Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

31.12.2025 товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - Товариство) через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 1335767380368 у розмірі 18000 грн, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн та 6000 грн витрат на правничу допомогу. В обґрунтування позову вказано, що 23.12.2023 між товариством з обмеженою відповідальністю «Віва капітал» та [PERSON] укладено договір № 1335767380368 про надання споживчого кредиту в електронній формі за вільного волевиявлення відповідача в особистому кабінеті на офіційному вебсайті кредитодавця. Згідно з умовами укладеного кредитного договору ТОВ «Віва капітал» надало для [PERSON] кредитні кошти в розмірі 4500 грн у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним згідно з графіком платежів, погодженим сторонами. Проте, [PERSON] не виконав належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором. 22.07.2024 між ТОВ «Віва капітал» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №22072024 , за яким ТОВ «Віва капітал » відступило для Товариства право вимоги за кредитним договором № 1335767380368 від 23.12.2023, а останнє набуло права вимоги до відповідача на суму боргу в розмірі 18000 грн, що складається з: 4500 грн - заборгованості за тілом кредиту, 13500 грн - заборгованості за відсотками. Ухвалою судді Полонського районного суду Хмельницькоої області від 02.01.2026 року у справі відкрито провадження, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено сторонам строк для подання заяв по суті справи. Відповідачу копія позовної заяви з доданими документами надіслана позивачем цінним листом 25.12.2025. [PERSON] за зареєстрованою адресою місця проживання судом надіслано копію ухвали про відкриття провадження та витяг про права та обов`язки, проте конверт з вкладенням повернутий на адресу суду з довідкою відділення Укрпошти від 23.01.2026 про відсутність адресата за вказаною адресою, однак за положеннями п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК відправлення вважається врученим. Відповідач у визначений судом строк відзив на позов не подав. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та, відповідно до ст.280 ЦПК України, за згодою позивача, яка викладена в позовній заяві, проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає про таке. Встановлено, що 23.12.2023 між [PERSON] та ТОВ «Віва капітал» укладено договір № 1335767380368 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 4500 грн на строк 120 днів з 23.12.2023 по 21.04.2024, тип процентної ставки фіксована, базова процентна ставка 2,5%, орієнтовна загальна вартість кредиту 17775 грн (а.с.19-25). Відповідлно до п.2.23 кредит надається шляхом здійснення переказу коштів кредитодавця в сумі 4500 грн на банківський рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу № [NUMBER] . За умовами укладеного кредитного договору [PERSON] зобов`язалася у встановлений договором строк повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пеню (у разі наявності) та інші платежі, передбачені цим договором. Вказаний договір укладений в електронній формі та підписаний сторонами., відповідачем закрема із використанням одноразового ідентифікатора V4S4D1, який, відповідно до даних довідки про ідентифікацію клієнта (а.с.15), було надіслано для [PERSON] 23.12.2023 о 20:46:30 на його номер телефону [NUMBER] . ТОВ «Мілоан» виконало свої обов`язки за кредитним договором та надало для відповідача кредит в розмірі 4500 грн шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , про що свідчать дані інформації ТОВ «ФК «Контрактовий дім» (а.с.36). 22.07.2024 між ТОВ «Віва капітал» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №22072024 , за яким ТОВ «Віва капітал » відступило для Товариства право вимоги за кредитним договором № 1335767380368 від 23.12.2023, а останнє набуло права вимоги до відповідача на суму боргу в розмірі 18000 грн, що складається з: 4500 грн - заборгованості за тілом кредиту, 13500 грн - заборгованості за відсотками (а.с.29-32), що підтверджено також даними витягу з Реєстру боржників до вказаного договору факторингу (а.с.11). Факт оплати позивачем набутих прав вимог підтверджується копією платіжної інструкції № 9083 від 30.07.2024 (а.с.38). Відтак, у відповідності до умов зазначеного договору факторингу ТОВ «Діджи Фінанс» за плату прийняло належне ТОВ «Віва капітал» право вимоги до боржників, вказаних у реєстрах боржників, зокрема до відповідача. Перевіряючи правомірність позовних вимог законодавчим нормам, суд виходить з такого. За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 ст. 627 ЦПК України). Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України.) Абзац другий ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно з ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 цього Кодексу). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Первісний кредитор виконав свої зобов`язання за вище вказаним кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошти згідно умов договору. [PERSON] вільно обрав фінансову установу та звернувся до неї з метою отримання кредитних коштів, уклав договір № 1335767380368 від 23.12.2023 про надання споживчого кредиту, погодившись на його умови, проте свої зобов`язання за ним належним чином не виконав, не повернув кредит у повному розмірі у визначений строк, не сплатив проценти за користування ним, чим порушив вимоги, встановлені кредитним договором. Зважаючи на оформлений у встановленому порядку кредитний договір та договір факторингу позивач є належним стягувачем заборгованості за кредитним договором №1335767380368 від 23.12.2023 з відповідача. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України). Надані позивачем докази підтверджують наявність у відповідача за вказаним кредитним договором заявленої Товариством заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4500 грн. А тому суд приходить до висновку, позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за тілом кредиту в заявленому позивачем розмірі підлягають до задоволення. Перевіряючи правомірність нарахування відсотків за користування кредитними коштами за укладеним з відповідачем кредитним договором суд виходить з такого. Умовами кредитного договору сторони передбачили строк кредитування, який складає 120 днів з 23.12.2023 по 21.04.2024. Відповідно до даних розрахунку заборгованості за кредитним договором №1335767380368 від 23.12.2023 вбачається, що нарахування процентів здійснено за період з 23.12.2023 по 20.04.2024, тобто в межах строку, передбаченого Договором (а.с.12-13). Таким чином позовні вимоги шодо стягнення з відповідача процентів в сумі 13500 грн також є обґрунтованими. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження розміру заборгованості по процентам позивачем надано розрахунок заборгованості з зазначенням щоденних нарахувань процентів та погашення по кредитному договору. Відповідачем не надано доказів на спростування розміру заборгованості по кредитному договору. В силу вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, зважаючи на те, що позов задоволено повністю, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн (який сплачено з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження розміру ставки при подачі позову через систему «Електронний суд»). Відповідно до ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6). У пункті 44 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги № 42649746 від 01.01.2025, укладений з адвокатом Лівак І.М. (а.с.16-18) та додаткову угоду № 1335767380368 від 01.01.2025 до нього (а.с.35), детальний опис робіт (наданих послуг) (а.с.14), акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 17.11.2025, виконаних вказаним адвокатом, відповідно до яких витрати на правничу допомогу склали 6000 грн, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім`я Лівак І.М. (а.с.41 зворот). Відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не заявлено, не співмірність таких витрат не доведено. У зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України слід стягнути понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Outcome: approved