Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

16.01.2025 року [PERSON] через свого представника звернулась до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем [PERSON] позивач у шлюбно - сімейних стосунках ніколи не перебувала, разом не проживала, батьківство відповідача відносно сина позивача [PERSON] встановлене рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 23.06.2023 року на підставі ст.109 ЦПК України. Молекулярно-генетична експертиза в рамках розгляду вказаної справи проведена не була, при ухвалені рішення Оболонським районним судом м.Києва було враховані вимоги ст.109 ЦПК України, так- як на час проведення експертизи позивач виїхала з дитиною за межі м.Києва, в зв`язку з повномасштабним вторгненням рф в Україну та позивач вважає, що біологічне батьківство відповідача не підтверджене, справа розглянута без її участі. При народженні сина, [PERSON] , з яким вона тривалий час підтримувала стосунки, визнав своє батьківство і за спільною заявою добровільно був зареєстрований батьком, про що було видано свідоцтво про народження. Своє батьківство він ніколи не оспорював, не відмовлявся від нього, у вересні 2021 року звертався до ДПС України з заявою про заборону виїзду його сина [PERSON] за межі України без його згоди, також звертався до Нацполіції з заявою про встановлення місця проживання дитини. У 2023 році до Служби у справах дітей Оболонського району з різними заявами про встановлення місця перебування сина. Його батьківство не спростоване біологічною експертизою, він навіть не був допитаний судом як свідок, суд прийняв лише його нотаріальну заяву, написану під тиском відповідача [PERSON] , і виключив відомості про нього як батька із актового запису про народження дитини. Це рішення залишене в силі. Від народження і до моменту звернення з вказаним позовом до суду, відповідач [PERSON] жодного разу дитину не бачив, не виявляв бажання побачити дитину, малолітня дитина а також позивача не отримували жодних коштів чи речей на виховання, утримання малолітнього сина [PERSON] . Малолітній [PERSON] виховується в сім`ї матері, бабусі, дідуся та вітчима, саме вони є для нього єдиною сім`єю, де дитина оточена любов`ю і турботою. З родиною у нього тісний емоційний зв`язок і втручання в життя дитини невідомої їй людини буде непропорційним. [PERSON] ні від народження дитини, ні від отримання судового рішення не виявляв ніякого інтересу до життя та здоров`я дитини, н ніколи не цікавився здоров`ям у дитини, умовами його проживання чи виховання та забезпечення, хоча достовірно знав адресу проживання позивача та її сина [PERSON] . Позивач ніяких перешкод у спілкуванні з сином [PERSON] відповідачу не чинила. Позивач вважає, що все наведене свідчить про свідоме ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків протягом понад 4 років і є підставою для позбавлення його батьківських прав. 21 травня 2025 р. по даній справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 06.03.2025 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, у якому останній просив відмовити у позові повністю. Зазначив, що його батьківство відносно сина [PERSON] встановлене рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 23.06.2023 року. До цього батьком дитини був записаний [PERSON] , який подав нотаріальну заяву що він на момент реєстрації знав що не є батьком та погодився на це виключно на прохання позивачки. Доводи, зазначені у позові вважає наклепом та обмовлянням його. Вказує, що у 2016-17 роках у нього з позивачкою були романтичні стосунки, потім рік перерва, а з середини 2019 року особисті стосунки відновили, а з березня по липень 2020 року спільно проживали, робили ремонт, мали намір одружитись. 21.04.2020 року позивач у переписці привітала його з днем народження і надіслала фото УЗД з дитиною та повідомила що у них хлопчик. Про народження сина позивачка повідомила йому шляхом надсилання телефонного повідомлення. Дитину бачив один раз при виписці. Кошти їй надсилав до травня 2021 року. На спілкування вона не виходила, на дзвінки не відповідала. На його листи від 09.12.2024 року та від 23.01.2025 року відповідь не надала. Всі твердження позивачки про його ухилення від участі у вихованні та утриманні дитини вважає наклепом, маніпуляціями, адже саме вона унеможливлює таке спілкування. Він має бажання і намір виховувати і утримувати дитину, а позивачка змінює адреси, одружилась перед подачею позову, дитина проживає з її новим чоловіком, який тепер займається його вихованням. На поставлені 10 питань відповів, що він ніколи не проживав з дитиною, син з ним не знайомий і йому про дитину нічого не відомо через ухиляння позивачки від спілкування, але це не впливає на факт його батьківства та право дитини знати батька. Він не дозволяє собі з`явитись до дитини без запрошення чи прийти на дитмайданчик, тому це питання має бути вирішене в правовому полі. Також 06.03.2025 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, що був прийнятий до розгляду з первинним позовом Відповідно до вимог за зустрічним позовом [PERSON] просив суд зобов`язати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON] та встановити йому наступні способи участі у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] : -1 (один) раз на тиждень (субота з 10.00 до 15.00 години); -??один тиждень взимку та два тижні влітку з правом виїзду закордон; -??в дні народження дитини щорічно з 16.00 години до 20.00 години; -??в день народження батька щорічно з 16.00 години до 20.00 години; -??щороку, в дні державних свят з 14.00 години до 20.00 години; -??щомісячно кожну третю суботу місяця з 09.00 години до 20.00 години; -??вільне спілкування батька з сином за допомогою телефонного або іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування. Позовні вимоги обґрунтував наступним, що у 2016-17 р. у нього були романтичні стосунки з [PERSON] , з середини 2019 р вони відновили стосунки, стали спільно проживати з березня по липень 2020 року, мали намір одружитись, але шлюб не був зареєстрований, ініціатором розриву стосунків була позивач за первинним позовом [PERSON] . У квітні 2020 року [PERSON] привітала його з днем народження і направила фото УЗД дитини та написала «що у нас хлопчик». Про народження сина вона повідомила йому. Сина бачив один раз при виписці з пологового будинку, після чого вона його переховувала і не дозволяла бачитись. Він продовжував надсилати їй кошти на утримання доки вона не змінила карткові рахунки. На спілкування не виходила, на дзвінки не відповідала. 10.06.2021 року він подав позов про визнання батьківства, але відповідачка ухилялась від явки в судові засідання і явки на експертизу. В процесі розгляду справи йому стало відомо що батьком дитини записаний громадянин [PERSON] , про відносини якого з [PERSON] у 2019 році він не знав, їх відносини вважав моногамними. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 23.06.2023 року було встановлено факт його батьківства відносно сина [PERSON] і виключено з актового запису відомості про [PERSON] як батька. Після цього він також намагався здійснював спроби зв`язатись з [PERSON] однак всі його спроби ігнорувались. 09.12.2024 року він надіслав на її адресу листа про надання реквізитів для перерахування коштів та встановлення графіку зустрічей, проте відповіді не отримав. 24.01.2025 року він перерахував через АТ «Укрпошта» 30785 грн. 21.02.2025 року він звернувся до Служби у справах дітей Оболонської РДА з заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, запропонував графік зустрічей, підписати договір та розмір аліментів. Він з дитиною не знайомий і переживає за його психічний та емоційний стан тому не дозволяє собі з`являтись і спілкуватись з сином і бажає щоб всі ці питання були вирішені у правовому полі за участі служби у справах дітей, але він має намір спілкуватись та приймати участь у вихованні дитиною, вказуючи на те, що він не ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а шукає шляхи для їх реалізації, а відповідачка протиправно позбавляє дитину знати свого батька. 11.07.2025 року [PERSON] подала відзив на зустрічний позов, у якому просила відмовити у задоволенні вимог [PERSON] вказуючи на те, що вона заперечувала і заперечує біологічне батьківство [PERSON] , що дитина була зареєстрована на підставі спільної заяви її батьків [PERSON] і [PERSON] , з чого слідує про визнання [PERSON] свого батьківства відносно її сина [PERSON] . Вважає всі твердження [PERSON] стосовно його батьківсьва стосовно малолітнього [PERSON] надуманими та нічим не підтвердженими. Вказуючи на те, що [PERSON] не вчинив жодних дій аби побачитись з дитиною чи налагодити стосунки з сім`єю, вказуючи на те, що відповідачу [PERSON] достовірно відомо про місце її проживання з дитиною та номери телефонів як її так і її батьків, але будь-яких контактів чи спроб побачитися з дитиною [PERSON] не здійснив протягом 5 - ти років та не цікавився долею (як вважає [PERSON] своєї дитини) в перші дні, місяці після повномаштабного вторгнення рф в Україну . Лише у грудні 2024 року [PERSON] надіслав на її адресу непідписаний лист, де просить банківські реквізити та ще раз нагадує, що він є батьком [PERSON] на підставі рішення суду та пропонує погодити графік зустрічей з [PERSON] та після цього будь - яких дій спрямований на погодження графіку побачень зі сторони [PERSON] не було. Будь-яких інших дій чи звернень до органів опіки і піклування чи телефонних дзвінків взагалі не було. За цей час [PERSON] створив сім`ю, де у нього народився син, вихованням якого він і займається. Відповідач ( позивач за зустрічним позовом) [PERSON] для її сина [PERSON] є чужою людиною, що підтверджує [PERSON] у своєму позові, що з сином [PERSON] не знайомий. [PERSON] не погоджується з запропонованим графіком участі у спілкуванні з дитиною, вважає його неможливим і таким, що суперечить найкращим інтересам дитини , оскільки єдиним безпечним середовищем для сина є його сім`я, дитина є настороженою, підозрілою. Зміна звичного способу життя і оточення буде психотравмуючою ситуацією, створить напругу, тривожність та порушить психологічну рівновагу. При цьому [PERSON] вказує, що [PERSON] під час їх стосунків зловживав алкогольними напоями, ображав та принижував її і наразі продовжує принижувати у своєму позові. Просить врахувати висновок Служби у справах дітей Оболонської РДА від 09.04.2025 року, який визнав за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23.09.2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні 20.10.2025 року позивачка [PERSON] позов про позбавлення батьківських прав підтримала повністю, зустрічні вимоги [PERSON] не визнала, просила у їх задоволенні відмовити та пояснила наступне, що з відповідачем вона перебувала у романтичних стосунках у період 2016-1017 роки та після 2017 р. стосунки були припинені. В 2020 році між позивачем та відповідачем відбулася випадкова зустріч та вона погодилась допомогти відповідачу з ремонтом його будинку, почали спілкуватись як друзі. У лютому в телефонній розмові позивач повідомила відповідача, що вагітна, але буде допомагати і надалі. Почалася пандемія захворювань на ковід, також вагітність проходила тяжко та в цей період часу в позивача склалися складні напружені стосунки з [PERSON] , від якого завагітніла, а в цей період часу [PERSON] запропонував їй одружитися. Позивач спочатку погодилась, а потім відмовилась від реєстрації шлюбу, двічі не прийшла до відділення РАЦС та її поведінки розлючила відповідача [PERSON] Відповідач [PERSON] достовірно знаючи, що позивач завагітніла від іншої особи та батьком дитини при реєстрації її народження буде вказано іншу особу став висловлювати на її адресу в смс- повідомленнях погрози, шантажувати її судовими процесами [INFO] у позивача народився син [PERSON] . Після повномаштабного вторгнення рф в Україну позивач зі своїм сином [PERSON] виїхала за міста Києва, а відповідач [PERSON] звернувся з позовом до суду про оспорювання батьківства. В той же час відповідач [PERSON] будь - яких дій спрямованих на забезпечення, виховання, піклування по відношенню до її сина [PERSON] не здійснював та не проявляв будь - якої зацікавленості до останнього з моменту народження [PERSON] . Хоча достовірно відповідачу відомо адреси проживання позивача та її номери телефонів, вказані обставини підтверджуються матеріалами справи. Також дана обставина встановлена Актом обстеження умов проживання, що було проведено органом опіки та піклування у квітні 2024 року, під час якого встановлено, що [PERSON] вихованням дитини не займається й на даний час. Відповідач зі своєї сторони ніяких перешкод відповідачу не чинила та відповідач зі своєї сторони не звертався ні до правоохоронних органів ні до служби у справах дітей та сім`ї щодо здійснення перешкод у спілкуванні з дитиною та інтересу до дитини не проявляє. В разі задоволення зустрічного позову будуть порушені інтереси малолітнього [PERSON] так -як [PERSON] є чужою і незнайомою людиною для дитини, яку він не бачив жодного разу після народження не знає його звичок, бажань. Встановлення будь-яких способів спілкування зашкодить здоров`ю дитини, так як дитина є малолітньою, чутливою, його нервова система лише в стадії становлення, також на малолітнього [PERSON] впливають бойові дії, вибухи, оголошення тривог та як наслідок переміщення в укриття, [PERSON] дуже вразливий, вночі просипається і кличе маму, насторожений до незнайомих людей. Наразі її чоловік [PERSON] замінив [PERSON] батька, виявляє постійну турботу та піклування, займається його вихованням та утриманням, приділяє дитині багато уваги. У [PERSON] з ним склались теплі довірливі стосунки. Також позивач просила врахувати висновок психолога, що працював з дитиною та висновок Органу опіки і піклування від 03.04.2025 року, який рекомендував позбавити [PERSON] батьківських прав, на засіданні вони були удвох, там він повідомив що одружений і має сім`ю і дитину. Дані обставини в судовому засіданні були підтримані представником позивача [PERSON] , яка в судовому засіданні наполягала на задоволені первинного позову в повному обсязі та відмовити в задоволені зустрічного позову. В судовому засіданні відповідач [PERSON] зустрічний позов про визначення способів спілкування з дитиною та усунення перешкод у спілкуванні підтримав повністю, позов [PERSON] про позбавлення його батьківських прав не визнав та просив відмовити в його задоволені. Вказуючи на те, що позивач вводить суд в оману, вказуючи на те, що він не є біологічним батьком малолітнього [PERSON] , а також не навела аргументів про наявність підстав для позбавлення його батьківських прав, основний її довід що він не є біологічним батьком. Відповідач [PERSON] вказав, що в період часу 2017-2020 р. проживали разом, готувались до народження дитини, але в 2020 р. між позивачем та відповідачем погіршилися стосунки. [INFO] у позивача [PERSON] народився син [PERSON] та після народження якого вона позивач вмовила свого знайомого [PERSON] щоб останній надав свою згодую, щоб в акті про народження [PERSON] був вказаний батьком дитини. В послідуючому [PERSON] визнав що не може бути батьком і дав письмові свідчення до суду. Саме відповідач [PERSON] домовлявся про пологи [PERSON] та був при виписці [PERSON] з пологового будинку Під час розгляду цивільної справи в Оболонському районному суді про визнання батьківства [PERSON] навмисно не прибула на проведення генетичної експертизи з надуманих підстав. Саме реєстрація [PERSON] батьком унеможливила спілкування з дитиною. Позивачка не реагувала на його дзвінки, її мета - унеможливити його участь у житті дитини. Будь якого насильства він не скоював, а навпаки він робив все можливе щоб позивач та її родина жили в достатку. Також він здійснював спроби поспілкуватися з позивачем [PERSON] , але не мав змоги потрапити до під`їзду будинку, в якому проживає позивач. Після спілкування з мешканцями будинку в якому проживає [PERSON] він дійшов висновку, що остання проживає окремо, а вихованням її сина [PERSON] займаються її батьки Твердження [PERSON] , що він не спілкується з дитиною вважає маніпуляціями, бо він вимушений був доводити своє батьківство у суді. На даний час [PERSON] є малолітньою особою та в силу свого віку ( 5 років) не в змозі висловити свою думку з ким він хоче спілкуватися та проживати . Наразі будучи законним батьком він не вчиняє дій для примусу матері познайомити з сином, він не хоче заподіювати психологічних потрясінь чи шкоди дитині. Він готовий приймати участь у фінансовому забезпеченні дитини. І готовий це вирішити цивілізовано в позасудовому порядку, в зв`язку з чим відкрив картковий рахунок на ім`я [PERSON] на який перераховує відповідні кошти. При цьому в судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав той факт, що вказаним коштами може розпорядитися він, а позивач [PERSON] розпорядитися вказаними коштами не може. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні підтримала позиції відповідача [PERSON] та просила відмовити в задоволені первинного позову та задовольнити зустрічний позов, з обставин викладених у відзиві на позовну заяву (первинну) та у зустрічному позові та в поясненнях відповідача [PERSON] , додатково вказуючи, що висновок Висновок Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.04.2025 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його сина [PERSON] є незаконним та таким, що не грунтується на вимогах сімейного законодавства України та суперечить інтересами дитини. Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської в місті Києві районної державної адміністрації в судове засідання не з`явилась, просила справу розглянути без участі їх представника та надала Висновок Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.04.2025 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . У заяві до суду від 19.09.2025 року начальник Служби повідомила, що до лютого 2025 року [PERSON] з заявами про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з сином не звертався. Тільки 24.02.2025 року відповідач [PERSON] звернувся з відповідною заявою за результатами її опрацювання заявнику було надано відповідь і роз`яснено порядок звернення для розв`язання спору та надано перелік пакету документів, які необхідно подати до ЦНАП. Також 01.05.2025 року відповідач [PERSON] повторно звернувся з аналогічною заявою на яку йому також була надана відповідь. У даній заяві Служба підтримала свій висновок від 09.04.2025 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав в інтересах дитини і вважала, що зустрічний позов [PERSON] не підлягає задоволенню. Третя особа - Оболонський районний у м.Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції до суду не з`явився, про день, час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. В ході судового розгляду за клопотанням учасників процесу були допитані свідки: а саме свідок [PERSON] повідомив суду про те, що він є чоловіком [PERSON] , з якою познайомився влітку 2024 року, а в грудні 2024 року вони офіційно зареєстрували шлюб. З того часу він постійно проживає разом із [PERSON] , малолітнім [PERSON] та з батьками позивачки у [ADDRESS] . Вони проводять з позивачкою та її сином вільний час, свята, дні народження, він приїздить до них за місто, їздять за місто, разом грають у ігри, відвідують дитячі кімнати, з відповідачем [PERSON] фактично не знайомий та останній будь - якої участі у житті дитини не приймає Між свідком та малолітнім [PERSON] склалися довірливі стосунки та малолітній [PERSON] бачить в ньому захист, довіряє йому та свідок піклується про [PERSON] як про свою дитину. Наскільки йому відомо відповідач [PERSON] не надає будь - якої фінансової допомоги позивачу [PERSON] , та не приймає будь - якої участі в житті дитини. Свідок [PERSON] повідомила суду, що вона є подругою [PERSON] , з якою познайомилась в день початку повномаштабного вторгнення 24.02.2022 року на дитячому майданчику. Вони поряд живуть, гуляють разом в парку та обговорюють питання щодо виховання дітей. Про народження [PERSON] знає тільки зі слів [PERSON] , так як на момент знайомства, дитині було близько 1 року і 2 місяці. Із позивачкою та її сином бачиться регулярно. Вказала, що з [PERSON] гуляють і мама, і дідусь, і бабуся та чоловік матері. Зазначила, що як [PERSON] , так і чоловік позивачки звикли і йдуть на контакт один з одним, граються один з одним та у них хороші стосунки. Її чоловік та чоловік позивачки знайомі, спілкуються та разом гуляють з дітьми. Відповідача [PERSON] ніколи не бачила, знає тільки його прізвище, як їй відомо зі слів, що останній не приймає будь - якої участі у виховані дитини, спілкуванні та утримані дитини. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Відповідно до Свідоцтва про народження [PERSON] серія [NUMBER] виданого 24.12.2020 року, дитина народилась [INFO] . Матір`ю записана [PERSON] , а батьком - [PERSON] , реєстрацію народженої дитини здійснено Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Згідно листа Оболонського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві вих. № 427/33.5-80 від 12.03.2025р. перевіркою, проведеною за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено актовий запис №3478 про народження [PERSON] , [INFO] , складений 24.12.2020, де в графі підстава запису відомостей про батька була спільна заява батька [PERSON] та матері [PERSON] про визнання батьківства, відомості про якого внесені відповідно до ст.126 Сімейного кодексу України. Згідно свідоцтва про народження (повторне) [PERSON] серія [NUMBER] від 28.12.2023 року, матір`ю записана [PERSON] , а батьком - [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження (повторне) [PERSON] , серія [NUMBER] від 30.11.2024 року матір`ю записана [PERSON] , а батьком - [PERSON] . Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №00048239419 про внесення змін до актового запису цивільного стану, виданий 30.11.2024 року Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зміни до відомостей актового запису №3478 від 24.12.2020 року внесені - 21.07.2023 року на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва про визнання батьківства у справі №756/16749/21 від 23.06.2023 року, до набрання рішенням законної сили, змінено прізвище дитини з « [PERSON] » та « [PERSON] » і по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] », внесено зміни про батька [PERSON] , [INFO] , - 22.12.2023 року вказані 21.07.2023 року зміни анульовані, виключено відомості про [PERSON] та в цей же день 22.12.2023 року внесено відомості на підставі ухвали Касаційного цивільного суду Верховного Суду №61-15873ск23 від 14.11.2023р; рішення Оболонського районного суду м. Києва про визнання батьківства у справі №756/16749/21 від 23.06.2023 року, змінено прізвище дитини з» [PERSON] » та « [PERSON] » і по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] », внесено зміни про батька - [PERSON] , [INFO] - 30.11.2024 року Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києві від 08.10.2024 року у справі №755/8882/24 прізвище дитини змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] » Рішенням Оболонського районного суду м. Києва у справі №756/16749/21 від 23.06.2023 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] третя особа: Оболонський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання батьківства - задоволено. Визнано громадянина України [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Виключено з актового запису №3478 про народження [PERSON] , складеного 24 грудня 2020 року Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відомості про громадянина України [PERSON] як батька дитини. Внесено зміни до актового запису №3478 про народження [PERSON] , [INFO] ,складеного 24 грудня 2020 року Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), а саме зазначити батьком дитини громадянина України [PERSON] , змінено дитині, , прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » та по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 08.10.2024 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну прізвища дитині було внесено зміни до актового запису № 3478 від 24.12.2020 року про народження [PERSON] , у графі «прізвище» замість « [PERSON] » вказати « [PERSON] ». Вищенаведене свідчить про те, що на даний час батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , виданого Подільським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 25.12.2024 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] ( актовий запис №908). Згідно Наказу №2025/1-1 від 22.01.2025 року про прийняття на роботу [PERSON] працює у ТОВ «ТОР ПРІНТ» на посаді провідного юрисконсульта з окладом 40 000 грн. на місяць. Згідно довідки Медично-діагностичного центру ТОВ «Медікал-Сіті» №8 від 06.01.2025 року про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин, відповідно до якої результатами огляду [PERSON] є відсутність психіатричних, у тому числі спричинених вживанням психоактивних речовин, протипоказань. Згідно Акта обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] ., проведеного 03.03.2023 року комісією Служби у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації на підставі заяви [PERSON] від 15.02.2023 року та листа ювенальної превенції Оболонського РУГУ МВС України в м.Києві від 02.03.2023 року за даною адресою проживають мати [PERSON] з сином [PERSON] та дідусь і бабуся. Під час обстеження вдома були всі. Хлопчик оточений любов`ю та ласкою рідних. Для дитини відведена окрема кімната, яка облаштована відповідно до віку і потреб дитини. Хлопчик спостерігається у педіатра в клініці «Медіком». Згідно Акта обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] ( [PERSON] ) за адресою: [ADDRESS] ., проведеного 30.04.2024 року комісією Служби у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації за заявою [PERSON] , під час обстеження вдома були мати дитини [PERSON] , хлопчик [PERSON] , дідусь та бабуся. Мати дитини повідомила, що батько дитини змінив прізвище дитині з [PERSON] на [PERSON] , а мати бажає повернути попереднє, оскільки хлопчику 3.5 роки і він асоціює себе як [PERSON] . На питання «як тебе звати» відповів « [PERSON] ». Згідно консультативного висновку дитячого ортопеда Medical report [PERSON] від 19.05.2024 року [PERSON] , [INFO] поставлено діагноз: кіфотична постава, вальгусна установка колінних суглобів і стоп. Діагноз МКХ10 Z00.1-Чергове обстеження стану здоров`я дитини. Позивачем надано до суду Психолого-консультативний висновок керівника Центру психологічної допомоги та соціальної адаптації факультету спеціальної та інклюзивної освіти УДУ імені Михайла Драгоманова Розвад А.С. №15/25 від 13.08.2025р., відповідно до якого: «З урахуванням вікових та індивідуальних особливостей розвитку поточного емоційного стану дитини, а також стресогенної ситуації в країні, малолітній [PERSON] перебуває у психологічно вразливому періоді. У таких умовах будь-які різкі зміни, особливо за відсутності підтримки з боку значимої фігури (матері), становлять потенційну загрозу його психічному благополуччю. На даний момент родина, а передусім мати, є єдиним стабілізуючим чинником у житті дитини. Порушення цієї стабільності може спричинити негативні наслідки для психоемоційного розвитку дитини.» Згідно Листа Служби у справах Дітей та сім`ї Оболонської в місті Києві РДА вих. №10413-304 від 17.01.2025 року [PERSON] за період з 2020 року по теперішній час до Служби у справах дітей та сім`ї, органу опіки та піклування Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації з заявами про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] не звертався. Лист Служби у справах Дітей та сім`ї Дніпровської в місті Києві РДА вих. № 103/41-244 від 23.01.2025р. відповідно до якого «в системі електронного документообігу «АСКОД» звернення громадянина [PERSON] про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , відсутні. Органом опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві держаної адміністрації ніяких рішень щодо спорів між батьками дитини не приймалося». [PERSON] надано довідки банківських установ, зокрема, 1) довідка АТ «Універсал Банк» MONOBANK від 13.03.2025р. про те, що рахунок на її ім`я в АТ «Універсал Банк» MONOBANK закритий 20.04.2021 р. 2) Довідка від 21.04.2025р.про рух коштів по картковому рахунку [PERSON] в АТ «Універсал Банк» MONOBANK у період з 19.04.2021 по 20.04.2021 р.. Відповідно до даної довідки грошові кошти перераховані [PERSON] на картку [PERSON] у квітні 2021 року були йому повернуті. 3) АТ Комерційний банк «ПриватБанк» від 12.03.2025р. про те, що рахунок на її ім`я в АТ Комерційний банк «ПриватБанк» закритий 20.04.2021 року. 4) Довідка про окремі операції за картковим рахунком [PERSON] в АТ Комерційний банк «ПриватБанк» за період 22.09.2019 -31.07.2020 рр. [PERSON] на обґрунтування своїх вимог і заперечень надав суду наступні докази. Згідно заяви [PERSON] до Державної прикордонної служби України №3358 від 07.09.2021 року, у ній [PERSON] просив внести до баз даних Державої прикордонної служби України відомості про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України [PERSON] , [INFO] . Заява [PERSON] до Компетентних органів від 07.09.2021 року, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського округу Бондар П.М. та зареєстрована в реєстрі за №3345. У вказаній заяві [PERSON] повідомляє та підтверджує факт про те, що відповідно до свідоцтва про визнання батьківства та свідоцтва про народження дитини він записаний як батько малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , водночас в дійсності він не являється біологічним батьком дитини. 09.12.2024 року [PERSON] направив на адресу [PERSON] лист про надання реквізитів та графіку зустрічей. У листі просить надати банківські реквізити для можливості перерахування грошових коштів для утримання спільної дитини [PERSON] , нагадує, що рішенням суду встановлено факт його батьківства та пропонує погодити графік зустрічей з [PERSON]. 23.01.2025 р [PERSON] на адресу [PERSON] надіслав лист про надання реквізитів для добровільного виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14.11.2024 року у справі №755/8882/24, яким з нього на користь [PERSON] стягнуто витрати на правничу допомогу в розмірі 30 785,00 грн. До вказаного листа долучено квитанцію АТ «Укрпошта» про терміновий переказ грошових коштів за реквізитами номера мобільного телефону [PERSON] від 24.01.2025 р. на суму 30 785,00 грн. 21.02.2025 року [PERSON] звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської в місті Києві РДА про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та укладення договору про участь у вихованні та утриманні дитини, у якій він просить встановити адресу перебування дитини, здійснити візит за адресою перебування дитини, встановити, чи перебуває дитина під наглядом сімейного лікаря, забезпечити можливість зустрічі батька із сином в Службі у справах дітей та сім ї Оболонської в місті Києві РДА, встановити та погодити графік зустрічей, забезпечити можливість узгодження договору про участь у вихованні та утриманні дитини. Згідно Довідки від 25.05.2021 р. № QEVR-20210525-153677 про рух коштів по операціях « [PERSON] » в АТ «Універсал Банк» MONOBANK у період з 12.04.2020 по 18.05.2021 року клієнт банку [PERSON] здійснив перекази на картку [NUMBER] , водночас [PERSON] здійснювала поповнення картки [PERSON] в АТ «Універсал Банк» MONOBANK. Згідно Довідки від 25.05.2021 р. № QEVR-20210525-153678 про рух коштів по операціях «м.г.» в АТ «Універсал Банк» MONOBANK з 20.03.2020 року по 01.10.2020 року клієнт банку [PERSON] здійснив перекази на картку [NUMBER] . Згідно Довідки АТ Комерційний банк «ПриватБанк» від 24.05.2021р. № MO0J3SDIJBECRBJ7 [PERSON] здійснювались операції на рахунок одержувача [PERSON] за період з 22.09.2019 року по 31.07.2020 року. 28.04.2025 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір ( Заява про приєднання SAMDNWFD0074173052800 Вклад «Джуніор». Згідно з умовами даного договору, починаючи з 18.10.2038 року всі права на розпорядження сумою вкладу і нарахованими процентами за даним вкладом переходять від [PERSON] до [PERSON] . До цього моменту вкладом розпоряджається [PERSON] . Строк вкладу 12 місяців. Початкова сума вкладу 100 000 грн. Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» №С815А905PVO61IST від 28.04.2025р. [PERSON] здійснив відкриття депозиту за угодою SAMDNWFD0074173052800 від 28.04.2025 р. на суму 100 000 грн. Згідно довідки про поповнення депозитного рахунку за договором SAMDNWFD0074173052800 від 28.04.2025р. (за період 28.04.2025-06.10.2025) у квітні 2025 року на 100 000 грн, у вересні 2025 р. на 50 000 грн. та у жовтні 2025 року на 50 000 грн. Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» №EGNIPKCH6AT84RDE від 06.10.2025р. про залишок на депозитному рахунку за договором SAMDNWFD0074173052800 від 28.04.2025р.. Відповідно до вказаної довідки, сума залишку на рахунку 200 000 грн. Також [PERSON] було надано витяг з протоколу №7 засідання комісії з питань захисту прав дитини Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 03.04.2025 року. Комісія заслухала інформацію секретаря комісії про те, що судом розглядається цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа служба у справах дітей та сім?ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав щодо малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . На засіданні були присутні обоє батьки дитини, які надали пояснення щодо обставин справи та стосунки із малолітньою дитиною. [PERSON] зазначила, що за 4,5 роки [PERSON] не приймав жодної участі у житті [PERSON] , вони жодного разу не зустрічались. Навіть після повномасштабного вторгнення рф до України він не поцікавився долею хлопчика, не намагався з нею зв`язатись щоб домовитись про зустріч, хоча мав усі контакти і її і її родичів, а лише веде з нею паперові спори. [PERSON] не знає про існування [PERSON] , його поява може стати для дитини стресом та негативно вплинути на його психіку. [PERSON] підтвердив, що [PERSON] бачив лише один раз у пологовому будинку. Потім чекав рішень суду і вважав, що зможе домовитись з матір`ю, однак домовитись не вийшло, наразі він підготував позов до суду про визначення способів участі у вихованні сина. Погодився, що це може стати стресом для хлопчика, проте, пояснити яким чином він хоче розпочати це спілкування не зміг, можливо за допомогою спеціальних служб або психологів. [PERSON] зазначила, що її син [PERSON] не знає про існування батька [PERSON] , своєю сім`єю хлопчик вважає матір, дідуся, бабусю та нового чоловіка матері. Поява [PERSON] в житті [PERSON] може стати для дитини стресом та негативно вплинути на його психіку. Відповідно до вказаного витягу, комісія одноголосно проголосувала та ухвалила рекомендувати суду позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Оболонська районна у місті Києві державна адміністрація, як орган опіки і піклування надіслала до суду Висновок Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.04.2025р. № 104-2661 у якому рекомендує за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Згідно даного висновку працівниками Служби 12.03.2025 року було здійснено обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS] про що складений акт . У квартирі створені належні умови для проживання і виховання дитини. Хлопчик забезпечений усім необхідним для повноцінного розвитку, навчання та виховання: одягом, взуттям, харчуванням, медичним обслуговуванням. Усім цим малолітнього [PERSON] забезпечує мати [PERSON] та вітчим [PERSON] . [PERSON] турбується про здоров`я дитини, що підтверджується довідками клінік «Медіком», «Добробут», а також дитина спостерігається лікарем-педіатром КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Русанівка» Дніпровського району м.Києва, з яким матір`ю [PERSON] укладено декларацію. У грудні 2022 року до Служби звертався [PERSON] з заявою про встановлення місця проживання [PERSON] . Тоді ж Службою спільно з сектором ювенальної превенції було проведено обстеження умов проживання дитини за адресою [ADDRESS] , про що повідомлено заявнику. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зазначеною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] , як на підставу позбавлення батьківських прав [PERSON] , посилалася на те, що він ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання сина [PERSON] , [INFO] , зокрема, від народження дитини він жодного разу з ним не бачився, син перебуває на утриманні та забезпеченні матері. Отже, правовою підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав позивачка визначила пункт 2 частини першої статті 164 СК України. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі №760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі №753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі №552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19). У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №366/2047/18 зазначено, що суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Європейський суд з прав людини 30 червня 2020 року ухвалив рішення у справі «Ilya Lyapin v. russia» (заява № 70879/11), за обставин якої, заявник із 2003 року не проживав разом зі своїм сином 2001 року народження, а з 2004 року не брав участі у вихованні сина та лише час від часу надавав фінансову допомогу. Отже на час позбавлення заявника батьківських прав він не проживав з дитиною на протязі восьми років і не підтримував зв`язок протягом семи років. Дитина була інтегрована в свою родину, глибоко прив`язана до матері, брата та нового чоловіка матері, з яким проживала протягом семи років, та який повністю взяв на себе роль батька і мав намір усиновити дитину. ЄСПЛ звернув увагу на суперечливі аргументи заявника, який з одного боку пояснював, що вирішив не втручатися у життя сина та дати йому можливість «адаптуватися до нової сім`ї», а з іншого боку вказував, що колишня дружина перешкоджала його контактам з дитиною. Однак ЄСПЛ не вважав вказані аргументи переконливими, вказавши, що якщо припустити, що заявник добровільно усунувся від життя своєї дитини, щоб дати їй можливість адаптуватися до нового чоловіка своєї матері, то незрозуміло чому цей період «адаптації» тривав сім років. Крім того, заявник ніколи не звертався за допомогою до органів опіки та піклування чи національних судів для організації доступу та контактів з дитиною. На думку ЄСПЛ, заявник міг і повинен був усвідомлювати, що таке тривале і повне розставання з його сином зокрема, враховуючи юний вік останнього в той час, коли їх контакт припинився, - може призвести лише до значного ослаблення, якщо не повного розриву, зв`язку між ними і відчуження дитини від нього. Саме бездіяльність заявника призвела до розриву зв`язків між ним і його сином і, таким чином, підштовхнула результат справи проти нього. Очевидно, що позбавлення заявника батьківських прав не більше ніж анулювало юридичний зв`язок між заявником і його сином. Враховуючи відсутність будь-яких особистих відносин протягом семи років, що передували цьому рішенню, не можна сказати, що воно негативно вплинуло на ці відносини.» У рішенні ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»( заява № 39948/06) зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Верховний Суд у постанові КЦС від 13 березня 2023 року у справі № 215/3495/21 зазначив: «Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини діях батьків». «Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі №686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17». Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За абз. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. У даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав малолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (ст ст. 1, 9 Конвенції). Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів, викладених в ст. 29 Декларації, згідно із якими: кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи; при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (ст. ст. 164-167). Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч. 5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв`язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено та не оспорюється учасниками справи, сторони у справі [PERSON] і [PERSON] в шлюбі не перебували, ні під час народження сина [PERSON] , ні після його народження спільно не проживали, сімейні стосунки не підтримували. За 5 років життя дитини батько жодного разу не спілкувався з сином і не бачився з ним. Дитина інтегрована в свою родину, глибоко прив`язана до матері, дідуся, бабусі та нового чоловіка матері, який взяв на себе роль батька. Малолітній [PERSON] від народження виховується матір`ю без жодної участі відповідача, він взагалі не знає батька, а батько не знає дитину, незважаючи на те, що проживає з сином у одному населеному пункті. У даній справі немає підстав виснувати про тимчасове погіршення особистих стосунків батька і дитини чи батьків самої дитини, оскільки батько взагалі не був присутній в житті дитини, всі роки він проживав окремо від дитини і не цікавився життям і справами сина, його здоров`ям, не виявляв бажання приймати участь в утриманні та вихованні дитини, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками, оскільки така неактивна участь батька в житті дитини не зумовлена об`єктивними обставинами ( наприклад, хворобою, евакуацією чи проходженням військової служби). Твердження [PERSON] про його присутність на виписці дитини з пологового будинку суд не приймає, оскільки вони не підтверджені належними та допустими доказами, в той же час позивач [PERSON] цей факт заперечує. Отже, суд робить висновок, що [PERSON] , як батько, від народження дитини самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Мотивом не виконання своїх батьківських обов`язків відповідач зазначив створення перешкод з боку матері дитини - позивачки [PERSON] . Проте, з урахуванням пояснень, наданих [PERSON] у судовому засіданні, ним не надано чіткі відповіді з яких конкретно причин він не брав участі у вихованні дитини. Такими причинами назвав реєстрацію батьком дитини іншоі особи, зміну матір`ю номера мобільного телефону та бажання вирішити спір у правовому полі. При цьому відповідач не зазначив і не надав доказів того, що він як батько, який бажав брати участь у вихованні свого сина і виконувати інші батьківські обов`язки, знаючи адресу [PERSON] та її батьків, очевидно знаючи її новий номер мобільного телефону з дня отримання позову про зміну прізвища дитині, він не звертався до позивачки , органів опіки та піклування і до суду із вимогами про усунення таких перешкод та вирішення спору щодо його участі як батька у вихованні своєї дитини. Органи опіки і піклування Оболонської РДА в м.Києві та Дніпровської РДА в м.Києві (за місцем реєстрації [PERSON] ) надали відповіді, що станом на січень 2025 року [PERSON] з приводу перешкод у спілкуванні з дитиною до них не звертався. Будь-яких доказів, що відповідач [PERSON] здійснював спроби зустрічі з сином протягом тривалого часу, та налагодити з ним зв`язок в матеріалах справи відсутні. Також в рішенні Дніпровського районного суду м.Києва від 08.10.2024 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну прізвища дитині, яким також встановлено, що протягом тривалого часу [PERSON] не приймає будь - якої участі в житті малолітнього [PERSON] та в подальшому ставлення [PERSON] щодо здійснення своїх батьківських прав та обов`язків по відношенню до малолітнього [PERSON] не змінилося. Заперечуючи проти задоволення позову про позбавлення батьківських прав, [PERSON] зазначив, що він бажає займатися вихованням свого сина, виконувати свої батьківські обов`язки, проте це бажання він не втілював у життя, не реалізовував його та не приймав для цього визначені сімейним законодавством України дії. Верховний Суд у постановах КЦС від 19.11.2025 у справі № 184/1920/21, від 30.07.2025 у справі № 686/20576/24, від 13 липня 2022 року у справі № 366/2047/18 , від 27.01.2021 у справі 398/4299/17, від 29.09.2021 у справі № 459/3411/18 послідовно висловлює позицію про те, що факти заперечення відповідачем проти позову про позбавлення батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчать про його інтерес до дитини і не може розцінюватися як достатня підстава для відмови у позбавленні батьківських прав. У постанові КЦС ВС від 15 вересня 2019 року у справі № 661/2532/17 суд наголосив, що самого тільки факту заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не достатньо, щоб підтвердити наявність справжнього та належного інтересу відповідача до власної неповнолітньої дитини. Мотиви такого заперечення можуть бути різними. Звернення з зустрічним позовом про усунення перешкод в спілкуванні з сином та встановлення способів участі у вихованні а також звернення з заявою до Служби у справах дітей Оболонської РДА у м. Києві у лютому 2025 року мали місце лише після звернення матері дитини [PERSON] до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав, що розцінюється судом як формальний захід, з метою створення уяви про його зацікавленість життям дитини і не свідчить про реальний намір проявляти турботу про дитину. Суд вбачає, що [PERSON] від моменту народження [PERSON] зайняв пасивну позицію щодо участі у його вихованні та утриманні, що у подальшому фактично призвело до настання негативних наслідків у вигляді втрати родинних зв`язків між батьком та дитиною, відчуженню дитини від батька і наразі налагодження цих зв`язків без шкоди для здоров`я дитини є неможливим. Про це зазначено у висновку психолога, і це частково визнав сам батько під час засідання Комісії Служби у справах дітей, а також в судовому засіданні. При цьому в судовому засіданні [PERSON] підтвердив факт того, що з моменту народження сина [PERSON] та на час розгляду справи в суді він не приймає будь якої участі в житті дитини, вказуючи на те, що має намір дочекатися відповідного рішення суду з приводу вказаних правовідносин, а вже після цього здійснювати дії спрямовані на спілкування та налагодження стосунків з сином [PERSON] . Надаючи оцінку іншим зібраним доказам, зокрема, Протоколам опитування адвокатом Каращенко Ю.В. у 2021 році наступних осіб: [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] , [PERSON] суд визнає ці протоколи недопустими доказами, виходячи з наступного. Відповідно до ст.76 ЦПК України обставини справи встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими, електронними доказами, 2)висновками експертів, 3) показаннями свідків. Право адвоката на опитування осіб є одним із його професійних прав, пов`язане із збиранням доказової інформації (ст.20 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»), а отримані адвокатом в ході опитування відомості можуть слугувати і використовуватись лише для обгрунтування клопотання про виклик свідків. Вказані особи не були допитані як свідки, клопотання про їх допит [PERSON] не заявляв. До того ж таке опитування було пов`язане з розглядом іншої справи і не стосувалось предмета даної справи. Недопустими доказами суд визнає і роздуківки електронного листування (месенджер невідомий) російською мовою з частково видаленими повідомленнями з екрана телефону (скріншоти), виходячи з наступного. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року в справі № 916/3027/21 (провадження № 12-8гс23) зроблено висновок, що: « З наведених норм права вбачається, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України). Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (наприклад, його наведено у постановах Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21), і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для того, щоб його змінювати. Представник позивачки в судовому засіданні ставила під сумнів надані фото екрана телефону, оскільки відповідність поданої копії оригіналу не посвідчена належним чином, при тому, що копії всіх інших доказів були засвідчені. Відповідно до ч.3 ст.100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Відповідно до п.27 Настанови Комітету міністрів до держав-членів Ради Європи щодо електронних доказів у цивільних та адміністративних провадженнях (прийняті Комітетом Міністрів 30.01.2029 року) роздруківками електронних доказів можна легко маніпулювати, оскільки вони виключають метадані або інші приховані дані. Роздруківка екрана не є надійним доказом, оскільки це не що інше, як копія екрана. Його можна модифікувати дуже просто, оскільки немає спеціального програмного забезпечення або апаратного забезпечення для цієї мети. Надані Довідки про грошові кошти перераховані [PERSON] [PERSON] у період з лютого 2020 року по вересень 2020 року не мають ніякого відношення до утримання [PERSON] , який народився [INFO] , а грошові кошти перераховані у період з лютого 2021 року по квітень 2021 року були повернуті [PERSON] . Переказ коштів від 24.01.2025р на ім`я [PERSON] на суму 30 785,00 грн. Також не є коштами на утримання дитини, а є відшкодуванням витрат на правничу допомогу, стягнутих за судовим рішенням. Наявність укладеного 28.04.2025 року між [PERSON] і АТ КБ «ПриватБанк» договору банківського вкладу «Джуніор» на суму 200 000 грн. не свідчить про вчинення [PERSON] дій з матеріального забезпечення сина [PERSON] . Згідно з умовами даного договору лише починаючи з 18.10.2038 року [PERSON] матиме право на розпорядження сумою вкладу і нарахованими процентами. До цього вкладом, строк якого визначений 12 місяців, розпоряджається [PERSON] . За загальним правилом, передбаченим статтею 19 СК України та статтею 56 ЦПК України, у спорах між батьками про позбавлення батьківських прав участь органу опіки і піклування є обов`язковою. Спеціалісти відповідного органу мають надати суду письмовий фаховий висновок щодо розв`язання спору. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). Суд вважає висновок Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.04.2025р. № 104-2661 у якому рекомендовано позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO] достатньо обгрунтованим. Комісією було проведено обстеження умов проживання дитини, надано сторонам можливість подати як письмові так і усні пояснення, обоє батьки були присутні і вислухані на засіданні Комісії, що знайшло відображення у висновку. Комісія зафіксувала факт свідомого самоусунення [PERSON] від виконання обов`язків з виховання дитини ( дитину бачив у пологовому будинку потім чекав рішень суду і вважав що після цього зможе домовитись з [PERSON] ).Вперше до Служби у справах дітей звернувся після пред`явлення до нього позову. Таким чином, встановлені судом обставини справи дають підстави для висновку, що відповідач [PERSON] , являючись батьком малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , від народження дитини проживав окремо від неї, не виконував своїх батьківських обов`язків з його виховання та утримання, жодного разу не спілкувався із сином, не звертався до компетентних органів чи суду з приводу здійснення перешкод у вихованні та спілкуванні з сином, тобто фактично батько самоусунувся (ухилився) від виховання дитини, не піклувався про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, що у сукупності позбавляє відповідача можливості підставно заперечувати проти задоволення позову. Батько міг і повинен був усвідомлювати, що таке тривале і повне розлучення з сином, може призвести до значного ослаблення, якщо не повного розриву, зв`язку між ними і до повного відчуження дитини від нього. З урахуванням пояснень, наданих [PERSON] в судовому засіданні, суд вважає доведеним нехтування відповідачем потребами своєї дитини у її захисті та безпеці в умовах збройної агресії рф, матеріальній і моральній підтримці, у батьківській любові. Відповідач не довів зміну своєї поведінки щодо дитини після набрання чинності рішенням суду про визнання батьківства а також після засідання Комісії з питань захисту прав дитини Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 03.04.2025 року, хоча мав можливість, ніяких заходів не вживав, що підтверджує його байдужість, неспроможність і небажання забезпечити необхідні умови для повноцінного розвитку дитини, не довів реальне прагнення здійснювати належне батьківське піклування та виховання. В судовому засіданні вказав, що його цікавить базове спілкування. Обставин, які б давали суду можливість прийти до висновку про те, що відповідач може змінити свою поведінку по відношенню до сина, судом не встановлено. Сім`ї між сторонами у справі не існувало, тому позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] не призведе до розриву сімейних зв`язків. Відсутність будь-яких особистих відносин між дитиною та батьком, що є найважливішою складовою поняття «сімейне життя», протягом п`яти років, що передували прийняттю рішення у даній справі, дає підстави вважати, що анулювання юридичного зв`язку між батьком і малолітнім [PERSON] не матиме негативного впливу на ці відносини. У рішенні ЄСПЛ від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», заява № 8793/79, Суд вважає, що захід має бути як відповідним поставленій меті, так і пропорційним їй. Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти. У постанові КЦС ВС від 13 липня 2022 року у справі № 366/2047/18 зазначено, що «суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Верховний Суд зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав. Аналізуючи докази у справі, пояснення учасників справи, суди дійшли обґрунтованого висновку, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та не бажає піклуватися про дитину, брати участі у його вихованні, не вчинив жодних дій аби налагодити відносини із сином, матеріально не забезпечує». Враховуючи наведене, суд доходить до висновку про задоволення позову [PERSON] повністю. Позбавлення відповідача батьківських прав здійснено згідно із законом, спрямоване на захист прав та інтересів малолітньої дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав. Суд також вважає, що таке рішення є невідворотним наслідком свідомого вибору батька. Суд враховує і ту обставину, що [PERSON] (з його слів) створив нову сім`ю і має сина. При цьому будь яких доказів про свій сімейний стан суду не надав, як не надав і доказів про наявність житла, роботи. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, у разі зміни свого ставлення до дитини, у подальшому поставити питання про поновлення у батьківських правах( постанова КЦС ВС від 26.01.2022 року у справі № 203/3505/19). Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Разом з тим, враховуючи, що позивачка [PERSON] у своїй позовній заяві не ініціює перед судом дане питання, суд не вбачає за можливе вирішити вказане питання в рамках даного судового провадження. Що стосується зустрічного позову [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення способів участі батька у спілкуванні та вихованні дитини суд не вбачає підстав для його задоволення. Матеріали справи не містять доказів того, що мати дитини створювала відповідачу перешкоди у спілкуванні з сином. Наявність таких перешкод [PERSON] не довів. Надсилання [PERSON] 09.12.2024 року на адресу [PERSON] листа, у якому він просить надати банківські реквізити для можливості перерахування грошових коштів для утримання спільної дитини [PERSON] , нагадує, що рішенням суду встановлено факт його батьківства та пропонує погодити графік зустрічей з [PERSON] не свідчить про наявність перешкод для спілкування протягом 4 років. Лист не містить будь яких конкретних пропозицій, чи конкретного графіку. Матеріали справи не містять доказів про те, що [PERSON] відмовила у наданні запитуваної інформації. Враховуючи найкращі інтереси дитини, ураховуючи значну відстань між батьком і дитиною, та моральний, емоційний стан дитини, її здоров`я та її вік, суд вважає недоречним встановлювати способи спілкування та виховання батьком відносно сина [PERSON] . Такий висновок суд обґрунтовує і психолого-консультативним висновком керівника Центру психологічної допомоги та соціальної адаптації факультету спеціальної та інклюзивної освіти УДУ імені Михайла Драгоманова Розвад А.С. №15/25 від 13.08.2025р про психологічний стан здоров`я [PERSON] . Дослідження проведене в умовах індивідуальної роботи з дитиною у присутності матері у звичному для дитини середовищі, де дитина виявляє адаптивну поведінку та належний рівень соціалізації. Нервова система дитини перебуває у процесі становлення. У дитини спостерігається підвищена чутливість до змін у режимі, оточенні та умовах взаємодії. Вона швидко втомлюється в незнайомому середовищі, демонструє зниження активності і емоційне напруження. Різка зміна звичних умов (нові особи, нові локації, тривала розлука з матр`ю може призвести до дезадаптивних реакцій, зокрема: порушення сну, апетиту, соматичних скарг, регресивної поведінки, підвищеної тривожності. З урахуванням вікових та індивідуальних особливостей розвитку поточного емоційного стану дитини, а також стресогенної ситуації в країні, малолітній [PERSON] перебуває у психологічно вразливому періоді. У таких умовах будь-які різкі зміни, особливо за відсутності підтримки з боку значимої фігури (матері), становлять потенційну загрозу його психічному блогополуччю. На даний момент родина, а передусім мати, є єдиним стабілізуючим чинником у житті дитини. Порушення цієї стабільності може спричинити негативні наслідки для психоемоційного розвитку дитини. Суд враховує і позицію Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, яка наполягала саме на задоволенні позову про позбавлення батьківських прав. Надані суду нотаріальні заяви [PERSON] до Державної прикордонної служби України від 07.09.2021 року, та до Компетентних органів від 07.09.2021 не стосуються предмета і підстав позовних вимог у даній справі. До того ж [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що їх написання було викликане розглядом справи про встановлення батьківства і на його прохання. В частині вимог про стягнення судових витрат, у т.ч. і витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України). Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Як вбачається з матеріалів справи 17.10.2025р представником [PERSON] адвокатом Журавель В.І. було подано заяву про розподіл судових витрат та у разі задоволення позову покласти їх на відповідача. Зокрема, заявник просить суд стягнути на користь позивача за первісним позовом витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 83 370,00 грн., які вже були понесені станом на день звернення. У подальшому надійшло ще дві додаткові заяви з доказами понесення витрат на правничу допомогу, загальна сума яких становить 135 870 грн. У додатковій заяві від 19.01.2026 року адвокат Журавель В.І. зазначає про збільшення суми понесених судових витрат. Вказує, що [PERSON] фактично понесено судові витратина професійну правничу допомогу у більшому розмірі, ніж було зазначено у орієнтовному розрахунку у позовній заяві, які сторона позивача не могла передбачити на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку, оскільки: відповідач за первісним позовом подав до суду зустрічну позовну заяву про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення способів участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, внаслідок чого було збільшено обсяг та кількість наданої [PERSON] правничої допомоги, що потребувало додаткового часу на підготовку процесуальних документів та участі у судовому розгляді даної справи. 15.03.2024 року між [PERSON] та Адвокатським бюро «Валентини Журавель» укладено Договір про надання правничої допомоги № 04/24. Відповідно до п.3.1 договору, сторони погодили, що за надання правничої допомоги клієнт сплачує на розрахунковий рахунок Адвокатського Бюро гонорар адвоката, який складається з погодинної вартості послуг з розрахунком 3500,00 грн за одну годину роботи адвоката. Правовий статус Журавель В.І. як адвоката, підтверджено свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС №10100/10 від 01.07.2021 року, а повноваження процесуального представника - ордером серії AІ N 1617596 від 22.05.2024. У постанові від 15.06.2022 у справі № 910/12876/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини, одночасно, зробивши акцент на тому, що чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі N 648/1102/19 зроблено висновок, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, представником [PERSON] суду надано: Договір №04/24 від 15.03.2024 року про надання правничої допомоги, укладений між [PERSON] та Адвокатським бюро «Валентини Журавель, Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Адвокатського бюро «Валентини Журавель», Акт наданих послуг № 14/25 від 14.01.2025 року; Платіжну інструкцію №2612510003 від 14.01.2025 року; Акт наданих послуг № 20/25 від 11.03.2025 року; Платіжну інструкцію №2612510006 від 11.03.2025 року; Акт наданих послуг № 33/25/ від 04.04.2025 року; Платіжну інструкцію №2612510002 від 04.04.2025 року; Акт наданих послуг № 45/25 від 05.05.2025 року; Платіжну інструкцію №2612510016 від 05.05.2025 року; Акт наданих послуг № 47/25 від 07.05.2025 року; Платіжну інструкцію №2612510002 від 07.05.2025 року; Акт наданих послуг № 50/25 від 26.06.2025 року; Платіжну інструкцію №2612510012 від 26.06.2025 року Акт наданих послуг № 61/25 від 11.07.2025 року; Платіжну інструкцію №2612510045 від 17.07.2025 року; Акт наданих послуг № 73/25 від 24.09.2025 року; Платіжну інструкцію №2612510007 від 26.09.2025 року; : Акт наданих послуг № 80/25 від 21.10.2025 року; Платіжну інструкцію №2612510005 від 29.10.2025 року; Акт наданих послуг № 84/25 від 24.11.2025 року; Платіжну інструкцію №2612510013 від 27.11.2025 року; Акт наданих послуг № 95/25 від 25.12.2025 року; Платіжну інструкцію №26125100015 від 25.12.2025; Акт наданих послуг № 01/26 від 19.01.2026 року; Платіжну інструкцію №26125100015 від 20.01.2026; Докази направлення іншим учасникам справи трьох заяв про стягнення судових витрат від 20.10.2025, 19.01.2026 та 09.02.2026р. У постанові КЦС ВС від 24.01.2022 року у справі №757/36628/16-ц Верховний Суд акцентував увагу на тому, що суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Отже, з огляду на результат розгляду справи, суд покладає на відповідача за первісним позовом [PERSON] понесені позивачкою за первісним позовом судові витрати в загальному розмірі 135 870,00 грн. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача також підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 коп., який був сплачений [PERSON] при зверненні до суду з позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved