Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 грудня 2021 року і мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Заявляючи про відсутність у позивача спільних інтересів з чоловіком, відсутність взаєморозуміння, наявність різних поглядів на життя, представник позивача адвокат Борисова Анастасія Григорівна (повноваження на а.с. 10) в інтересах [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу 26 січня 2026 року звернулася до суду. У порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України 27 січня 2026 року отримано інформацію, що згідно даних реєстру територіальної громади відповідач зареєстрований у [ADDRESS] . Ухвалою від 28 січня 2026 року (а.с. 16) позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецького районного суду, відкрито провадження у справі та ухвалено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 09-ту годину 10 хвилин 17 лютого 2026 року. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач в окремих заявах (а.с. 8, 24) просила про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовільнити. Судова повістка-повідомлення разом з ухвалою про відкриття провадження, ухвалою про розгляд справи в спрощеному провадженні з повідомленням сторін та копією позовної заяви з доданими документами направлена відповідачу на зареєстровану адресу місця проживання 30 січня 2026 року, однак поштове відправлення повернулось без вручення з відміткою від 04 лютого 2026 року про відсутність адресата за вказаною адресою (а.с. 21-22). Крім того, відповідач викликався до суду шляхом розміщення 28 січня 2026 року на офіційному веб-сайті судової влади України повідомлення про виклик до суду (а.с. 18). Таким чином, в силу положень ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи. За приписами ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10. Тому, з урахуванням положень ч. 3 ст. 211, ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи без участі сторін. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з урахуванням такого: Зі свідоцтва про шлюб (копія на а.с. 3) слідує, що сторони із 03 грудня 2021 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, а із свідоцтва про народження (копія на а.с. 7), - що мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам, виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України. Позивач у позовній заяві обґрунтувала свою вимогу про розірвання шлюбу відсутністю спільних інтересів з чоловіком, відсутністю взаєморозуміння, наявністю різних поглядів на життя. Відповідач заперечень проти таких обставин суду не подав. Позивач просила після розірвання шлюбу повернути їй дошлюбне прізвище. Така вимога відповідає ст. 113 СК України, а тому має бути задоволена. На підставі викладеного, суд вважає, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати.

Outcome: approved