Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Вінницької міської ради, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Другої вінницької державної нотаріальної контори про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, в якому просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 16 жовтня 2007 року у справі 2-5355/07, що набрало законної сили 27.10.2007 року, визнано за Позивачем та [PERSON] (сестрою Позивача) право спільної сумісної власності на самочинно перебудовану квартиру [ADDRESS] загальною площею 120,1 кв. м. Право спільної сумісної власності Позивача та [PERSON] на квартиру зареєстроване КП «ВООБТІ» 15 листопада 2007 року в реєстр, кн. № 9 до; за реєстр. № 1082. 2015 року вулицю Козицького в м. Вінниці перейменовано на [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] . На момент відкриття спадщини у Квартирі проживали двоє осіб - [PERSON] та позивачка. Інших спадкоємців, передбачених законом, та осіб, з якими спадкодавиця проживала однією сім`єю, але не перебувала у шлюбі, немає. Інші особи, крім позивачки, на спадкове майно не претендують. З метою прийняття спадщини після смерті сестри позивач звернулася до Другої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Будь-які інші спадкоємці спадщину після смерті [PERSON] не приймали. Постановою державного нотаріуса Другої вінницької державної нотаріальної конторИ Сікорської Л.А. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.12.2024 року за № 1795/02-31 відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку в праві власності на квартиру, оскільки нотаріус не може визначити склад спадкового майна та належність цього майна спадкодавцеві, а саме на яку частку в праві власності вищевказаного нерухомого майна необхідно видавати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] . З відмови державного нотаріуса Другої вінницької державної нотаріальної контори Сікорської Л.А. вбачається, що видати Позивачу свідоцтво про право на спадщину з законом неможливо, оскільки нотаріус не може визначити склад спадкового майна тобто, після визнання свого права власності в порядку спадкування, Позивач не позбавлений права знову звернутися до нотаріальної контори для оформлення свої спадкових прав. У зв`язку з цим позивачка просить суд визнати за нею право власності на зазначену квартиру в порядку спадкування за законом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.03.2025 року позовну заяву залишено без руху, та надано позивачу строк на усунення недоліків. 17.03.2025 року позивачка подала заяву про усунення недоліків, та просила суд звільнити її від сплати судового збору. Ухвалою суду від 18.03.2025 року позивачку звільнено від сплати судового збору, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче провадження. На підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 03.04.2025 підготовче провадження у цивільній справі закрито та призначити справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Крім того, відповідно до наказу голови Вінницького міського суду Вінницької області від 30.05.2025 року №37-к, виданим на виконання рішення Вищої ради правосуддя від 29.05.2025 року №1148/0/15-25, [PERSON] відраховано зі штату Вінницького міського суду Вінницької області з посади судді 29.05.2025 року. 13.06.2025 року керівником апарату суду Цибко О.В. видано Розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ. В результаті автоматизованого розподілу, розгляд зазначеної справи призначено головуючому судді Бойко В.М. Ухвалою суду від 16.06.2025 року прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання. Окрім того, витребувано з Другої Вінницької державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи відкритої після смерті [INFO] [PERSON] . 24.09.2025 року на адресу суду від Другої Вінницької державної нотаріальної контори надійшла належним чином завірена копія спадкової справи 384/2023, відкритої після смерті [INFO] [PERSON] . На підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 11.11.2025 підготовче провадження у цивільній справі закрито та призначити справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивачка [PERSON] , та її представник - адвокат Панасюк К.Ю. в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача Вінницької міської ради в судовому засіданні заперечив проти заявлених позовних вимог, оскільки спору між сторонами немає, права позивача ВМР ніяким чином не порушуються, та зазначив, що позивачу потрібно оскаржувати дії державного нотаріуса, оскільки нотаріус сама могла визначити частки, крім того у випадку задоволення заявлених позовних вимог, судовий збір (сума якого є значною) буде покладено на відповідача, оскільки позивачку ухвалою суду було звільнено від сплати судового збору, а тому за таких обставин просив відмовити в задоволенні позову. Представник Другої Вінницької державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин. Дослідивши матеріали справи та зібрані у справі докази в їх сукупності, вислухавши позицію сторін у справі, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, щопозивачка, [PERSON] , є громадянкою України та проживає в місті Вінниці, що підтверджується її паспортними даними.(а.с.5 зворотній бік 9). Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 16 жовтня 2007 року у справі №2-5355/07, що набрало законної сили 27.10.2007 року, визнано за позивачкою та [PERSON] (сестрою позивачки) право спільної сумісної власності на самочинно перебудовану квартиру [ADDRESS] загальною площею 120,1 кв.м., яка складається з наступних приміщень: 1- коридор, площею 10,9 кв. м., 2-коридор, площею 10,6 кв. м., 3-санвузол, площею 9,3 кв. м., 4-кімната, площею 36,1 кв. м., 5-кімната, площею 33,7 кв. м., 6-кухня, площею 15,1 кв. м., лоджія, площею 4,4 кв. м.(а.с.10-13). Право спільної сумісної власності Позивачки та [PERSON] на квартиру зареєстроване КП «ВООБТІ» 15 листопада 2007 року в реєстр, кн. № 9 до; за реєстр. № 1082. (а.с.14). Рішенням 2 сесії 7 скликання Вінницької міської ради від 25.12.2015 року №71 вулицю Козицького в м. Вінниці перейменовано на вулицю Миколи Оводова. (а.с.19). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16 листопада 2023 р. (а.с.15). На момент відкриття спадщини у квартирі проживали двоє осіб - [PERSON] та позивачка. (а.с.22). З метою прийняття спадщини після смерті сестри Позивачка звернулась до Другої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.(а.с.16). Постановою державного нотаріуса Другої вінницької державної нотаріальної контор Сікорської Л.А. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.12.2024 року за № 1795/02-31 відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку в праві власності на квартиру, оскільки нотаріус не може визначити склад спадкового майна та належність цього майна спадкодавцеві, а саме на яку частку в праві власності вищевказаного нерухомого майна необхідно видавати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] (а.с.20-21). Вищевказане також підтверджується надісланою на адресу суду Другою Вінницькою державною нотаріальною конторою, належним чином завіреною копією спадкової справи 384/2023, відкритої після смерті [INFO] [PERSON] . Статтею 41 Конституції України визначено, що право приватної власності набувається в порядку, передбаченому законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Відповідно ч.ч. 1-2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Реалізація права на спадкування спадкоємцем, закликаним до спадкування, здійснюється шляхом прийняття ним спадщини з подачею до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття в шестимісячний строк, який починається з часу відкриття спадщини. Вчинення таких дій не вимагається, якщо спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом шестимісячного терміну, встановленого для прийняття спадщини, не заявив про відмову від неї (ст.ст. 1268-1270 ЦК). При цьому у положенні п. 3.1 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення в нотаріальному порядку. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, у постанові від 22.09.2021 (справа № 227/3750/19). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, право на спадкування виникає в день відкриття спадщини, яким є день смерті особи. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець має право прийняти спадщину або відмовитися від неї. Прийняття спадщини здійснюється поданням заяви до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом спадщина визнається відумерлою. В даному випадку позивачка отримала відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, оскільки нотаріус не може визначити склад спадкового майна та належність цього майна спадкодавцеві, а саме на яку частку в праві власності вищевказаного нерухомого майна необхідно видавати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] . Враховуючи викладене вище, та положення ст.392 ЦК України, суд прийшов до висновку, що позивачка обрала невірний спосіб захисту при зверненні до суду, оскільки між учасниками справи відсутній спір по суті, то суд вважає, що позивачка повинна була оскаржувати дії державного нотаріуса, оскільки даний спір вирішується в межах повноважень дій нотаріуса. Крім того суд вважає що в разі задоволення позовних вимог, права ВМР будуть порушені, оскільки відповідачем не оспорюється право на 1/2 частки квартири, та не заявляється будь яких вимог щодо даної квартири, разом з тим тягар по сплаті судового збору залишиться за ВМР, що буде порушувати її права. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи що позивачку ухвалою суду було звільнено від сплати судового збору, то такі витрати слід компенсувати за рахунок держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed