Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Лисичанська міська військова адміністрація Сіверськодонецького району Луганської області в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В позовній заяві представник позивача зазначив, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 березня 2025 року в цивільній справі №307/460/25 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Зі слів громадянки [PERSON] батько дітей їх долею не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, не відвідує, не телефонує. [PERSON] з 18 серпня 2023 року проживає в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] з двома малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] . За весь час проживання в гуртожитку [PERSON] веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, ухиляється від виховання та утримання дітей. Відповідачка двічі була кодована від алкогольної залежності 09.11.2024 року та 16.02.2025 року, але кодування давало тимчасовий ефект на незначний термін. Крім того, [PERSON] проходила курс реабілітації в закладі для алкозалежних жінок в селищі Почуйки Житомирської області, але покинула заклад набагато раніше запланованого терміну, що унеможливило досягнення позитивного результату лікування, [PERSON] тричі була влаштована на роботу, але була звільнена через порушення трудової дисципліни на фоні зловживання алкогольними напоями. У період запійного стану матері її малолітні діти перебувають під наглядом активу гуртожитку, вона злісно ухиляється від виховання та утримання дітей. За інформацією завідуючої дитячого садочку №532, який відвідують малолітні діти, мати дітей неодноразово приходила за ними в стані алкогольного сп`яніння, або зовсім не забирала їх, тому дітей відводили до гуртожитку працівники закладу та передавали під нагляд коменданту гуртожитку. Позивач зазначає, що з [PERSON] неодноразово була проведена роз`яснювальна робота, яка не принесла позитивних результатів. Перебування малолітніх дітей з матір`ю, яка постійно знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, становить загрозу їх життю та здоров`ю. Наразі розглядається питання вилучення дітей з родини останньої та тимчасового влаштування у лікувальний заклад. [PERSON] була попереджена, що у разі неналежного виконання батьківських обов`язків, зловживання алкоголем, залишення дітей у небезпеці, вона може бути позбавлена батьківських прав, а діти будуть передані органу опіки та піклування. Мати дітей написала заяву на ім`я начальника служби у справах дітей та сім`ї Святошинської райдержадміністрації з проханням влаштування дітей до медичного закладу з подальшим влаштуванням на сімейні форми виховання, вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яких передати органу опіки та піклування Лисичанської міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області до вирішення питання щодо їх влаштування у сімейні форми виховання,стягнути з [PERSON] , та [PERSON] на користь особи чи установи, в якій будуть виховуватися малолітні діти, аліментні платежі на утримання дітей у розмірі по 1/3 від усіх видів їх доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дітьми повноліття. Представник позивача Лисичанської міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області в судове засідання не з`явився, та як подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що батьки малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] : [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 25 липня 2011 року у виконкомі Тересвянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом №36, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.20). Від даного шлюбу у відповідачів народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії [NUMBER] та № [NUMBER] (а.с.9-10). Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 березня 2025 року в цивільній справі №307/460/25 шлюб між відповідачами [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.21-23). Згідно довідок від 28 вересня 2023 року №3008-7001896537 та №3008-7001896560, малолітні діти [PERSON] та [PERSON] взяті на облік як внутрішньо переміщені особи в м. Київ (а.с.18-19). Згідно заяви відповідачки [PERSON] від 10 січня 2025 року вбачається, що вона повідомляла компетентні органи, що вона зловживала алкогольними напоями після чого пройшла лікування та реабілітацію в с. Почуйки Житомирської області, зобов`язується не зловживати алкогольними напоями, зняти житло з кращими умовами проживання для дітей, працевлаштуватися та влаштувати дітей в дитячий садок (а.с.24-25). З письмових пояснень директора Лисичанського міського центру соціальних служб від 23 липня 2025 року №240, вбачається що [PERSON] з 18 серпня 2023 року проживає в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] з двома малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . За весь час проживання в гуртожитку [PERSON] веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, ухиляється від виховання та утримання дітей. Двічі була кодована від алкогольної залежності 09.11.2024 року та 16.02.2025 року, але кодування надавало тимчасовий ефект на незначний термін. Крім того [PERSON] проходила курс реабілітації в закладі для алкозалежних жінок, але покинула заклад набагато раніше запланованого терміну, що унеможливило досягнення позитивного результату лікування. Тричі КЗ «Лисичанський міський Центр соціальних служб» допомагав [PERSON] влаштовуватися на роботу, але була звільнена через порушення трудової дисципліни на фоні зловживання алкогольними напоями. У період запійного стану матері її малолітні діти перебувають під наглядом активу гуртожитку. Вона злісно ухиляється від виховання та утримання дітей. Неодноразово проведена роз`яснювальна робота з [PERSON] не принесла позитивних результатів. Перебування малолітніх дітей з матір`ю, яка постійно знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, становить загрозу їх життю та здоров`ю. Наразі розглядається питання вилучення дітей з родини останньої та тимчасового влаштування у лікувальний заклад (а.с.26). Згідно інформації закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №532 Святошинського району міста Києва Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації №182 від 24 липня 2025 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , відвідують заклад дошкільної світи (ясла-садок) №532 Святошинського району міста Києва; педагогічними працівниками закладу неодноразово фіксувались випадки, коли мати дітей [PERSON] перебувала в стані алкогольного сп`яніння, і в такому стані діти їй не передавалися, про що повідомлялася адміністрація закладу. Крім цього, за рішенням адміністрації було ініційовано залучення психолога для роботи з дітьми, які можуть перебувати в ситуації ризику, з матір`ю дітей проводилась роз`яснювальна робота, в ході якої її було попереджено про наслідки не виконання батьківських обов`язків (а.с.27). Із заяви [PERSON] від 23 липня 2025 року вбачається що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , так як не може їх виховувати через матеріальний стан та алкогольну залежність, просила влаштувати її дітей на обстеження до медичного закладу з подальшим влаштуванням їх до центру реабілітації або сімейних форм навчання (а.с.28). Згідно висновку органу опіки та піклування Лисичанської міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області про доцільність позбавлення батьківських прав від 25 липня 2025 року №2777/01-16, останній прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.29-30). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ста. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч 7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані виховувати і утримувати дитину до досягнення повноліття, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 164 ч.1 п.2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно з пунктами 15 та 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Пунктом 18 вказаної Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а тому суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року в справі №461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) вказано, що «звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на від 03 грудня 1986 року)». Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування, а ч. 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Судом встановлено, що на даний час відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають зі своїми малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] . Згідно досліджених в судовому засіданні письмових пояснень директора Лисичанського міського центру соціальних служб від 23 липня 2025 року №240, [PERSON] з 18 серпня 2023 року проживає в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] з двома малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . За весь час проживання в гуртожитку [PERSON] веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, ухиляється від виховання та утримання дітей. Двічі була кодована від алкогольної залежності 09.11.2024 року та 16.02.2025 року, але кодування надавало тимчасовий ефект на незначний термін. Крім того [PERSON] проходила курс реабілітації в закладі для алкозалежних жінок, але покинула заклад набагато раніше запланованого терміну, що унеможливило досягнення позитивного результату лікування. Тричі КЗ «Лисичанський міський Центр соціальних служб» допомагав [PERSON] влаштовуватися на роботу, але була звільнена через порушення трудової дисципліни на фоні зловживання алкогольними напоями. У період запійного стану матері її малолітні діти перебувають під наглядом активу гуртожитку. Вона злісно ухиляється від виховання та утримання дітей. Неодноразово проведена роз`яснювальна робота з [PERSON] не принесла позитивних результатів. Перебування малолітніх дітей з матір`ю, яка постійно знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, становить загрозу їх життю та здоров`ю. Наразі розглядається питання вилучення дітей з родини останньої та тимчасового влаштування у лікувальний заклад (а.с.26). Крім того, з письмової інформації закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №532 Святошинського району міста Києва Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації №182 від 24 липня 2025 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , відвідують заклад дошкільної світи (ясла-садок) №532 Святошинського району міста Києва; педагогічними працівниками закладу неодноразово фіксувались випадки, коли мати дітей [PERSON] перебувала в стані алкогольного сп`яніння, і в такому стані діти їй не передавалися, про що повідомлялася адміністрація закладу. Крім цього, за рішенням адміністрації було ініційовано залучення психолога для роботи з дітьми, які можуть перебувати в ситуації ризику, з матір`ю дітей проводилась роз`яснювальна робота, в ході якої її було попереджено про наслідки не виконання батьківських обов`язків (а.с.27). Також, суд зазначає, що відповідачка [PERSON] 23 липня 2025 року зверталася із заявою в службу в справах дітей Святошинської РДА, в якій зазначала, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , так як не може їх виховувати через матеріальний стан та алкогольну залежність, просила влаштувати її дітей на обстеження до медичного закладу з подальшим влаштуванням їх до центру реабілітації або сімейних форм навчання (а.с.28). Наведені обставини також підтверджуються дослідженим в судовому засіданні висновком органу опіки та піклування Лисичанської міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області про доцільність позбавлення батьківських прав від 25 липня 2025 року №2777/01-16. З вказаного висновку органу опіки та піклування також вбачається, що відповідач [PERSON] долею своїх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] не цікавиться, матеріальної допомоги їм не надає, не відвідує, не телефонує. Отже, з досліджених в судовому засіданні письмових доказів вбачається, що відповідачі не намагаються змінити своє ставлення до своїх малолітніх дітей та до виконання своїх батьківських обов`язків. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачами [PERSON] та [PERSON] своїми батьківськими обов`язками щодо їх малолітніх дітей є наслідком винної поведінки відповідачів та є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо їх дітей з передачею дітей органу опіки та піклування Лисичанської міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області, для їх подальшого влаштування. Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст.169 СК України відповідачі [PERSON] та [PERSON] після зміни своєї поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення їх батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (частина друга статті 166 СК України). Відповідно до вимог частини третьої статті 166 СК України при задоволенні позову про позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. У статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на неповнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Зважаючи на викладене, суд вважає за доцільне стягувати з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь органу опіки та піклування Лисичанської міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області, аліменти на утримання двох малолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 1/3 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, кожного з відповідачів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 29 липня 2025 року, і до досягнення дітьми повноліття. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання двох дітей за один місяць.

Outcome: approved