Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] у якому просить суд розірвати шлюбу між ним та відповідачкою, зареєстрований 21.06.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, за актовим записом № 914. В обґрунтовання позовних вимог зазначає, що 21.06.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, за актовим записом № 914, між позивачем та відповідачкою зареєстровано шлюб, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін є спільні діти - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Посилається на те, що з перших днів подружнього життя у сторін була дружна сім`я, заснована на почуттях любові, поваги та вірності один до одного, але з часом почуття любові, поваги та розуміння згасли і поступово стосунки між ними зіпсувались та все одно позивач та відповідачка неодноразово намагались зберегти сім`ю та жити заради дітей. Однак, це не вдалось, що призвело до остаточного припинення шлюбних відносин у вересні 2024 року. Враховуючи наявність неповнолітніх дітей позивач вимушений звернутись із позовом до суду про його розірвання. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 29.08.2025 року по справі відкрито провадження із призначенням до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін на 10.10.2025 року (а.с. 21-22). Вказаною ухвалою сторонам встановлено строки подання відповідних заяв по суті. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. 16.09.2025 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого відповідач, зокрема, просила суд надати строк на примирення тривалістю у шість місяців, заперечувала проти розірвання шлюбу та стверджувала, що на її переконання немає підстав вважати, що сім`я розпалась остаточно. 24.09.2025 року на адресу суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив відповідно до якої позивач, зокрема, категорично заперечував щодо надання строку на примирення, також вважав, що доводи відповідача викладені у відзиві є безпідставними та спрямовані на затягування розгляду справи. Ухвалою суду від 10.10.2025 року клопотання відповідача про надання строку на примирення задоволено частково, надано подружжю строк для примирення чотири місяці, провадження у справі на цей строк зупинено. 11.02.2026 року від позивача, через систему «Електронний суд», надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, просить призначити справу до подальшого розгляду. Повідомив суд, що примирення між сторонами не відбулось. Ухвалою суду від 13.02.2026 року провадження у справі поновлено. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 21.06.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, за актовим записом № 914, між позивачем та відповідачкою зареєстровано шлюб, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 6). Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Крім того, суд звертає увагу, що після призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Враховуючи наведене та

Outcome: approved