Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Позовні вимоги. Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 04.11.2023-100002133 від 04.11.2023 року у розмірі 23880,06 грн., а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що відповідно до кредитного договору, відповідач отримала кредит у розмірі 12000 грн. зі строком користування кредиту 84 календарних днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1 %, за 1 день користування кредитом та комісії, пов`язаної з наданням кредиту, у розмірі 15% від суми кредиту, а позичальник зобов`язувалась повністю погасити заборгованість за кредитом. Однак, всупереч вимог цивільного законодавства та умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання не виконала, а саме, не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки, у зв`язку з чим станом на день подання позову у неї утворилась заборгованість у розмірі 23880,06 грн. Рух справи в суді. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19.09.2024 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Ухвалою суду від 27.11.2024 року було задоволено клопотання представника відповідача та призначено по справі судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Комунального некомерційного підприємств Львівської обласної ради "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня». Зупинено провадження у справі на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 19.01.2026 року поновлено провадження у справі. Позиція сторін по справі. Представник позивача в судове засідання не заявилась. У позовній заяві просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував в повному обсязі. Зазначив, що [PERSON] понад п`ять років являється інвалідом першої групи внаслідок психічного захворювання, має потребу у постійній сторонній допомозі та нагляду. Відтак, враховуючи зазначену обставину, [PERSON] за своїм станом здоров`я не могла самостійно укласти договір позики, отримати кредитні кошти та розпорядитися ними. Встановлені судом фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 04.11.2023 року [PERSON] підписала заявку кредитного договору № 04.11.2023-100002133 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С657. Згідно відповіді до вказаної заявки, позичальник отримала на умовах, передбачених договором, грошові кошти у сумі 12000,00 гривень в строк на 84 днів, дата повернення кредиту 26.01.2024 року. Пунктами 7-9 кредитного договору визначено що процентна ставка "Стандарт" фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку на який надається кредит. Проценти розраховуються шляхом множення кредиту/залишку кредиту (база розрахунку) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. Комісія, пов`язана з наданням кредиту (надалі "комісія") 15% від суми кредиту та дорівнює 1800 грн. 00 коп. Розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Крім того, визначено, що даний кредитний договір, частиною якого є відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), укладається в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», [PERSON] погодилася на вказані умови, підписавши відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 04.11.2023-100002133. Факт надання кредиту підтверджується квитанцією «liqpay» від 04.11.2023 року, згідно з якою на банківську картку відповідача було перераховано 12000 грн. з призначенням платежу «видача за договором № 04.11.2023-100002133».. У відповідності до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 04.11.2023-100002133 року, у позичальника [PERSON] , наявна заборгованість в сумі 23880,06 грн., що складається з заборгованості по основному боргу в розмірі 12000 грн., по процентам у розмірі 10080,06 грн., по комісії 1800 грн. Мотиви прийняття рішення судом. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли всіх істотних умов договору. За правилами ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Частиною першою статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до статей 1048-1052, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором. Із змісту статей 1054, 1055 ЦК України слідує, що за кредитним договором, укладеним у письмовій формі, банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, відповідно до статей 549 - 552 ЦК України, що нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором. З огляду на вказане, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку, що між ТОВ "Споживчий центр" та [PERSON] , був укладений кредитний договір за допомогою електронного підпису, позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав повністю, натомість відповідач не виконала своїх кредитних зобов`язань щодо повернення коштів, а тому з останньої підлягає стягненню заборгованість за основним боргом в розмірі 12000 грн., за відсотками в сумі 10080,06 грн. та за комісією в сумі 1800 грн. Заперечуючи проти позову представник відповідача зазначив, що [PERSON] понад п`ять років являється інвалідом першої групи внаслідок психічного захворювання, має потребу у постійній сторонній допомозі та нагляду. Відтак, враховуючи зазначену обставину, [PERSON] за своїм станом здоров`я не могла самостійно укласти договір позики, отримати кредитні кошти та розпорядитися ними. На підтвердження зазначеного, суду була надана довідка до акту огляду МСЕК від 12.12.2023 року № 2513. Як свідчать матеріали справи, підписання кредитного договору та отримання грошових коштів відбулося у листопаді 2023 року. Крім того, 27 листопада 2024 року було задоволено клопотання представника відповідача та призначена судово-психіатрична експертиза. Однак, у зв`язку з не оплатою витрат на проведення експертизи, остання не була проведена, матеріали цивільної справи були повернуті суду. Постановляючи рішення у даній справі суд аналізує наявні докази, надані сторонами. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Отже, суд не має права підміняти експерта, самостійно вирішуючи питання, що потребують спеціальних знань (технічних, медичних, економічних тощо). Висновок експерта є доказом, який суд оцінює нарівні з іншими, але не може самостійно проводити дослідження або замінювати висновки експерта власними висновками, що підтверджено практикою Верховного Суду. Оскільки, стороною відповідача не доведено що [PERSON] страждала стійким психічним захворюванням на момент укладення договору позики і була нездатна усвідомлювати значення свої дій та керувати ними, заборгованість по кредитному договору підлягає стягненню у повному обсязі. Щодо судового збору. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України У постанові Верховного Суду від 01.03.2017 року у справі №6-152цс17 зроблено правовий висновок, згідно з яким, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга цієї статті). Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Отже, витрати зі сплати судового збору понесені позивачем мають бути компенсовані за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З долученої до матеріалів справи довідки до акту огляду МСЕК від 12.12.2023 року № 2513, вбачається, що [PERSON] встановлено першу «Б» групу інвалідності. Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення [PERSON] від сплати судового збору.

Outcome: approved