Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

16.12.2025 [PERSON] звернулась до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя з позовом до [PERSON] , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначила, що вона зареєстрована та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . Право користування вищевказаним житлом підтверджується витягом з реєстру територіальної громади щодо її постійної реєстрації за адресою квартири з 18.02.1984 до теперішнього часу. Квартира [ADDRESS] не приватизована. Позивач вказує, що на теперішний час в квартирі зареєстровані чотири особи, а саме: вона [PERSON] , її сестра [PERSON] , її батько [PERSON] , та двоюрідний брат по лінії матері [PERSON] . Позивач вказує, що надати відомості щодо реєстрації у квартирі відповідача вона не має можливості, оскільки відповідно до ст. 8, ч. 2 ст. 32 Конституції України, Закону України «Про інформацію», Закону України «Про захист персональних даних» інформація про особу охороняється законом. Згідно зазначених нормативно правових актів інформація про реєстрацію осіб надається лише органам державної влади чи органам місцевого самоврядування, їх посадовим особам, якщо запит зроблено у зв`язку з зі здійсненням ними повноважень, визначеним законами, із зазначенням законних підстав для такого запиту. У зв`язку з зазначеним, до позовної заяви додане клопотання про витребування доказів. Незважаючи на обставину, що відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі, він в ній не проживає. Факт не проживання відповідача за адресою квартири підтверджується довідкою ОСББ «Яценка 8» від 09.12.2025. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] фактично даній квартирі проживав в період грудня 1987 року по лютий 1988 року. Оскільки відповідач зареєстрований за вищевказаною адресою, на нього нараховуються комунальні платежі, та квартирна плата, яку він не сплачує. З цієї підстави відповідач з родичами несуть додаткові витрати по сплаті комунальних платежів та не можуть оформити субсидію. Позивач вказує, що добровільно відповідач з реєстраційного обліку не знімається, тому виникла необхідність звернутися до суду з даним позовом за захистом порушеного права. У зв`язку з вищевикладеним, позивач [PERSON] просить суд визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 17.12.2025 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи. Позивач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Проти винесення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує. Треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] надали до суду письмові пояснення в яких виклали інформацію про те, що відповідач не проживає за адресою : [ADDRESS] , з 1988 року, своїх речей в квартирі за даною адресою не має, за комунальні послуги не сплачує та ніколи не сплачував. Вважають, що відповідач втратив право користуватися житловим приміщенням у зв`язку з тим, що без поважних причин не проживає на спірній житловій площі більш ніж 6 місяців. Просять позов [PERSON] задовільнити, розгляд справи проводити без їх участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзив на позов, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене, суд постановив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу, в порядку заочного розгляду, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] (до реєстрації шлюбу - [PERSON] ) проживає та зареєстрована за адресою : [ADDRESS] . Право користування вищевказаним житлом підтверджується витягом з реєстру територіальної громади щодо її постійної реєстрації за адресою квартири з 18.02.1984 до теперішнього часу. Квартира [ADDRESS] не приватизована. Зазначена квартира була надана дідусю позивача [PERSON] на підставі ордеру №458 від 01.07.1965 на склад родини: [PERSON] - дружина; [PERSON] син; [PERSON] син. [INFO] [PERSON] помер (свідоцтво про смерть [NUMBER] ). Після його смерті договір найму 12.02.1982 був укладений з батьком позивача [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] (свідоцтво про смерть [NUMBER] ), [PERSON] помер [INFO] (свідоцтво про смерть [NUMBER] ). У зв`язку зі смертю вони були зняті з реєстрації за адресою квартири. На теперішний час в квартирі зареєстровані чотири особи, а саме: позивач [PERSON] , її сестра [PERSON] , її батько [PERSON] та двоюрідний брат по лінії матері [PERSON] . Позивач та треті особи зазначають, що відповідач [PERSON] в квартирі з ними не проживає, його особистих речей в квартирі не має, за комунальні послуги не сплачує та ніколи не сплачував, вказують, що він без поважних причин не проживає на спірній житловій площі більш ніж 6 місяців. Згідно з відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру від 17.12.2025 № 213716, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 16.05.1988 року. Згідно з довідкою, наданою об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Яценка 8» та актом обстеження за фактом непроживання особи за адресою: [ADDRESS] , що засвідчено сусідами: мешканкою кв. [ADDRESS] - [PERSON] , мешканцем кв. [ADDRESS] - [PERSON] та мешканцем кв. [ADDRESS] - [PERSON] , встановлено, що [PERSON] за цією адресою не проживає з 1988 року по теперішній час. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 61 Житлового кодексу України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Статтею 64 Житлового кодексу України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в закладах охорони здоров`я або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в закладах охорони здоров`я, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування; 4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Відповідно до законодавства України, може бути встановлено й інші умови і випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами на більш тривалий строк. Відповідно до ст. 2 Житлового кодексу України, завданням житлового законодавства є регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією права громадян на житло. Згідно ст. 6 Житлового кодексу України, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Крім того, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад. Згідно з ч. 2 ст. 107 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Враховуючи добровільне залишення відповідачем квартири, він повинен вважатися таким, що втратив право користування цим житлом на підставі правил ч. 2 ст. 107 ЖК України. Згідно зі ст. ст. 3, 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація особи має відбуватися за її постійним місцем проживання. Відповідно до 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би підтверджував фактичне користування ним спірною квартирою, а саме: що у спірній квартирі є його речі, є кімната, якою він користується, що він несе витрати на утримання спірної квартири як користувач. Навпаки, за встановленими обставинами, відповідач протягом тривалого часу не проживає у спірній квартирі, квартирою не цікавиться, не несе жодних витрат на її утримання. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] з 1988 року не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , а його реєстрація перешкоджає позивачу у здійсненні прав у користуванні зазначеним нерухомим майном, покладає додатковий тягар щодо утримання цього майна на позивача, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, звертаючись з позовом, позивач не заявила вимог щодо покладення судових витрат на відповідача, у зв`язку з чим суд вважає за можливе судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: approved