Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 04 лютого 2026 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: фізична особа-підприємець [PERSON] , [PERSON] , про витребування майна із чужого незаконного володіння відмовлено. 10 лютого 2026 року через систему «Електронний суд» представник третьої особи [PERSON] адвокат Каменська Н.П. подала заяву про ухвалення додаткового рішення щодо компенсації понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 21 000,00 грн. Від представника позивача [PERSON] адвоката Герасимової Т.І. 16 лютого 2026 року через систему «Електронний суд» надійшло заперечення на вказану заяву, в якій вона, враховуючи співмірність та пропорційність понесених витрат щодо предмета спору, просить зменшити витрати на правничу допомогу третій особі до 3 000,00 грн. Учасники процесу у судове засідання не прибули, що не перешкоджає розгляду заяви у відповідності до вимог ч. 4 ст. 270 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши заяву в межах заявлених вимог, дослідивши додані до неї матеріали та надавши належну правову оцінку доказам, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Судом при ухваленні судового рішення не вирішено питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Це питання може бути вирішено шляхом постановлення додаткового судового рішення. У судовому засіданні 04 лютого 2026 року, до закінчення судових дебатів, представник третьої особи Каменська Н.П. заявила про наявність судових витрат, а також про те, що відповідні докази понесення таких витрат буде надано суду після ухвалення рішення протягом визначеного законом строку. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України представником третьої особи адвокатом Каменською Н.П. надано такі документи: ордер серії АА № 1434942 від 22 квітня 2024 року до договору № 22/04-24 про надання правничої допомоги від 22 квітня 2024 року; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 5028 від 20 червня 2012 року; договір № 22/04-24 про надання правничої допомоги від 22 квітня 2024 року, укладений між [PERSON] та адвокатським об`єднанням «ЮСТІС»; додаткову угоду № 1 від 18 вересня 2024 року до договору про надання правничої допомоги № 22/04-24 від 22 квітня 2024 року, укладену між [PERSON] та адвокатським об`єднанням «ЮСТІС»; акт від 06 лютого 2026 року наданих послуг згідно договору про надання правничої допомоги № 22/04-24 від 22 квітня 2024 року, згідно якого загальна вартість послуг складає 21 000,00 грн. Вказані докази суд вважає достатніми для підтвердження факту понесення третьою особою витрат на професійну правничу допомогу адвоката у даній справі під час її судового розгляду на зазначену суму. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами тощо. Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п. 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі № 910/12876/19). У разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги, не потрібен (постанова Верховного Суду від 28 грудня 2020 року в справі № 640/18402/19). Як вбачається із акту наданих послуг від 06 лютого 2026 року, згідно договору про надання правничої допомоги № 22/04-24 від 22 квітня 2024 року загальна вартість послуг складає 21 000,00 грн. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26 лютого 2015 року, п.п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна та інші проти України» від 10 грудня 2009 року, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12 жовтня 2006 року, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30 березня 2004 року) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Враховуючи викладене, а також складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання робіт, та обсяг наданих адвокатом послуг, значення справи для третьої особи, суд, з урахуванням вимог розумності та справедливості, зважаючи, що понесені третьою особою витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, є співмірними та доведеними, вважає за необхідне стягнути з позивача на користь третьої особи витрати на професійну правничу допомогу в сумі 21 000,00 грн.

Outcome: approved