актів України. З метою встановлення факту про спільне проживання і отримання гостьової візи до Англії (в якій йому було відмовлено усно зважаючи на відсутність формально закріплених сімейних відносин), він був змушений звернутися до Ленінського районного суду м. Кіровограда, який рішенням від 27.06.2024 року задовольнив заяву. Рішення набрало законної сили, сторонами не оскаржувалось. Проте під час чергового візиту відповідача до м. Кропивницького, що відбувся після винесення рішення - у серпні 2024, коли він почав піднімати питання про возз`єднання родини, з`ясувалося, що плани на життя, виховання дитини та подальше спільне проживання перестали співпадати, взаєморозуміння зникло. Відповідач просила залишати спільне житло під час зустрічей із її батьками та друзями, говорити про те, що її влаштовує роздільне проживання. Після повернення дружини і доньки до Англії спілкування зійшло нанівець, особливо зважаючи на те, що він вийшов на пенсію, припинив працювати і не може надавати такої фінансової підтримки, яку надавав у минулі роки. У березня 2025 він виявив відсутність деяких документів і знайшов Звіт про оцінку майна (квартири [ADDRESS] ), який був датований періодом перебування [PERSON] у м. Кропивництький у 2024 році. Все вище перелічене, разом із відсутністю у нього власного окремого житла та фактичній реєстрації нерухомого майна за відповідачем, з якою у нього відсутнє спілкування, викликає занепокоєння і необхідність захистити своє право власності на частину майна, набутого під час спільного проживання без реєстрації шлюбу між ним та [PERSON] , а тому посилаючись на вказані обставини, норми чинного законодавства, просить задовольнити позов. Ухвалою суду від 16.06.2025 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, відповідачу надано термін для подання відзиву на позов, вирішено питання про забезпечення позову. Відповідачем відзив на позов не подано. Ухвалою суду від 13.10.2025 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті. В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені, представник позивача адвокат Майнард Н.О. надала суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити, відповідач 02.02.2026 року на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності та визнання позову. Дослідивши матеріали справи суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу майна, що є у спільній сумісній власності. Судом встановлено та не оспорюється сторонами у справі, що з 12.06.2011 року вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в квартирі [ADDRESS] , вели спільне господарство і [INFO] від спільного проживання у них народилась донька - [PERSON] , яка була зареєстрована і проживати разом із ними. На даний час сторони проживають окремо, позивач проживає за вищевказаною адресою, відповідач з донькою за кордоном. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.06.2024 року (справа № 405/1066/24) за заявою [PERSON] встановлено факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] із 12.06.2011 року до 07.03.2022 року на території України. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарський, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В період шлюбу та відповідно до договору купівлі-продажу від 11.08.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Драною І.В. за реєстровим № 1895, [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 60 СК України. майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Згідно з частини 1 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За приписами ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 25.11.2015 року у справі № 6-2333цс15, статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачем не заявлялась вимог про компенсацію судових витрат, понесених ним при подачі позову в суд, суд відносить судові витрати по справі за його рахунок.

Outcome: approved