Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія "Ейс"» звернулося до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи позовні вимоги тим, що «16.08.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптимальні кредити» та [PERSON] укладено кредитний договір №LM685417519 на суму 5 600,00 грн. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора СМНХ-6859. Первісний кредитор належним чином виконав зобов`язання та надав відповідачу грошові кошти у сумі 5 600,00 грн шляхом перерахування через банк-провайдер. 16.10.2024 між первісним кредитором та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу №ОК-ТП/4, за яким до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право вимоги до відповідача. 28.05.2025 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія "Онайл фінанс"» укладено договір факторингу №28/0525-01, за яким до ТОВ «Фінансова компанія "Онайл фінанс"» перейшло право вимоги до відповідача. 16.07.2025 між ТОВ «Фінансова компанія "Онайл фінанс"» та Ренн договір факторингу №16/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем на момент подання позовної заяви за кредитним договором становить 20 916,00 грн, з яких: 5 600,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 12 516,00 грн - заборгованість за несплаченими процентами за користування кредитом, 2 800,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями. Просять стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №LM685417519 у загальному розмірі 18 116,00 грн, а також судові витрати, понесені на сплату судового збору та на правничу допомогу». Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 26.12.2025 відкрив провадження у даній справі та призначив судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження; витребував з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» інформацію, чи емітувалась на ім?я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) платіжна картка [NUMBER]; про факт зарахування коштів на картковий рахунок - маска картки [NUMBER] у період з період з 16.08.2024 до 21.08.2024 у сумі 5 600,00 грн; чи емітувалась будь-яка інша платіжна картка на ім?я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); чи є/був номер телефону [NUMBER] фінансовим номером телефону за картковим рахунком - маска картки [NUMBER] та чи знаходиться/знаходився вказаний номер телефону в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); у разі підтвердження зарахування коштів [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на картковий рахунок - маска карти [NUMBER] за період з 16.08.2024 до 21.08.2024 у сумі 5 600,00 грн, надати інформацію у виді первинних документів бухгалтерського обліку (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення), що підтвердять дану інформацію; у випадку неможливості надати вищезгадані первинні документи, надати інші, прирівняні до них (довідки/листи, що підтверджують факт зарахування коштів на рахунок - маска карти Позичальника); надати повний номер рахунку - маска картки [NUMBER] , що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); у випадку, якщо номер телефону [NUMBER] не знаходиться в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за платіжною карткою - маска картки [NUMBER] , надати номери телефонів, що знаходяться/знаходились в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за платіжною карткою - маска картки [NUMBER] ; у випадку, якщо картковий рахунок - маска карти [NUMBER] не належить позичальнику, витребувати інформацію щодо особи, якій належить картковий рахунок - маска карти [NUMBER] . 12.01.2026 на виконання вимог ухвали від 26.12.2025 до Вінницького районного суду Вінницької області з АТ КБ «ПриватБанк» подано інформацію щодо [PERSON] . У судове засідання 12.02.2026 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись судом в установленому законом порядку. Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія "Ейс"» у позовній заяві просив розгляд справи провести без участі представника позивача, не заперечують з приводу ухвалення заочного рішення. У частині третій статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася без повідомлення причин, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом у встановленому законом порядку за адресою зареєстрованого місця проживання, заяв про розгляд справи без її участі або про відкладення розгляду справи до суду не подавала. Відзив на позовну заяву відповідачем у запропонований судом строк до суду не подано. Крім того, інформація щодо розгляду справи міститься на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет (вебадреса сторінки - http://vnr.vn.court.gov.ua). Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою сторони позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 12.02.2026 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Оглянувши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом установлено, що 16.08.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптимальні кредити» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №LM685417519, згідно з яким кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії в сумі кредитного ліміту у розмірі 5 600,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання коштів та банківських металів у кредит товариства з обмеженою відповідальністю «Оптимальні кредити»; сума кредитного ліміту, вказана у п. 2.1 договору, є загальною сумою кредиту за цим договором і є максимальною сумою грошових коштів на умовах кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника; кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 5 600,00 грн 16.08.2024; другий транш та решта траншів за договором надаються позичальнику протягом дисконтного періоду користування на умовах, передбачених цим договором; кредит надається з метою задоволення поточних споживчих потреб позичальника (не цільовий кредит), окрім участі в азартних іграх; позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може отримати черговий транш в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу; загальний строк дисконтного періоду за користування кредитом вираховується в порядку, передбаченому у п. 3.2 договору; у випадку надання першого траншу не в день укладення договору строк дії кредитної лінії та строк дії дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором; кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитного переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки № [NUMBER] , що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу за договором; рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування 15.09.2024, а саме: протягом 30 днів від дати отримання першого траншу позичальником; вобов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальнику не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п. 11.1 договору та дострокового припинення дії договору в порядку, передбаченому п. 9.1.1.2 або п. 9.1.1.7 договору; кінцева дата повернення (виплати) кредиту 16.07.2029; на момент укладення цього договору та отримання першого траншу за цим договором базова процентна ставка складає 1,50 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожен день користування ним, що становить 547,50 відсотків річних. У разі отримання додаткових траншів за цим договором після 21.08.2024 базова процентна ставка, яка використовується нарахування процентів за користування цими додатковими траншами, обмежується та розраховується від максимального розміру денної процентної ставки, зазначеної в ч. 5 ст. 8 Закону України, що складає 1% за день користування таким траншем, що підтверджується копією такого договору. На підтвердження факту укладення кредитного договору до позову також долучено копію паспорту споживчого кредиту продукту «Оптимальні кредити», а також копію правил надання грошових коштів та банківських металів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптимальні кредити». Згідно з копією платіжного доручення від 16.08.2024, ТОВ «Оптимальні кредити» перерахувало на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 5 600,00 грн. Відповідно до копії листа АТ КБ «ПриватБанк» від 31.12.2025, наданого на виконання вимог ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 26.12.2025, на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] ; 16.08.2024 по рахунку № [NUMBER] було зарахування коштів у сумі 5 600,00 грн. З копій розрахунків заборгованості за кредитним договором №LM685417519 від 16.08.2024 убачається, що заборгованість [PERSON] за договором №LM685417519 від 16.08.2024 становить 20 916,00 грн, з яких: 5 600,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 12 516,00 грн - заборгованість за несплаченими процентами за користування кредитом, 2 800,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями. 16.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптимальні кредити» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» (фактор) укладено договір факторингу №ОК-ТП/4, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за переліком в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно з копією реєстру прав вимоги, ТОВ «Таліон плюс» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 13 524,00 грн, з яких: 5 600,00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 5 124,00 грн - прострочена заборгованість за процентами, 2 800,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями. 28.05.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Онайл фінанс"» (фактор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» (клієнт) укладено договір факторингу №28/0525-01, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно з копією реєстру прав вимоги №2, ТОВ «Фінансова компанія "Онайл фінанс"» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 20 916,00 грн, з яких: 5 600,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 12 516,00 грн - заборгованість за несплаченими процентами за користування кредитом, 2 800,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями. 16.07.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Ейс"» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Онайл фінанс"» укладено договір факторингу №16/07/25-Е, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Згідно з копією реєстру боржників №2 до договору факторингу №16/07/25-Е від 16.07.2025, ТОВ «Фінансова компанія "Ейс"» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 20 916,00 грн, з яких: 5 600,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 12 516,00 грн - заборгованість за несплаченими процентами за користування кредитом, 2 800,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У частині першій статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України , позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У частині другій статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 (справа № 2-383/2010) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У Законі України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин сьомої-дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. У статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Як убачається з копії договору №LM685417519 від 16.08.2024 він підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису. У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Аналіз указаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 (справа № 906/1174/18) зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Вказані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 (справа № 910/12525/20) зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. За договором факторингу №ОК-ТП/4 від 16.10.2024 ТОВ «Оптимальні кредити» передало ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №LM685417519 від 16.08.2024. У подальшому 28.05.2025 за договором факторингу №28/0525-01 ТОВ «Таліон плюс» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №LM685417519 від 16.08.2024 передало ТОВ «Фінансова компанія "Онайл фінанс"» (фактор), яке у свою чергу 16.07.2025 уклало договір факторингу №16/07/25-Е з ТОВ «Фінансова компанія "Ейс"». Згідно з копією реєстру боржників №2 до договору факторингу №16/07/25-Е від 16.07.2025, ТОВ «Фінансова компанія "Ейс"» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 20 916,00 грн, з яких: 5 600,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 12 516,00 грн - заборгованість за несплаченими процентами за користування кредитом, 2 800,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями. Отже, ТОВ «Фінансова компанія "Ейс"» набуло право вимоги відносно [PERSON] , як боржника у зобов`язанні за договором №LM685417519 від 16.08.2024, укладеним між ТОВ «Оптимальні кредити» та [PERSON] . Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Установлено, що нарахування процентів здійснювалося за умовами договору №LM685417519 від 16.08.2024, з якими відповідач [PERSON] ознайомилася та погодилася. Отже, оскільки долучені до позовної заяви докази підтверджують надання коштів [PERSON] , отримання і використання таких коштів останньою, нарахування процентів, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку ні Товариству з обмеженою відповідальністю «Оптимальні кредити», ні його правонаступникам: Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Онайл фінанс"», Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» та Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Ейс"» не повернуті, тобто відповідачем не виконано договірні зобов`язання, суд вважає позовні вимоги у частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та процентів обґрунтованими та такими, що слід задовольнити. Водночас позивач при розрахунку заборгованості [PERSON] за договором №LM685417519 від 16.08.2024 вказує про наявність у [PERSON] заборгованості за штрафними санкціями у розмірі 2 800,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. З 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан, який діє і до даного часу. У пункті 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки договір №LM685417519 укладений 16.08.2024, тобто після 24.02.2022, а тому нараховані штрафи у розмірі 2 800,00 грн не можуть бути стягнуті з відповідача [PERSON] за прострочення виконання (невиконання) зобов`язань за договором №LM685417519 від 16.08.2024. Враховуючи викладене, з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія "Ейс"» слід стягнути заборгованість за договором №LM685417519 від 16.08.2024 у загальному розмірі 18 116,00 грн, з яких: 5 600,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 12 516,00 грн - заборгованість за несплаченими процентами за користування кредитом. Водночас у прохальній частині позовної заяви ТОВ «Фінансова компанія "Ейс"» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором №LM685417519 від 16.08.2024 у загальному розмірі 18 116,00 грн, що свідчить про те, що позивач не просить стягувати з [PERSON] нараховані первісним кредитором штрафні санкції у розмірі 2 800,00 грн. За таких обставин позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія "Ейс"» слід задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, доказів на спростування встановлених судом обставин не надала. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи повне задоволення позовних вимог позивача, у порядку, передбаченому статтею 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 2 422,40 грн слід стягнути з відповідача на користь позивача. У частині другій статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У статті 59 Конституції України закріплено право кожної людини на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до частин першої та третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 (справа № 379/1418/18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Судом установлено, що 20.08.2025 між Адвокатським бюро «Соломко та Партнери» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Ейс"» було укладено договір про надання правничої допомоги №20/08/25-01. Крім того, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу до позову долучено копію додаткової угоди №25771013000 від 11.09.2025 до договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025, а також копію акту прийому-передачі наданих послуг від 24.11.2025, з якого убачається, що Адвокатським бюро «Соломко та Партнери» надано Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Ейс"» правничу допомогу щодо боржника [PERSON] на суму 7 000,00 грн. Отже, стороною позивача подано докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має урахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» указано, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зважаючи на умови договору про надання правничої допомоги, виконані адвокатом роботи та надані послуги, беручи до уваги ціну даного позову, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати, понесені позивачем на правничу допомогу, в сумі 5 000,00 грн.

Outcome: approved