Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

У жовтні 2025 року до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя надійшов позов [PERSON] (надалі - позивач) до [PERSON] (надалі - відповідач) з такими вимогами: 1)звільнити позивача від сплати заборгованості у розмірі 437769,05 грн., що утворилась в період часу з 01.03.2022 по 01.05.2025, за аліментами, які стягуються з позивача на користь відповідача на підставі Судового наказу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08.07.2019 на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; 2)зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що підлягають сплаті позивачем на користь відповідача, з частки його заробітку (доходу) до 1/6 частки. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на таке. Позивач та відповідач є батьками неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 21.11.2015 Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції актовий запис № 551) та розірваному Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05.11.2029. Судовим наказом Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08.07.2019 з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50-ти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви 01.07.2019 року і до повноліття дитини. З 28.08.2019 Хортицьким відділом Державної виконавчої служби здійснювалось стягнення з позивача аліментів на підставі вказаного судового наказу в межах виконавчого провадження № 59880268. Позивач в той період часу працював в ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» та в подальшому на інших підприємствах, через бухгалтерію яких здійснювалось відрахування аліментів. З 21.03.2022 позивач був прийнятий на військову службу за мобілізацією, і проходив її у військовій частині [NUMBER] Державної прикордонної служби ( [INFO] ). Державна виконавча служба була обізнана про місце проходження позивачем військової служби, і державний виконавець був зобов`язаний направити туди виконавчий документ для стягнення аліментів, однак не зробив цього. В подальшому, з 24.07.2024 по 06.08.2024 позивач проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] . Відтак, на думку позивача, з березня 2022 року почала виникати заборгованість зі сплати аліментів, але не з його вини. Після цього, 19.01.2024 позивач, виконуючи обов`язки військової служби із захисту Батьківщини, отримав тяжке поранення у виді акубаротравми без порушення цілісності барабанних перетинок, множинних вогнепальних осколкових сліпих поранень м`яких тканин правої сідниці, правої гомілки, лівої гомілки, травматичної ампутації нижньої кінцівки на рівні дистальної третини гомілки, обмороження обох кистей та лівої стопи 1-11 ступенів. У зв`язку з цим позивач 20.01.2024, 29.01.2024 та 01.02.2024 переніс ряд операцій: первинної хірургічної обробки правої гомілки за типом ампутації на рівні дистальної третини правої гомілки, первинної хірургічної обробки ран лівої гомілки з видаленням осколків, етапних хірургічних обробок ран з накладанням швів у вигляді зміцнілих післяопераційних рубців з наявністю протезованої правої нижньої кінцівки на рівні дистальної третини правої гомілки та двобічної приглухуватості з сприйняттям шепітної мови на відстані 5 метрів кожним вухом. Крім того, у позивача було виявлено гіпертрофію та пресбіопію обох очей. Вказані травми є тяжкими, потребують тривалого і коштовного лікування. У липні 2024 року позивачу було надано другу групу інвалідності довічно з протипоказаннями щодо тяжкої фізичної праці, тривалої ходьби та роботі на горі. Відтак, за ствердженням позивача, у зв`язку з істотним погіршенням стану здоров`я він втратив можливість працювати і мати відповідний заробіток, має потребу у тривалому лікуванні й відновленні, санаторно-курортному лікуванні, протезуванні. Його матеріальний стан значно погіршився, єдиним джерелом його існування є пенсія по інвалідності, за рахунок якої позивач має самостійно оплачувати своє лікування, утримувати своє житло, нести витрати на своє харчування, протезування, придбання індивідуальних предметів гігієни, а також сплачувати аліменти на утримання дитини. Позивач вважає, що виникнення заборгованості зі сплати аліментів сталося не з його вини, а через його тяжку хворобу, а тому, посилаючись на положення ст. ст. 192, 197 Сімейного кодексу України, позивач вважає, що має право як на зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього, так і на звільнення від сплати заборгованості за аліментами у розмірі 437769,05 грн., що утворилась в період часу з 01.03.2022 по 01.05.2025. Ухвалою від 06.11.2025 судом було відкрите провадження у справі, її розгляд визначений в порядку спрощеного позовного провадження, сторонам був встановлений строк для подання письмових заяв по суті спору та доказів на їх обґрунтування. 26.12.2025 від відповідача надійшов письмовий відзив на позов із запереченнями проти його задоволення. Суть викладених у відзиві доводів зводиться до того, що, оскільки заборгованість зі сплати аліментів почала накопичуватись з 01.03.2022, тобто задовго до отримання позивачем поранення (19.01.2024), - відсутні підстави вважати, що принаймні до 19.01.2024 позивач не сплачував аліменти через тяжку хворобу. Надані позивачем документи лише підтверджують факт проходження ним військової служби, факт наявності заборгованості зі сплати аліментів, факт отримання позивачем поранення і наявність у нього відповідного погіршення стану здоров`я. Проте, на думку відповідача, позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що заборгованість виникла не з його вини, принаймні в період з 01.03.2022 по 19.01.2024, а також на підтвердження того, що витрати, яких потребував і потребує позивач у зв`язку з пораненням і подальшим встановленням інвалідності, не дозволяли і не дозволяють сплачувати аліменти у розмірі, стягнутому судовим наказом Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08.07.2019. На думку відповідача, в даному випадку слід керуватися найкращими інтересами дитини, яка має право на утримання з боку батька, а поведінка позивача свідчить про недбале ставлення свого обов`язку надавати таке утримання. 19.01.2026 позивач подав письмові заперечення на відповідь на відзив, в яких підтримав раніше викладені у позовній заяві доводи. Наполягав на тому, що заборгованість зі сплати аліментів виникла у зв`язку його тяжкою хворобою, що у свою чергу спричинило погіршення його майнового стану, існування лише за рахунок пенсії по інвалідності, і як, наслідок, неможливість як погасити заборгованість, так і продовжувати сплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі. У 2024-2025 роках з позивача стягувались аліменти у таких розмірах, що після їх сплати та понесення витрат він не має змоги задовольняти свої потреби у лікуванні. При цьому такий розмір значно перевищує мінімально гарантований закон розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а тому у разі задоволення позову інтереси дитини не постраждають. В судовому засіданні позивач та його представник, адвокат Курінна О.І., позовні вимоги підтримали, пославшись на факти і доводи, викладені раніше у позові та додаткових поясненнях. Позивач додатково пояснив, що після початку несення військової служби він був залучений до виконання бойових завдань безпосередньо зоні смуги зіткнення із супротивником, внаслідок чого через брак часу, зв`язку та інші об`єктивні труднощі, пов`язані з несенням військової служби, не мав можливості своєчасно надати інформацію державному виконавцю про своє місцезнаходження та джерело доходу, а також проконтролювати отримання виконавцем відповідних відрахувань. Тому поновити сплату аліментів позивачу вдалось лише з червня 2023 року. Позивач наполягав, що він не мав і не має наміру ухилятись від сплати аліментів, і що заборгованість виникла з причин, які від нього не залежали. Також позивач пояснив, що не надав документів про рівень своїх витрат, пов`язаних з лікуванням після отримання поранення, оскільки не зберігав їх, бо не думав, що вони знадобляться. Відповідач та її представник відповідача, адвокат Скіпенко Д.О., проти задоволення позову заперечували, підтримавши доводи, викладені у відзиві на позов. Суд, заслухавши пояснення учасників справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні по справі докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав. Відповідно до ст. ст. 2, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 21.11.2015 Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції актовий запис № 551) та розірваному Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05.11.2029. Судовим наказом Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08.07.2019 у справі № 337/2715/19 з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50-ти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви 01.07.2019 року і до повноліття дитини. Письмові докази на підтвердження цих фактів сторони не надали, але їх існування не заперечували, а тому суд виходить з положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України, якою передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У провадженні Хортицького відділу Державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 59880268 з примусового виконання вказаного вище судового наказу, відкрите 28.08.2019, що підтверджується відомостями з Автоматизованої системи виконавчого провадження. В період часу до лютого 2022 року позивач заборгованості зі сплати аліментів не мав, що учасниками справи не заперечувалось. В подальшому, в період часу з 21.03.2022 по 06.08.2024, позивач перебував на військовій службі за мобілізацією, що підтверджується копією військово-облікового документу № 260720211429108200003. 19.01.2024 солдат [PERSON] , при безпосередній участі у бойових діях під час захисту Батьківщини, а саме під час слідування з ВП «Дрон», наступив на вибуховий пристрій (лепісток), внаслідок чого отримав поранення середньої тяжкості, в районі північніше населеного пункту Курдюмівка, а саме: травматичний відрив правої гомілки на рівні нижньої третини, компартмент-синдром правої гомілки, множинні відкриті осколкові сліпі поранення лівої гомілки, що підтверджується Довідкою про обставини травми № 61 від 19.01.2024, виданою начальником [INFO] . У зв`язку з отриманням вказаного поранення позивач в період часу з 19.01.2024 по 13.05.2024 безперервно перебував на стаціонарному лікуванні, в ході якого пережив декілька хірургічних операцій, пов`язаних з ампутацією правої гомілки та усунення наслідків цієї травми, що підтверджується копіями відповідних виписних епікризів та виписок з медичних карт стаціонарного хворого, копії яких наявні в матеріалах справи. Відповідно до Довідки постійно діючої гарнізонної військово-лікарської комісії від 13.05.2024, у позивача було встановлено наявність залишкових явищ комбінованої травми, а саме, акубаротравми без порушення цілісності барабанних перетинок, множинних вогнепальних осколкових сліпих поранень м`яких тканин правої сідниці, правої гомілки, лівої гомілки, травматичної ампутації нижньої кінцівки на рівні дистальної третини гомілки, обмороження обох кистей та лівої стопи 1-11 ступенів. У зв`язку з цим позивач 20.01.2024, 29.01.2024 та 01.02.2024 переніс ряд операцій: первинної хірургічної обробки правої гомілки за типом ампутації на рівні дистальної третини правої гомілки, первинної хірургічної обробки ран лівої гомілки з видаленням осколків, етапних хірургічних обробок ран з накладанням швів у вигляді зміцнілих післяопераційних рубців з наявністю протезованої правої нижньої кінцівки на рівні дистальної третини правої гомілки та двобічної приглухуватості з сприйняттям шепітної мови на відстані 5 метрів кожним вухом. Крім того, у позивача було виявлено гіпертрофію та пресбіопію обох очей. У зв`язку з цим позивач був визнаний обмежено придатним до військової служби. В подальшому, з 24.07.2024 по 06.08.2024 позивач проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] ( [NUMBER] прикордонний загін ДПС України), що підтверджується довідкою від 14.04.2025 у відповідь на запит державного виконавця. Відповідно до Довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 459795 від 15.07.2024, позивачу було встановлено інвалідність 2-ї групи довічно. За висновком МСЕК, позивачу протипоказані тяжка фізична праця, тривала ходьба, робота на горі. З 06.08.2024 позивач був звільнений з військової служби. З 07.08.2024 позивачу призначено пенсію по інвалідності, яка у серпні 2024 року становила 18493,21 грн., з вересня 2024 року по лютий 2025 року 22931,58 грн. на місяць, у березні та квітні 2025 року по 24806,58 грн. щомісяця, що підтверджується довідко. Головного управління ПФУ в Запорізькій області від 11.04.2025 № 107/02.31-10. При цьому, згідно вказаної довідки, примусово аліменти з цих сум не відраховувались. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного головним державним виконавцем Хортицького ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Світланою Дениско, в період часу з 01.03.2022 по 01.05.2025 позивачу нараховано заборгованість зі сплати аліментів в загальному розмірі 437769,05 грн. Суму заборгованості, правильність і обґрунтованість нарахування аліментів, з яких складається вказана заборгованість, позивач не оспорював і не оскаржував. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина(частина третя статті 181 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України уразі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості. Таку правову позицію висловив Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 20.07.2020 № 362/4462/16-ц. Статтею 8 СК України передбачено, що, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Суть презумпції вини боржника викладена у статті 614 ЦК України, якою у частинах першій та другій передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Згідно з частиною другою статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частиною восьмою Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отже, цій тягар доведення відсутності вини позивача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів також покладається на самого позивача. З матеріалів справи випливає, що період, протягом якого сформувалась спірна заборгованість, чітко поділяється на дві частини до та після поранення позивача під час бойових дій, тобто до та після 19.01.2024. Суд констатує, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження того, що в період часу після вступу на військову службу від діяв сумлінно та вживав всіх залежних від нього і об`єктивно можливих заходів для того щоб, повідомити державного виконавця про місце проходження військової служби, а службових осіб своєї військової частини про наявність відкритого виконавчого провадження і необхідність здійснення відрахування аліментів за судовим наказом. Відповідні пояснення позивача, надані ним в судовому засіданні, суд не вправі взяти за основу без доказів, які підтверджували б повідомлені ним факти. Згідно вказаного вище розрахунку заборгованості, за період з березня 2022 року по грудень 2023 року загальна сума нарахованих аліментів становила 364794,82 грн. Грошове зобов`язання представляє собою зобов`язання по сплаті грошових коштів. Воно може бути, зокрема: як договірним, так і недоговірним; готівковим і безготівковим та ін. У грошових зобов`язаннях предметом виконання виступає певна грошова сума, що має бути сплачена. Причому сплата коштів може відбуватися як готівкою, шляхом передачі коштів, так і в безготівковому порядку. У разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу (стаття 534 ЦК України). Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України). Аналіз вказаних норм свідчить, що: загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії; положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин; в СК України не передбачено як відбувається погашення вимог за грошовим зобов`язанням. Тому в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства, а саме стаття 534 ЦК України; при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць. Таку правову позицію висловив КЦС ВС у постанові від 19.01.2022 у справі № 711/679/21. Згідно все того ж розрахунку заборгованості, протягом спірного періоду часу (з 01.03.2022 по 01.05.2025) позивачем сукупно було сплачено аліментів на загальну суму 167655,99 грн, що також сторонами не оспорювалось. При цьому почав сплачувати аліментні платежі позивач з червня 2023 року. Однак, з урахуванням наведеної вище правової позиції КЦС ВС, вказана сума підлягає зарахуванню на за місяці, в яких вона була сплачена (тобто не з червня 2023 по квітень 2025), а за період з моменту виникнення заборгованості, тобто з 01.03.2022. Відтак, суд приходить до висновку, що заборгованість, що накопичилась за період з березня 2022 року по грудень 2023 року, у розмірі 364794,82 грн., частково погашена на суму 167655,99 грн., а залишок становить 197138,90 грн., і підстав для звільнення позивача від погашення вказаної частини заборгованості суд не вбачає. Стосовно заборгованості, що сформувалась після поранення позивача і становить 240630,22 грн. (605425,04 грн. 364794,82 грн.), суд виходить з того, що вона вочевидь виникла у зв`язку з тяжкою хворобою позивача, що виникла внаслідок його поранення під час несення військової служби і виконання обов`язку із захисту Батьківщини, а також істотними змінами у його житті, що відбулись після цього: перебування на стаціонарному лікуванні після поранення з 19.01.2024 по 13.05.2024, втратою придатності до військової служби, звільненням з неї, втратою працездатності, отриманням інвалідності і пенсії по інвалідності. З урахуванням наведених вище положень законодавства, суд приходить до висновку про наявність підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами за період з 19.01.2024 по 01.05.2025 у розмірі 240630,22 грн., і тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За правилами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Водночас суд бере до уваги положення ст. 192 СК України, відповідно до якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд зауважує, що погіршення стану здоров`я позивача внаслідок поранення є очевидним, істотним, тривалим і невідновлювальним повністю. Позивач назавжди позбавлений можливості вільно обирати рід занять і вид заробітку, оскільки обмежений відповідними змінами у стані здоров`я. Позивач вочевидь потребує систематичного лікування з метою профілактики наслідків отриманого поранення і запобігання погіршення свого стану здоров`я, що вочевидь тягне відповідні матеріальні витрати. При цьому розмір пенсії, яку отримує позивач станом на час розгляду справи, не скасовує наведених вище обставин, і не впливає на висновки суду. Крім того, суд зауважує, що станом на час розгляду справи до донькою позивача повноліття залишається шість місяців, після чого вже позивач буде мати право очікувати від повнолітньої дитини надання допомоги у зв`язку із своєю непрацездатністю. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зменшення розміру аліментів також є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд не вирішує, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору як особа з 2-ю групою інвалідності, а щодо інших судових витрат сторони відповідних вимог і документів не подали. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст.ст.7, 181, 182, 192, 197 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial