Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача: 1.1 Позивач [PERSON] звернулась до Прилуцького міськрайонного суду з позовом до Прилуцької міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання особи спадкоємцем четвертої черги спадкування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] з 2015 р. проживала з [PERSON] (який помер [INFO] ) у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Після смерті останнього відкрилася спадщина. Позивач, як спадкоємець за законом, мала намір прийняти спадщину, проте отримала відмову через відсутність офіційного запису про реєстрацію шлюбу зі спадкодавцем. Враховуючи неможливість оформлення спадкових прав в інший спосіб, позивач просить встановити факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю з 2015 р. по день його смерті та визнати її спадкоємицею четвертої черги. 1.2 Відповідач правом на подання відзиву не скористався. 1.3 Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, проте свою позицію щодо предмету спору не висловила, заперечень проти позову не надала та будь-яких самостійних претензій на спадкове майно не заявила. ІІ. Процесуальні дії у справі. 2.1 Ухвалою суду від 23.12.2025 р. відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження. 2.2 Ухвалою суду від 13.01.2026 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. IІІ. Пояснення учасників справи. 3.1 Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. 3.2 Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника ради, у якій вказав про відсутність заперечень щодо задоволення позовних вимог. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 4.1 Згідно з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00046840024 [PERSON] помер [INFO] . 4.2 Згідно комісійного Акту від 10.11.2025 р., [PERSON] з 2015 р. проживав однією сім`єю з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 4.3 На підтвердження факту спільного проживання та ведення спільного побуту позивачем надано копії фіскальних чеків, які засвідчують придбання [PERSON] будівельних матеріалів та побутової техніки для задоволення спільних потреб сім`ї. Окрім цього, обставини спільного проживання та наявність сталих побутових стосунків між [PERSON] та [PERSON] підтверджуються долученими до матеріалів справи копіями фотокарток із сімейного архіву, а також поштовою кореспонденцією (конвертами), адресованих за місцем їхнього спільного помешкання. 4.4 Згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі за №78343762 від 13.09.2024 р., після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , Чернігівською районною державною нотаріальною конторою 30.08.2024 р. була заведена спадкова справа №270/2024 р. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за №78183484 від 30.08.2024 р. вбачається, що [PERSON] за життя заповіту не складав, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. До спадкової маси після смерті [PERSON] входить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0688 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. 4.5 Свідок [PERSON] підтвердив у судовому засіданні факт перебування [PERSON] та [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах з 2015 р. та їхнє спільне проживання. V. Норми права, що підлягають застосуванню: 5.1 Відповідно до положень ст.ст.1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 5.2 Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до вимог ч.ч.1,6 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. 5.3 Відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Кваліфікуючою ознакою віднесення осіб до четвертої черги спадкоємців є їхнє проживання однією сім`єю зі спадкодавцем. 5.4 Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Тобто, основною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. Частинами 1,2 ст.21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. 5.5 Згідно з пп.4.10 п.4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. VІ. Оцінка та мотиви суду: 6.1 Згідно зі ст.8 Конвенції, право на повагу до приватного і сімейного життя захищає фактичні сімейні зв`язки (справа «Крон проти Нідерландів»). Суд наголошує, що держава має позитивне зобов`язання визнавати існування сімейних відносин там, де вони де-факто існують, незалежно від їхньої формальної легітимізації через реєстрацію шлюбу. Застосування надмірного формалізму у вимогах до доказування сімейних зв`язків призвело б до порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції (захист права власності), оскільки фактична дружина залишилася б позбавленою будь-яких прав на майно, у збереження якого вона робила свій особистий внесок. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 р. у справі №644/6274/16-ц (провадження №14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Відсутність у законодавстві вичерпного переліку осіб, які належать до членів сім`ї, обумовлює необхідність застосування оціночних критеріїв для ідентифікації сімейних відносин. До таких критеріїв належать: фактичне спільне проживання (враховуючи законодавчі винятки щодо роздільного перебування подружжя або дітей), ведення спільного господарства, а також наявність взаємних прав та обов`язків. Оскільки нормативно не встановлено пріоритетності тих чи інших доказів на підтвердження проживання однією сім`єю, обов`язок щодо визначення їхньої належності та достатності покладається безпосередньо на суд під час правової оцінки обставин справи. 6.2 Згідно з вимогами ч.ч.1,3 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У судовому засіданні досліджено матеріали спадкової справи, заведеної після смерті спадкодавця [PERSON] , хронологічні сімейні фотографії, проаналізовано комісійний акт, складений за участі сусідів позивачки, допитано свідка, який будучи попередженим про кримінальну відповідальність, підтвердив, що позивач [PERSON] більше дев`яти років з 2015 р. по 2024 р., тобто значно більше строку, встановленого законом для набуття права на спадкування у четвертій черзі, проживала за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] , з яким мала спільний побут, взаємні права та обов`язки, які є притаманними членам подружжю. Комісійний акт, складений за безпосередньої участі сусідів, виступає доказом «публічного статусу» відносин. Суд розцінює це як підтвердження того, що пара не приховувала свій союз, а навпаки - демонструвала його оточуючим. Постійна візуальна фіксація сусідами спільного побуту, взаємної турботи та ведення господарства перетворює приватні стосунки на юридично значущий факт «проживання однією сім`єю», що є безальтернативним критерієм для набуття статусу спадкоємця. Дослідження наданих фотоматеріалів за різні періоди життєдіяльності сторін дозволило суду встановити характерну стабільність та тривалість їхніх взаємовідносин. Системність фотофіксації спільного проведення часу, як у побутових умовах за місцем проживання, так і під час спільної праці та відпочинку, свідчить про наявність спільного побуту та циклічність сімейних традицій. Візуальні докази у своїй сукупності підтверджують, що стосунки мали ознаки сталого, відкритого та тривалого союзу впродовж дев`яти років, що повністю виключає їх епізодичність чи тимчасовість та відповідає критеріям проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Важливою складовою доказування є підтвердження формування спільного бюджету. Зокрема, наявність фіскальних чеків на придбання побутової техніки, будівельних матеріалів чи предметів домашнього вжитку за різні роки виступає вагомим доказом фінансової участі сторін у житті сім`ї. Суд оцінює ці документи не просто як фінансову звітність, а як матеріальне підтвердження реалізації взаємних прав та обов`язків. Систематична оплата товарів для облаштування житла вказує на наявність спільної мети - організації побуту, що є характерною ознакою саме сімейних відносин, а не епізодичних дружніх чи гостьових візитів. Періодичне надходження поштової кореспонденції на ім`я [PERSON] та [PERSON] за єдиною адресою ( [ADDRESS] ) упродовж тривалого часу не лише узгоджується з іншими дослідженими доказами по справі, а й створює неспростовну презумпцію сталості їхнього спільного проживання З огляду на встановлені обставини справи та подані докази, достовірність та достатність, яких сторонами не заперечується, суд дійшов висновку про те, що позивач довела наявність між нею та [PERSON] протягом останніх п`яти років до дня відкриття спадщини усталених сімейних відносин, зокрема ведення ними спільного господарства, наявності в них спільного бюджету, спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї тощо. Відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця за адресою позивача не є безумовною підставою для заперечення факту проживання, оскільки місце проживання фізичної особи визначається фактичним перебуванням у житлі, а не адміністративною реєстрацією. При цьому суд наголошує, що той факт, що спадкодавець [PERSON] періодично виїжджав на заробітки за межі м. Прилуки, не спростовує факту його постійного проживання разом із позивачем однією сім`єю. Такі виїзди мали виключно тимчасовий характер, були зумовлені потребою матеріального забезпечення сім`ї та не свідчили про припинення спільних сімейних відносин, ведення спільного господарства чи втрату зв`язку з постійним місцем проживання. Після повернення спадкодавець завжди повертався до спільного з позивачем помешкання, де вони продовжували проживати як подружжя. Місце настання смерті спадкодавця, яке є відмінним від місця його постійного проживання, що вбачається з матеріалів спадкової справи, за таких обставин є випадковим фактором та зумовлений місцем виконання трудових обов`язків, і не нівелює наміру спадкодавця на збереження спільного побуту та сімейних зв`язків з позивачем. Вказані обставини свідчать про те, що відносини між сторонами мали характер усталених сімейних зв`язків, де кожен з учасників усвідомлював себе членом єдиної родини з відповідними правами та обов`язками, що є фундаментальною підставою для визнання особи спадкоємцем четвертої черги. 6.3 Суд приймає до уваги, що донька спадкодавця [PERSON] , будучи спадкоємцем першої черги за законом та достовірно знаючи про смерть батька, у встановлений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звернулася. Така поведінка спадкоємиці була свідомою та мотивованою її обізнаністю про те, що саме позивач була фактичною дружиною покійного, проживала з ним однією сім`єю та вела спільне господарство протягом тривалого часу. Таким чином, [PERSON] фактично реалізувала своє право на неприйняття спадщини, визнаючи правомірність претензій позивача, а її бездіяльність є «мовчазною згодою» з існуючим станом речей та непрямим визнанням фактичних обставин. Це свідчить про відсутність інтересу до спадщини та непряме визнання прав позивача, яка фактично забезпечувала догляд за спадкодавцем та утримання майна. При цьому суд наголошує, що саме нотаріус самостійно визначає черговість спадкування за законом та підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину. Встановлення даного факту судом не позбавляє спадкоємицю першої черги її права на спадкування у разі наявності поважних причин пропуску строку або інших законних підстав, однак у межах даного провадження визнання позивача спадкоємцем четвертої черги не порушує прав та законних інтересів інших осіб і відповідатиме засадам розумності, справедливості та добросовісності у цивільних відносинах. 6.4 Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п.3 ч.1). Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України. При цьому суд враховує принцип «процесуальної рівності сторін» який передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Зважаючи на те, що зазначені обставини та підтверджуючі їх докази не заперечувались учасниками справи, вони, в силу ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягають додатковому доказуванню, що покладає на суд обов`язок врахувати їх як встановлені при ухваленні рішення. 6.5 Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності та відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача, суд вважає, що заявлені позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними належними та допустимим доказами, а тому вони підлягають задоволенню. Невизнання права позивача на спадкування за наявності очевидних сімейних зв`язків було б проявом надмірного формалізму та порушенням засад справедливості. VІІ. Розподіл судових витрат. У відповідності до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову з відповідача підлягає стягненню судовий збір, але за відсутності даної вимоги судовий збір не стягується.

Outcome: approved