Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

АТ "Перший Український Міжнародний Банк" звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №3002198320501 від 16 квітня 2024 року у розмірі 32 434 грн 16 коп. Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16 квітня 2024 року між АТ "Перший Український Міжнародний Банк" та відповідачкою укладено договір про надання споживчого кредиту у сумі 32 827 грн 50 коп. шляхом підписання заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з метою отримання банківських послуг. Відповідно до паспорта споживчого кредиту позивач надав відповідачці кредитні кошти в сумі 32 827 грн 50 коп. у безготівковій формі, шляхом перерахування на поточний рахунок продавця товарів та/або послуг, строком на 548 днів (пільговий період 10 місяців), із процентною річною ставкою за період з 16 квітня 2024 року по 15 лютого 2025 року 0,010% та з 16 лютого 2025 року 0,010%, розміром денної процентної ставки становить -0,0801%. Пунктом 10 договору визначена разова комісія 5,26% від суми кредиту- 499 грн. Позивач звертає увагу на те, що сторони погодили п.9 даного договору, про те, що позичальник зобов`язується сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості за періоди з 16 квітня 2024 року по 15 лютого 2025 року 0,00%, а з 16 лютого 2025 року 3,50%. Однак, всупереч вимог законодавства та умов кредитного договору, відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, заборгованість за кредитним договором сплатила частково на суму 8 810 грн (за тілом кредиту у розмірі 8 809 грн 04 коп., на оплату процентів у розмірі 0 грн 96 коп.). Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідачка вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і відповідно щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Зазначає, що банк виконав взяті на себе зобов`язання, надавши відповідачці кредитні кошти. Разом з тим, відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконує, в зв`язку з чим станом на 30 жовтня 2025 року утворилась заборгованість у розмірі 32 434 грн 16 коп., яку банк просить стягнути. Процесуальні дії у справі, клопотання, позиція відповідача. Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 01 січня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, шляхом надсилання судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, які отримані 07 січня 2026 року та 04 лютого 2026 року. Про причини неявки [PERSON] суд не поінформувала, своїм правом на подання відзиву не скористалася, заяв чи клопотань щодо розгляду даної справи від неї не надходило. 16 лютого 2026 року постановлено ухвалу суду про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неприбуттям в судове засідання сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Фактичні обставини, які встановив суд, зміст спірних правовідносин, застосовані норми права. Судом встановлено, що 13 квітня 2024 року між АТ "Перший Український Міжнародний Банк" та відповідачкою [PERSON] підписано заяву №3002198320501 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з метою отримання споживчого кредиту строком на 548 днів зі сплатою 3,50% комісії за обслуговування кредитної заборгованості та процентів в розмірі 0,010% річних, розмір денної процентної ставки складає 0,0801%, із зобов`язанням здійснювати повернення кредиту рівними ануїтетними платежами щомісяця в розмірі 2 334 грн 58 коп. до 16 числа кожного календарного місяця, строком до 16 жовтня 2025 року року та з оплатою останнього платежу на суму 2 333 грн 42 коп.(а.с. 9-11). Також, відповідачкою того ж дня підписано паспорт споживчого кредиту на підтвердження того, що вона проінформована, як споживач, про загальні умови кредитування, зокрема, умов з оплати щомісячних платежів, процентів за користування кредитними коштами та комісії за обслуговування кредитної заборгованості тощо (а.с.11 зворотня сторона). Підписавши вказану заяву відповідачка [PERSON] підтвердила, що приймає Публічну пропозицію АТ "Перший Український Міжнародний Банк" на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ "Перший Український Міжнародний Банк" pumb.ua, однак дана пропозиція сторонами не підписана ні власноруч, ні електронним підписом (а.с. 13-19). Відповідно до платіжної інструкції №TR.78502071.38291.359 від 13 квітня 2024 року у призначенні платежу зазначено "надання кредитних коштів за договором №3002198320501 від 13 квітня 2024 року за позикою [PERSON] в розмірі 32 827 грн 50 коп." (а.с.22). Отже, договір укладений між сторонами складається з заяви №3002198320501 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 13 квітня 2024 року, в якому відповідачем узгоджено такі суттєві умови кредитування, як розмір встановленого кредиту, строк кредитування, річна процентна ставка за користування кредитом, комісія та публічна пропозиція АТ "Перший Український Міжнародний Банк" на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка хоча не підписана особисто позичальником, але узгоджена ним шляхом особистого підписання заяви на приєднання від 13 квітня 2024 року з викладенням усіх суттєвих умов, за якими ним з банком досягнута згода (а.с. 9-11, зворотня сторона а.с. 11, а.с. 13-19). На виконання цих умов кредитного договору відповідачкою [PERSON] здійснено часткову сплату щомісячних платежів шляхом автоматичного погашення заборгованості у розмірі 8 809 грн 04 коп.- заборгованість по тілу кредиту та 96 коп. - заборгованість за процентами (а.с.22 зв-23). Відповідно до розрахунку заборгованості від 16 квітня 2024 року за кредитним договором №3002198320501 від 13 квітня 2024 року заборгованість [PERSON] станом на 30 жовтня 2025 року перед АТ "Перший Український Міжнародний Банк" становить: 32 434 грн 16 коп. і складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 24 018 грн 46 коп., заборгованість по відсотках в розмірі 2 грн 38 коп., заборгованість по комісії (пов`язаної з надання кредиту) в розмірі 8 413 грн 32 коп. (а.с.22 зворот а.с. 23). Також позивачем, враховуючи тривалий строк несплати [PERSON] платежів за отриманим кредитом, направлено 28 жовтня 2025 року письмову вимогу про повернення заборгованості за кредитом у розмірі 32 434 грн 14 коп. (а.с.19 зв-20) шляхом надсилання на адресу відповідачки рекомендованого листа (а.с.20 зв-21). Між тим, зобов`язання за договором позичальником не виконані. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України, встановлено що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. У ст. 526ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст. 1050 ЦК України). Висновки суду за результатами розгляду справи. З огляду на встановлені фактичні обставини справи позивачем доведено, що між АТ "Перший Український Міжнародний Банк" та [PERSON] укладено договір споживчого кредиту №3002198320501 від 13 квітня 2024 року, відповідно до умов якого товариство надало відповідачці грошові кошти у розмірі 32 827 грн 50 коп., на строк 548 днів. Відповідачка отримала кредит, в подальшому розпорядилася такими коштами на власний розсуд, свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів виконала частково, кредитні кошти в повному обсязі не повернула. Надання коштів доведено платіжною інструкцією від 13 квітня 2024 про здійснення надання кредитних коштів за договром №3002198320501 від 13 квітня 2024 року за позикою [PERSON] в розмірі 32 827 грн 50 коп. (а.с. 22). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №3002198320501 від 13 квітня 2024 року заборгованість [PERSON] по тілу кредиту становить 24 018 грн 46 коп. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором, [PERSON] на виконання умов договору здійснила часткову оплату за кредитним договором №3002198320501 від 13 квітня 2024 року на загальну суму 8 810 грн. ( за тілом кредиту у розмірі 8 809 грн 04 коп., за відсотками у розмірі 96 коп.). Здійснення періодичних платежів щодо погашення кредиту підтверджує те, що [PERSON] визнає укладання договору. Щодо заборгованості за процентами у розмірі 2 грн 38 коп., то така відповідає умовам кредитного договору, згідно якого сума основного боргу становить 24 018 грн 46 коп., процентна ставка в день згідно договору 0,010%, тому такі підлягають стягненню в користь позивача. Стосовно заборгованості за комісією, вказаної позивачем в розрахунку заборгованості в сумі 8 413 грн 32 коп. грн, суд приходить до таких висновків. У рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Згідно зі ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 Верховний Суд визначив, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність"), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність"), зокрема надання споживчого кредиту. Тому, банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Закон України "Про споживче кредитування" розмежовує платність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України "Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування", щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". Із змісту п. 9 заяви №3002198320501 від 13 квітня 2024 року на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб [PERSON] встановлено плату за обслуговування кредитної заборгованості без уточнення найменування конкретної послуги, систематичності її надання, тобто відповідно до наповненості пакету, як передбачено Публічною пропозицією АТ "Перший Український Міжнародний Банк" на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Тому вказані умови договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України "Про споживче кредитування", за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. Враховуючи те, що відповідачці встановлено щомісячну плату за послуги банку, в тому числі і які за законом повинні надаватись безоплатно, положення пункту 9 кредитного договору, укладеного між [PERSON] та АТ "Перший Український Міжнародний Банк", щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Вказаний висновок викладено у постанові від 13 липня 2022 року Великої Палати Верховного Суду у справі № 496/3134/19. Оскільки умови договору щодо обов`язку здійснення платежів за комісії є нікчемними, нарахована позивачем заборгованість за комісією в сумі 8 413 грн 32 коп. не підлягає стягненню. З огляду на вищевикладене у позовних вимогах АТ "Перший Український Міжнародний Банк" в частині стягнення комісії слід відмовити. Таким чином, виходячи з вимог застосованих судом норм закону, умов укладеного кредитного договору, зважаючи на порушення відповідачкою взятих на себе зобов`язань, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково та з відповідачки [PERSON] на користь позивача АТ "Перший Український Міжнародний банк" стягнути заборгованість за кредитним договором №3002198320501 від 13 квітня 2024 року в сумі 24 020 грн 84 коп, з яких: розмір заборгованості за тілом кредиту 24 018 грн 46 коп., розмір заборгованості за процентами за користування кредитом 2 грн 38 коп. Розподіл судових витрат. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується судом відповідно до ст. 141 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2422 грн 40 коп. Оскільки судом позов задоволено частково на суму 24 020 грн 84 коп., що становить 74,06% заявлених вимог (24020,84х100/32434,16), то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 1 794грн 03 коп. (2422,40х74,06/100). На підставі викладеного,

Outcome: partial