Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Позивач в особі представника, адвоката Бондар А.В., звернулася з позовом до суду, в якому просить розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем 09 листопада 2013 року, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1593. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває у шлюбі з [PERSON] , від шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , Вказує, що відносини між позивачем та відповідачем розладнались, станом на день подання цього позову сторони фактично припинили шлюбні відносини, однією сім`єю позивач та відповідач не проживають. Із врахуванням вищезазначеного, позивач наполягає на розірванні шлюбу в судовому порядку. Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 20.01.2026 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від відповідача, [PERSON] до суду надійшла заява про визнання позову, клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому просив суд розглянути справу без його участі, без надання строків на примирення, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підтримав. У судове засідання, позивач та відповідач двічі не з`явилися, були повідомлені про судове засідання належним чином. На підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та відповідача, на підставі наявних доказів, з урахуванням поданих до суду заяв. У відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 09 листопада 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1593, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 09.11.2013 року, доданого до матеріалів справи. Від шлюбу у подружжя наявні неповнолітні діти [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Як зазначено у позові, та не заперечувалось відповідачем, подружнє життя у позивачки з відповідачем не склалось, через відсутність взаєморозуміння, сторони мають різні погляди на життя, припинили подружні відносини. На теперішній час спільне господарство сторонами не ведеться, кожен живе окремим життям. За змістом положень ч. 1ст. 24 СК України та ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Правилами ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.104, ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. За змістом ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Враховуючи, що сторони мають різні інтереси та погляди на життя, позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач погоджується на розірвання шлюбу, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, згідно поданої ним заяви, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 605,60 грн. Решту судових витрат стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. ст. 12 - 19, 141, 265 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 110 112, 141 Сімейного кодексу України, суд

Outcome: approved