Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Представник заявника [PERSON] , адвокат Жежель С.С. звернувся до суду з заявою, про встановлення факту, в якій просить суд встановити факт перебування [PERSON] , [INFO] , на утриманні рідного брата [PERSON] , [INFO] , який [INFO] зник безвісті при виконання бойового завдання н.п. Гоголівка, Суджанського району, Курської області. В обґрунтування заяви зазначила, що вона та [PERSON] є рідним братом та сестрою та єдиним родичем, оскільки їх батьки померли. На її ім`я - [PERSON] надійшло сповіщення № 6/2219 від 20.03.2025 року, в якому повідомлено, що її рідний брат - [PERSON] , [INFO] , [INFO] зник безвісти під час бойового завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України, в районі ведення бойових дій біля населеного пункту Гоголівка, Суджанський район, Курська область. В квітні 2025 року, [PERSON] звернулася до військової частини [NUMBER] з заявою про виплату грошового забезпечення зниклого безвісти її брата, військовослужбовця [PERSON] .. 25.07.2025 року на її адресу надійшла відмова № 690/19520 від 04.07.2025 року у виплаті грошового забезпечення безвісти зниклого брата, яка обґрунтована тим, що до заяви про виплату не долучено документів про те, що її брат - [PERSON] є її законним представником, а тому у виплаті було відмовлено. На підставі викладеного, заявник просив суд встановити факт перебування [PERSON] , [INFO] , на утриманні рідного брата [PERSON] , [INFO] , який [INFO] зник безвісті при виконання бойового завдання н.п. Гоголівка, Суджанського району, Курської області. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 липня 2025 року вказана заява передана для розгляду судді Юрченко Я.О. (а.с. 32). Ухвалою від 01 серпня 2025 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи; залучено до участі у справі у якості заінтересованих осіб: [INFO] та Міністерство оборони України; витребувано у командира Військової частини [NUMBER] Збройних Сил України та [INFO] за наявності інформацію: про членів сім`ї військовослужбовця [PERSON] , [INFO] , що мають право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця за період його зникнення безвісті, якщо такі особи встановлені, то надати їх анкетні дані, дату народження місце проживання та номер телефону; чи складалося військовослужбовцем [PERSON] , [INFO] , особисте розпорядження на випадок полону/зникнення/загибелі? (а.с. 33). Представником заінтересованої особи - Військової частини [NUMBER] - [PERSON] 20.08.2025 року через підсистему «Електронний суд» за вх. 19198 подано заяву, відповідно до якої представником надано інформацію на виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Кам`янського від 01.08.2025 року, згідно якої військовослужбовця [PERSON] , [INFO] , з членів сім`ї є сестра - [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , м.т. [NUMBER] . Щодо інформації про складання [PERSON] особистого розпорядження на випадок полону/зникнення/загибелі у військовій частині [NUMBER] відсутня. Крім того, просив відмовити у задоволенні заяви, обґрунтовуючи свою позицію тим, що відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 21.01.2025 року № 21 солдат [PERSON] зарахований до списків особового складу військової частини [NUMBER] . [INFO] , виконуючи бойове завдання поблизу населеного пункту н.п. Гоголівка, Суджанського району, Курської області, солдат [PERSON] зник безвісти, що було встановлено в ході проведення службового розслідування. У військовій частині [NUMBER] містяться особисті дані військовослужбовця, записані з його слів, зокрема з родичів зазначено тільки сестру - [PERSON] , м.т. [ADDRESS] . 13.04.2025 року до військової частини з [INFO] надійшла заява [PERSON] про виплату грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця [PERSON] .. Листом від 06.08.2025 року [INFO] було повторно скеровано на адресу частину заяву [PERSON] про виплату грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця [PERSON] та додано повний витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян на [PERSON] , з яких вбачається, що вказаний військовослужбовець не був одружений та дітей не мав, мати - [PERSON] померла. Інформація про смерть батька в реєстрі актів цивільного стану відсутня, однак до заяви [PERSON] було долучено свідоцтво про смерть батька - [PERSON] .. Листом від 04.07.2025 року № 690/19520, військова частина [NUMBER] повідомила [PERSON] про відсутність підстав для виплати їй грошового забезпечення безвісти зниклого брата у зв`язку з тим, що до заяви не було долучено документів, які б свідчили, що [PERSON] був її законним представником. Звертає увагу суду, що зазначений спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки заява про встановлення факту утримання пов`язана з визнанням права на виплати, передбачені законодавством про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, компенсації та гарантії та посилається на Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Щодо питання чи дійсно [PERSON] перебувала на утриманні її брата [PERSON] , який зник безвісти [INFO] при виконанні бойового завдання поблизу н.п. Гоголівка, Суджанського району, Курської області - не належить до повноважень військової частини. Крім того, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до кола осіб, які за законом мають право на виплату грошового забезпечення безвісти зниклих військовослужбовців не належать особи, які перебували на утриманні військовослужбовця. Брати та сестри зниклих безвісти військовослужбовців мають право на виплату частки їх грошового забезпечення тільки у випадку якщо військовослужбовець був їх законним представником. Отже, законним представником своїх братів чи сестер особа може виступати тільки у випадку встановлення опіки або піклування над ними. Відповідно до п. 3 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 (далі - Порядок № 884) виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, визначеним особам за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації). Перебування на утриманні військовослужбовця не є беззаперечним підтвердженням того, що він був законним представником своїх братів, сестер чи повнолітніх дітей (а.с.37, 40-42). Представником заінтересованої особи - начальником [INFO] [PERSON] на виконання ухвали Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 01.08.2025 року, на електронну адресу суду 26.08.2025 року за вх. 1919 надано відповідь, відповідно до якої згідно даних які є у [INFO] , родичів у [PERSON] не має, крім сестри [PERSON] (а.с. 67). Представником заінтересованої особи - Міністерства оборони України - [PERSON]. через підсистему «Електронний суд» 11.09.2025 року за вх. 20872 подано письмові пояснення, відповідно до який представник просить відмовити в задоволенні заяви, обґрунтовуючи свою позицію тим, що надані заявником докази в їх сукупності не надають підстав для висновку щодо перебування заявника на утриманні зниклого безвісти брата. Вважає, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Натомість, [PERSON] є повнолітньою, працездатною особою, доказів про відсутність заробітку (доходу) не надано, як і не надано доказів про сукупний дохід зниклого безвісти. Отже, із врахуванням наявних у матеріалах справи доказів відсутні підстави для висновку, що матеріальна допомога зниклого безвісти брата була постійним і основним джерелом засобів до існування [PERSON] (а.с.76-79). Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 22.12.2025 року за клопотанням представника заявника Жежель С.С. витребувано від Акціонерного товариства «Укрсиббанк» інформацію про належність (на чиє ім`я відкрито) карткового рахунку № [NUMBER] , строк дії 12/27; кому (з зазначенням ПІБ та поточного рахунку в форматі IBAN отримувача) були здійснені перекази з карткового рахунку за № [NUMBER] , строк дії 12/27 наступні кошти: 11.01.2025 року у розмірі 6000,00 грн.; 23.01.2025 року у розмірі 6000,00 грн.; 29.01.2025 року у розмірі 7800 грн., 13.04.2025 року у розмірі 20000,00 грн.; 14.03.2025 року у розмірі 20000,00 грн.; 15.03.2025 року у розмірі 20000,00 грн.. (а.с.121-122,143). На виконання ухвали Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 22.12.2025 року, 21.01.2026 року через канцелярію суду за вх. 989, Акціонерне товариство «Укрсиббанк» надає інформацію про те, платіжну картку № [NUMBER] емітовано АТ «Укрсиббанк» на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] до карткового рахунку; надає виписку операцій по транзакціям. Звертають увагу, що всі операції проведено переказом з картки на картку (Р2Р переказ), при яких платіжна система не передає банку відправнику коштів - ПІБ отримувача коштів, переказ здійснюється з номера карти на номер карти. Кошти перераховано на [NUMBER] , [NUMBER]; переказ за дату 13.04.2025 року на суму 20000,00 грн. в облікових системах не знайдено (а.с.147-148). Представник заявника [PERSON] - адвоката Жежель С.С. 06.02.2026 року через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без участі заявника, представника та заінтересованих осіб, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - Міністерства оборони України - [PERSON]. 11.09.2025 року через підсистему «Електронний суд» за вх. 20872 подано клопотання про відмовлення в задоволенні заяви. Представник заінтересованої особи - Військової частини [NUMBER] - [PERSON]. 20.08.2025 року через підсистему «Електронний суд» за вх. 19198 подано заяву про розгляд справи без участі представника. Представник заінтересованої особи - [INFO] в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про місце та час розгляду справи відповідно до ст. 128 ЦПК України повідомлений належним чином. Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ухвали суду від 11.02.2026 року оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про наступне. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.7 ст.19 ЦПК України). Частиною 1 ст. 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору. Згідно із ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст.315 ЦПК України). Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21 та від 11 вересня 2024 року № 335/4669/23. У даній справі [PERSON] в особі свого представника звернулась до суду з заявою, про встановлення факту перебування її на утриманні рідного брата [PERSON] , який [INFO] зник безвісті при виконання бойового завдання в н.п. Гоголівка, Суджанського району, Курської області, р.ф.. Метою встановлення вказаного юридичного факту [PERSON] зазначила отримання грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 884 від 30.11.2016 року «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти». Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Положеннями ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі одноразова грошова допомога), гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби. У ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). Законом України № 3515-IX від 09 грудня 2023 року, зокрема, стаття 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладена у новій редакції. При цьому, ч. 1 ст. 16-1 вказаного Закону (тут і далі у редакції Закону України № 3515-IX від 09 грудня 2023 року) встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (у редакції, чинній на час смерті брата заявниці) сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 15 000 000 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Підстави для встановлення судом факту перебування на утриманні (переважно для отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника або допомоги) включають необхідність підтвердження того, що матеріальна допомога від іншої особи була постійним і основним джерелом засобів до існування. Встановлюється судом у порядку окремого провадження за умови неможливості отримання заявником довідки в позасудовому порядку. В абзаці 1 ч. 2 ст. 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч. 4 ст. 3 СК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки». Про необхідність встановлення вказаних обставин як обов`язкової умови для визнання осіб членами сім`ї зазначено у постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц (провадження № 61-10270св18), від 25 листопада 2019 року у справі № 202/5003/16-ц (провадження № 61-44809св18) та від 05 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц (провадження № 61-28377св18). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Згідно до п. 4 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей» до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: інші утриманці загиблої (померлої) особи, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Відповідно до ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію. Статтею 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що при вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні. Непрацездатними членами сім`ї вважаються: а) діти, брати, сестри й онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років, при цьому брати, сестри й онуки - за умови, якщо вони не мають працездатних батьків; б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», або є особами з інвалідністю; в) один з батьків, або чоловік (дружина), або дід, бабуся, брат чи сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) зайнятий доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8 років, і не працює; г) дід і бабуся - в разі відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати. Згідно зі ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію. Отже, за змістом вказаних норм законів утриманцем вважається непрацездатний член сім`ї (або близький родич), який перебував на повному забезпеченні годувальника або отримував від нього допомогу, що була його основним і постійним джерелом існування. До цієї категорії належать діти до 18 років, студенти до 23 років, пенсіонери, особи з інвалідністю та інші родичі (зокрема сестра) незалежно від віку та працездатності, якщо вони не працюють та доглядають за дітьми померлого до досягнення ними 14 років. Факт перебування такої фізичної особи на утриманні померлого має юридичне значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо. Саме тому ці обставини підлягали встановленню судом у даній справі. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника. Як зазначено вище, за загальним правилом судом може бути встановлено факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, що має значення для одержання свідоцтва про право на спадщину, призначення пенсії, відшкодування шкоди чи отримання грошової допомоги тощо. Факт перебування особи на утриманні померлого має місце за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю (заявнику), була для нього постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була неодноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Отже, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Наведений вище правовий висновок та аналогічні йому викладені у постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі №210/2422/16-ц, від 22 травня 2019 року в справі №520/6518/17, від 22 жовтня 2020 року в справі №210/343/19, від 13 січня 2021 року в справі №592/17552/18, від 27 січня 2021 року в справі №584/1166/15-ц. Таким чином, заявник скористалася своїм правом на звернення до суду із заявою про встановлення факту постійного перебування фізичної особи на утриманні. Метою встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні заявниця зазначає реалізацію її права на отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачених Законами України, у зв`язку зі смертю брата-військовослужбовця. Згідно ч.1 ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Тобто, заявниця мала б довести суду систематичне та повне утримання, відсутність інших джерел доходів окрім допомоги померлого, довести, що допомога годувальника була постійним основним джерелом засобів до її існування. Матеріалами справи підтверджується наявність родинних зв`язків заявника [PERSON] , в дівочому [PERSON] , на підставі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12.06.1986 року Кремецьким райвідділом РАСЦ Тернопільської області, актовий запис № 166, де батьками [PERSON] зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.21 оберт). Відповідно до свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] , виданого 22.0.2007 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, за актовим записом № 618, зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу прізвище заявника - [PERSON] (а.с. 22 оберт). Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01.12.2016 року по цивільній справі № 209/3810/16 (провадження № 2/209/1761/16), яке набрало законної сили 13.12.2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 22.09.2007 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 618, розірваний (а.с.117). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18.01.1990 року Кремецьким райРАСЦ Тернопільської області, актовий запис № 21, де батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.22). Таким чином [PERSON] є рідним братом [PERSON] .. [INFO] помер батько - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 21.03.2008 року Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 262 (а.с.23). [INFO] померла мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 25.06.2014 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 368 (а.с.23 оберт). Згідно акту № 135 від 10.04.2025 року про проживання, підписаного сусідами [PERSON] та [PERSON] , засвідченого начальником юридичного відділу КП КМР «Добробут» Білим О.С., [PERSON] , [INFO] , проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , став до лав ЗСУ з 26.11.2024 року (а.с.24 оберт). Проте вказаний акт не містить інформацію про те, з якого часу [PERSON] проживав без реєстрації за вказаною адресою з родиною заявниці. Згідно довідки про склад сім`ї № 001347384, виданої 21.07.2025 року ТОВ «Абонент ХХІ», за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.51). Зі змісту довідки № 3219/21 від 21.04.2025 року, наданою командиром військової частини [NUMBER] полковником [PERSON] встановлено, що солдат [PERSON] брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах і в період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, у період з 21.01.2025 року по [INFO] (а.с.19). Відповідно до сповіщення сім`ї № 6/2219 від 20.03.2025 року [INFO] повідомив [PERSON] про те, що її брат командир десатно-штурмового відділення десатно-штурмового взводу військової частини [NUMBER] . солдат [PERSON] , [INFO] , зник безвісті [INFO] при виконанні бойового завдання н.п. Гоголівка Суджанського району Курської області (а.с.24). 21.03.2025 року за заявою [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12025041790000219 внесені відомості про кримінальне правопорушення, кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, у зв`язку з тим, що [PERSON] , який є військовослужбовцем ВЧ [NUMBER] ( [NUMBER] окрема десантно-штурмова бригада), на посаді командира десатно-штурмового відділення десатно-штурмового взводу, в званні солдата, [INFO] безвісно зник під час виконання бойового завдання поблизу н.п. Гоголівка Суджанського району Курської області, р.ф. (а.с. 17). З Витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин за № 20250401-255 від 01.04.2025 року, сформованого Міністерством внутрішніх справ України на запит № К-21390 від 25.03.2025 року [PERSON] встановлено, що [PERSON] , [INFO] , набув статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин 01.04.2025 року (а.с.27-28). Після смерті брата [PERSON] , [PERSON] звернулась до командира військової частини [NUMBER] із заявою від 25.07.2025 року про виплату грошового забезпечення, включаючи додаткову винагороду, а також виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2025 рік та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових за 2025 рік, належні її брату [PERSON] , який зник безвісті з [INFO], передбачену Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року, Порядком виплат грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам від 07.06.2018 року та Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року (а.с.44 оберт). За результатом розгляду вищевказаної заяви, 04.07.2025 року за № 690/19520, командиром військової частини [NUMBER] [PERSON] відмовлено [PERSON] у зв`язку з тим, що до заяви про виплату не долучено документів про те, що її брат [PERSON] є її законним представником (а.с.18). Крім того, заявником [PERSON] долучено копії скриншотів, роздрукованих з мобільного додатку, з яких вбачається перерахунок грошових коштів від [PERSON] на користь [PERSON] за період з 11.01.2025 року по 15.03.2025 року (а.с.11-14). Випискою по картці № [NUMBER] від 14.07.2025 року, яка належить [PERSON] , за період з 01.01.2025 року по 14.07.2025 року від [PERSON] , якому належить банківська картка № [NUMBER] , були перераховані грошові кошти, в загальному розмірі 59800,00 грн.. Слід зазначити, що для отримання статусу утриманця у розумінні вказаних норм права крім отримання грошової допомоги необхідно довести, що заявниця-утриманець була непрацездатною. Однак у справі відсутні відповідні докази з цього приводу. Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї»), в тому числі, визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо. Проте, ні заявником, ні її представником не надано доказів ведення спільного господарства з [PERSON] , наявності спільних витрат, участі у витратах на утримання житла в період його проживання, його ремонту, тощо. Отже, встановлення факту спільного проживання само по собі не має юридичного значення для тієї мети, яка вказана заявницею у заяві, оскільки не надає особі права на отримання ані виплати у зв`язку із загибеллю, ані отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника. Крім того, матеріалами справи підтверджується, що на момент загибелі брата заявниця була повнолітньою та працездатною. Жодних доказів, які б підтверджували її належність до категорії непрацездатних осіб, що мають право на призначення пенсії у разі втрати годувальника відповідно до вимог ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суду не надано. Відсутні також належні докази того, що допомога, яку вона отримувала від брата, була систематичною та для неї єдиним або основним джерелом засобів існування, а не додатковою підтримкою. Разом з цим, долучені до заяви фото з безвісно відсутнім братом [PERSON] не підтверджують перебування заявниці на утриманні брата, ведення з ним спільного господарства. Саме такі обставини мають юридичне значення у даному випадку згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду від 24 вересня 2025 року у справі №442/1002/24, який суд враховує відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У своїй заяві [PERSON] посилалася на норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», положень Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року № 884. Однак, системне тлумачення цих норм свідчить, що статус утриманця надається лише тим членам сім`ї, які одночасно: належать до категорії непрацездатних осіб, які перебували на повному утриманні померлого. Сам факт надання окремих грошових сум не є достатнім підтвердженням того, що військовослужбовець протягом життя взяв на себе обов`язок утримувати заявницю та забезпечував її основні потреби. Відповідно до вимог закону, утримання має передбачати систематичність і сталість наданої допомоги, а також те, що ця допомога була основним і постійним джерелом засобів до існування для особи, яка претендує на статус утриманця. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявницею не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт її перебування на повному утриманні брата - безвісно зниклого військовослужбовця [PERSON] , одержання від нього допомоги, яка була для [PERSON] постійним і основним джерелом засобів до її існування, ведення з ним спільного господарства, а відтак у суду відсутні правові підстави для задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Відповідно до ст. 294 ЦПК України судові витрати по справам окремого провадження не відшкодовуються, тому суд відносить судові витрати на рахунок заявника по справі.

Outcome: dismissed