Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] 29 червня 2012 року у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання законної сили рішення і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 25 вересня 2017 року (713 грн 00 коп.) не відповідає минимальному гарантованому розміру аліментів, передбаченому частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України. Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 29.07.2025 року для розгляду справи визначено головуючого суддю Шолох Л.М. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.08.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення виявлених недоліків. Позивачем усунуто виявлені судом недоліки позовної заяви. Ухвалою суду від 13.08.2025 року позовну заяву прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та призначено до розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке. Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 25 вересня 2017 року частково задоволено позов. Стягнуті з [PERSON] , [INFO] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ), жителя [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , аліменти на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 713 (сімсот тринадцять) гривень щомісяця, починаючи з 03 січня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Надалі, позивачем укладено шлюб та змінено прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, копія якого наявна в матеріалах справи. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог суд зазначає наступне. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм Сімейного кодексу України, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини» та ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі» ). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 р. № 6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни (збільшення) розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Згідно із вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ч. 1ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1)наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст.183, 184 СК України, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.183, 184 СК України. Відповідно до вимог ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В силу вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд вважає, що після рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 25 вересня 2017 року, з віком збільшилися потреби дитини, та враховуючи інфляційні процеси, розмір аліментів 713,00 гривень є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Цей розмір є меншим від мінімального розміру аліментів, визначених законодавством. Таким чином суд приходить до висновку, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи із закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, розмір стягуваних аліментів підлягає зміні з 713,00 грн на 1/4 частину всіх видів заробітку відповідача, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить із того, що відповідач є особою працездатного віку та має можливість сплачувати на користь позивача аліменти у розмірі частини усіх видів заробітку або доходу щомісячно. В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн На підставі наведеного,

Outcome: approved