Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

04 лютого 2026 року до суду, через систему «Електронний суд», надійшло клопотання представника позивачів про стягнення судових витрат по справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] , [PERSON] , Затоківська селищна рада, Білгород - Дністровська місцева прокуратура, про визнання об`єкту нерухомості неіснуючим та скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності. В обґрунтування заяви зазначає, що рішенням суду від 29.01.2026 позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] , [PERSON] , Затоківська селищна рада, Білгород - Дністровська місцева прокуратура, про визнання об`єкту нерухомості неіснуючим та скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності - частково задоволено. Позивачі сплатили судовій збір у розмірі 840,80 гривень, підтвердження знаходяться у матеріалах справи квитанція №56901 від 27.01.2020 11:54:23 та апелянт сплатив за правничу допомогу у розмірі 50 000 гривень. Загальна сума 50840,80 гривень Враховуючи викладене, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 50840,80 гривень. Учасники справи у судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, що 29.01.2026 Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області ухвалив позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] , [PERSON] , Затоківська селищна рада, Білгород - Дністровська місцева прокуратура, про визнання об`єкту нерухомості неіснуючим та скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності задовольнити частково. Скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності на будівлю магазина, загальною площею 25,5 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1822316751103, який зареєстрований на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] . В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити. У позовній заяві представник позивача зазначала: «фактично витрати позивача понесені частково у сумі 10840,80 грн, що підтверджується квитанцією, документальне підтвердження остаточних судових витрат позивача буде надано не пізніше п`яти днів після ухваленння рішення суду». 03.02.2023 у системі «Електронний суд» сформовано клопотання про стягнення судових витрат. 04.02.2023 вишеописане клопотання надійшло до суду. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно зі ст. 133 цього Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховується: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила чи має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі «Баришевський проти України», п. 88 Рішення у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Так, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ЄСПЛ застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268)). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2024 року у справі № 755/4666/22 (провадження № 61-4935св23) зазначено, що: «чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат». З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі № 303/1430/18 (провадження № 61-2451св22) зазначено, що: «відповідно до пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено». Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови ВС від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18). Водночас, у разі часткового задоволення позову суд може застосувати критерії співмірності та пропорційності витрат на професійну правничу допомогу. Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах: від 14 червня 2023 року у справі № 357/8277/19, провадження № 14-65цс22, від 22 травня 2024 року у справі № 206/4841/20, провадження № 14-55цс22, від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22, провадження № 12-4гс24, від 26 червня 2024 рокуу справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24, від 02 квітня 2025 року у справі № 925/457/23, провадження № 12-33гс24. При цьому стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17). Разом з тим, важливо наголосити, що вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу необхідно враховувати, що: право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 137, 141 ЦПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду; процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою, а саме до закінчення судових дебатів; потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду. Аналогічні висновки викладені у додатковій постановах Верховного Суду від 19.07.2021 у справі № 910/16803/19, від 27.01.2022 у справі № 921/221/21 та від 31.05.2022 у справі № 917/304/21, від 29.06.2022 у справі № 161/5317/18, від 07.11.2024 у справі № 906/835/23. На підтвердження витрат на правничу допомогу у справі № 495/1428/20 представник позивачів, адвокат Артем`єва К.М., надає: договір № 22 про надання правової допмоги (Витяг) від 24.12.2019, додаток № 2 до договору № 22 про надання правничої допомоги від 24.12.2019 від 23.12.2023, акт виконаних робіт від 23.12.2023. Згідно п. 4.1 договору № 22 про надання правової допмоги (Витяг) від 24.12.2019 на визначення розміру гонорару Адвоката впливають строки та результатми вирішення спірних відносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень Клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначені обгрунтованого розміру гонорару. Гонорар Адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється актом виконаної роботи до цього Договору. Оплата гонорару клієнтом можлива на протязі всього часу надання правової допомоги, але не пізніше отримання рішення (постанови, ухвали) по справі.(п. 4.2, 4.3 договору № 22 про надання правової допмоги (Витяг) від 24.12.2019). У додатку № 2 до договору № 22 про надання правничої допомоги від 24.12.2019 від 23.12.2023 визначено: «сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання адвокатом правничої допомоги, вказаної в Договорі і визначеної Дорученням у розмірі 50 000 грн, за представництво інтересів у суді першої інстанції. А також клієнт здійснює оплату за прибуття адвокта на судове засідання, у разі призначення слухання справи у загальному порядку у розмірі 1000 грн за одне засідання суду. Відповідно до акту виконаних робіт замовник оплатив виконавцю 50 000 грн. Тобто, позивач обгрунтував суму судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу. Втім, застосовуючи критерії співмірності та пропорційності, з огляду на часткове задоволення позову, а також враховуючи конкретні обставини справи, відсутність значної кількості судових засідань, суд приходить до висновку щодо неспівмірності розміру судових витрат із складністю справи і обсягу виконуваної адвокатом робити, тому вважає за необхідне зменшити розмір суму судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягає розподілу, до 35 000 грн. Щодо суми судового збору, врахуванню підлягають частини перша, друга статті 141 ЦПК України, згідно з якими судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вже зазначалось, позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] , [PERSON] , Затоківська селищна рада, Білгород - Дністровська місцева прокуратура, про визнання об`єкту нерухомості неіснуючим та скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності задоволено частково, а тому судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених витрат. З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 420,40 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial