Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів, у якій просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . У обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона на підставі ордеру №062410 на жиле приміщення займає квартиру [ADDRESS] . За вказаною адресою разом з позивачем зареєстровані [PERSON] з 26.09.2005, [PERSON] з 19.08.1998, [PERSON] з 19.08.1998. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] з серпня 2013 року не проживають у квартирі позивача, є громадянами російської федерації та мають зареєстроване місце проживання у російській федерації. Відповідач [PERSON] з серпня 2017 року не проживає у квартирі позивача, зв`язок із [PERSON] позивач не підтримує. Відповідачі не проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] , понад 8 років, перебувають за межами Україні. За зазначеною адресою позивач проживає одна. Реєстрація відповідачів створює позивачу перешкоди у користуванні житлом. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 листопада 2025 року відкрито позовне провадження у справі, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження призначено до розгляду по суті на 13 січня 2026 року. 13 січня 2026 року судове засідання відкладено до 18 лютого 2026 року у зв`язку з неявкою відповідачів. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовну заяву підтримують та просять її задовольнити, проти винесення судом заочного рішення не заперечують. У судовому засіданні 13 січня 2026 року позивач та її представник підтримали позовну заяву, просили її задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення, розгляду справи без їх участі не надали, відзив на позовну заяву не пред`явили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що ордером на жиле приміщення №062410 [PERSON] надано право на зайняття квартири за адресою: [ADDRESS] . Склад сім`ї згідно ордеру: [PERSON] дочка, [PERSON] дочка. Як вбачається з довідки №4744 від 22.12.2016 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , - наймач, зареєстрована з 19.08.1998 по теперішній час, [PERSON] , [INFO] , - онук, зареєстрований з 19.08.1998 по теперішній час, [PERSON] , [INFO] , - дочка, зареєстрована з 19.08.1998 по теперішній час, [PERSON] , [INFO] , - дочка, зареєстрована з 19.08.1998 по теперішній час, [PERSON] , [INFO] , - онука, зареєстрована з 26.09.2005 по теперішній час. Згідно довідки Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 21.10.2025 за адресою: [ADDRESS] , станом на 21.10.2025 зареєстровані [PERSON] , [INFO] , з 19.08.1998 дотепер, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Актом від 13 жовтня 2025 року громадяни [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили факт не проживання за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] з 29 серпня 2013 року, [PERSON] з 29 серпня 2013 року, [PERSON] з 07 серпня 2017 року. Факт реєстрації відповідачів за адресою: [ADDRESS] , підтверджується також відповідями з Єдиного демографічного реєстру від 10.11.2025 та Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 21.11.2025. Указані обставини у судовому засіданні 13 січня 2026 року підтвердила свідок [PERSON] , яка зазначила, що знайома з позивачем з 1997 року, відповідачі не проживають у квартирі позивача з 2013 року. Судом досліджені паспорт громадянина російської федерації [PERSON] та [PERSON] , згідно яких останні мають зареєстроване місце проживання в російській федерації за адресою: [ADDRESS] , з 06.12.2022. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно зі ст.ст. 379, 382 ЦК України об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 4 ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу Української РСР» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлені судом обставини свідчать про те, що [PERSON] та [PERSON] з серпня 2013 року, а [PERSON] з серпня 2017 року фактично не проживають за адресою: [ADDRESS] . Суд вважає доведеним, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] понад 6 місяців не проживають за місцем реєстрації, що відповідно до ст. 71 ЖК України є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Визнання особи такою, що втратила право користування житлом, тягне за собою зняття цієї особи з реєстрації в даному приміщенні.

Outcome: approved