Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

Представник ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ КАПІТАЛ» звернулась з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить: стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором №6846364 від 09 липня 2023 року у розмірі 36 995, 98 грн. та судові витрати у розмірі 2 422,40 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 09 липня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 6846364, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу грошові кошти у сумі 10 700 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пеню (у разі наявності) та інші платежі передбачені Договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Відповідач, у свою чергу, не виконав умов кредитного договору. Крім того, п.9.2 Кредитного договору передбачено, що Договір вважається укладеним з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання Споживачем зобов`язань за ним. Даний кредитний договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства у електронній формі. Отже, термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, у зв`язку з чим ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» вимушене звернутись із даним позовом до суду. Станом на дату подання позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем становить 36 995,98 грн. а саме: заборгованість за тілом кредиту 15500 грн.; заборгованість за відсотками 21495,98 грн. 14 лютого 2024 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», уклали Договір факторингу № 14.02/24-Ф. Згідно вищевказаного Договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Авентус Україна», включно і до [PERSON] за кредитним договором № 6846364 від 09 липня 2023 року. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 30 квітня 2025 року дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Витребувано з АТ «А-БАНК» письмові докази по справі. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 15 вересня 2025 року підготовче засідання по даній справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Представник ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, прохала їх задовольнити. Не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву на позов не надав, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Відповідно до ч. ч. 1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач повідомлений про час і місце судового розгляду справи, жодного разу не повідомив про причини неявки в судове засідання, відзиву на позов не надав, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 09 липня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 6846364. Згідно з умовами цього договору відповідач отримав кредит в сумі 10 700 грн., строк позики - 360 днів, стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, знижена процентна ставка 1,89% в день. Відповідно до додаткової угоди до договору № 6846364 від 09 липня 2023 року, сторони збільшили суму кредиту на 4 800 грн., вищевказаний договір викладено в наступній редакції: сума кредиту 15 500 грн., орієнтовна реальна річна процентна ставка 75 416, 15% % річних. З копії розрахунку заборгованості за договором № 6846364 від 09 липня 2023 року вбачається, що заборгованість [PERSON] перед ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» становить 36 995 грн. 98 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту 15 500 грн.; заборгованість за відсотками 21 495 грн. 98 коп. 14 лютого 2024 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», уклали Договір факторингу № 14.02/24-Ф. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 14.02/24-Ф від 14 лютого 2024 року, вбачається, що [PERSON] має перед ТОВ ФК «Кредит Капітал» заборгованість за кредитним договором № 6846364 від 09 липня 2023 року в сумі 36 995 грн. 98 коп., з яких: 15 500 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 21 495 грн. 98 коп. заборгованість за відсотками. На виконання ухвали суду про витребування доказів, АТ «А-БАНК» було надано інформацію, згідно змісту якої, на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] емітовано карту № [NUMBER] , на яку 09 липня 2023 року було зараховано грошові перекази . Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. З правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 слідує, що за змістом вказаних вище положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. У відповідності до ст. ст.525,526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 611 ЦК України). Згідно до змісту ст. 536 ЦК України за користування грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти та розмір процентів встановлюється договором. Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1ст.1047 ЦК України). Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином факт існування кредитних відносин між сторонами підтверджується кредитними договорами та договорами факторингу. Як встановлено судом, відповідач не належним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором, допустивши заборгованість. Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань порушує право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані у кредит і суд оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення у частині стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 грн. Рішення виноситься у межах заявлених вимог, на підставі пред`явлених доказів. На підставі викладеного,

Outcome: approved