Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

28 жовтня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, посилаючись, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 19 грудня 1992 року, за час перебування в якому за спільні кошти на підставі укладеного між [PERSON] та ліквідаційною комісією КСП імені Леніна в особі голови ліквідаційної комісії Бояджі В.В. письмового договору №3 придбали будівлю бойні за адресою: [ADDRESS] та право власності на яку після ліквідації КСП імені Леніна було визнано рішенням суду за [PERSON] та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В подальшому [ADDRESS] відійшла до с. Салівка Кременчуцького району Полтавської області. Вважає, що оскільки спірне майно набуте нею з відповідачем в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тобто є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і частки їх є рівними та становлять по 1/2 ч. за кожним. Просила припинити право спільної сумісної власності її та відповідача на будівлю бойні з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , визнати за нею та відповідачем право власності по 1/2 ч. за кожним на вказану будівлю бойні. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Пінчук Ю.В. надала заяву про проведення судового засідання у її та позивачки відсутність, позов підтримують та просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовою розпискою про отримання судової повістки, з заявою про відкладення розгляду справи не звертався, причини неявки не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на викладене, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного права, пов`язані з визнанням майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл, тому керується нормами Сімейного Кодексу України. Згідно ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч.1 ст. 63 СК України). Частиною 1 статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Установлено, що сторони уклали шлюб 19 грудня 1992 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис № 488. Згідно договору №3 купівлі-продажу від 12 березня 2009 року, ліквідаційна комісія КСП ім. Леніна в особі голови ліквідаційної комісії Бояджі В.В. продав, а [PERSON] купив будівлю бойні загальною вартістю одна тисяча триста п`ятдесят гривень, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 20.07.2020 визнано за [PERSON] право власності на будівлю бойні з господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] , за набувальною давністю. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, будівля бойні з господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] . З огляду на викладене суд приходить до висновку, що будівля бойні з господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між сторонами в рівних частинах: по 1/2 кожному. Щодо вимог позивача про визнання права власності за відповідачем на 1/2 ч. будівлі бойні з господарськими спорудами, то суд враховує положення ст. 4 ЦПК України, згідно якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Позивачка [PERSON] реалізувала своє право шляхом звернення до суду з вказаним позовом, в той час як відповідач [PERSON] не позбавлений права в разі необхідності звернутися до суду для захисту своїх прав. На даний час [PERSON] не звертався до суду з відповідним позовом, який підлягає вирішенню та матеріали справи не містять доказів, що [PERSON] уповноважив [PERSON] діяти в його інтересах, тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають.

Outcome: partial