Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

позивачка звернулась до суду з позовною заявою про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжя. Вимоги позову мотивовано тим, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який за рішенням суду було розірвано. За час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, ними нажито майно, що є об`єктом спільної власності подружжя, зокрема на квартиру в [ADDRESS] , житловий будинок [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,03 га, на [ADDRESS] . В позасудовому порядку сторони не змогли дійти згоди щодо поділу вказаного майна, тож позивачка просить здійснити поділ в судовому порядку. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Відзив до суду надано не було. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив такий задовільнити з підстав, що викладені в ньому. Проти заочного рішення не заперечив Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовільнити в повному обсязі, з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] , та [PERSON] , сторони зареєстрували шлюб 23 лютого 2008 року /а.с.11/. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова у справі №462/9551/24, розірвано шлюб між [PERSON] , та [PERSON] ,, що був зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №271 /а.с.11/. Згідно договору купівлі-продажу від 27 січня 2009 року, [PERSON] , продала [PERSON] , квартиру в [ADDRESS] . Вказане також стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічним паспортом на приватизовану квартиру /а.с.14-18/. 14 вересня 2016 року, [PERSON] , та [PERSON] , уклали договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, згідно якої [PERSON] , перебуваючи в шлюбі придбав житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,03 га, на [ADDRESS] /а.с.19-23/. В матеріалах справи також міститься висновок про вартість майна, - будинку [ADDRESS] , звіт про оцінку майна - квартири в [ADDRESS] , які встановлюють вартість нерухомого майна в розмірі 6 341 800 грн., та 2 182 200 грн., - відповідно /а.с.24-29/. Відтак, судом було встановлено, що квартира в [ADDRESS] , житловий будинок [ADDRESS] , земельна ділянка площею 0,03 га, на [ADDRESS] придбана під час шлюбу сторін та є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи з того, що майно, набуте подружжям за час зареєстрованого шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності, домовленості між сторонами по справі не було, шлюбний договір не укладався, тому це майно відповідно до статей 60, 74 СК України є їх спільною сумісною власністю, а згідно зі статтею 70 СК України їх частки у цьому майні є рівними, і тому, суд приходить до висновку про визнання за позивачем права власності на 1/2 частку квартири в [ADDRESS] , житлового будинку [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,03 га, на [ADDRESS] . З урахуванням задоволення позовних вимог та положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача витрати понесені позивачем по сплаті судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved