Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

16.10.2025 на адресу суду надійшла вищевказана позовна заява адвокатки Шевчук Дар`ї Олегівни в інтересах [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Заяву обґрунтовує тим, що 14.08.2017 приватним нотаріусом Бондар І.М. (реєстровий № 7888) вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» 2 952 999,96 грн заборгованості за кредитним договором № 212/с від 24.04.2007. Про цей захід позивач дізнався лише у 2024 році. Позивач вважає напис незаконним, оскільки заборгованість не є безспірною: частина суми вже була стягнута заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 14.11.2008 у справі № 2-5583/08. Одночасна наявність судового рішення та виконавчого напису за один і той самий період призводить до подвійного стягнення. Крім того, нотаріусу не було надано доказів отримання боржником вимоги про погашення боргу, що є порушенням процедури. На підставі цього [PERSON] просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. На адресу суду 17.11.2025 надійшов відзив від представника відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», в якому позовні вимоги не визнала, зазначала, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за формальними ознаками на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і нотаріус не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Просила застосувати строк позовної давності встановлений у 3 роки статтею 257 ЦК України, оскільки виконавчий напис було вчинено у 2017 році, про його наявність позивач міг дізнатись з моменту відкриття виконавчого провадження вперше починаючи з 06.11.2017 р. Просить, відмовити в задоволенні позову, застосувати строк позовної давності, а у разі, якщо суд прийде до висновку про підставність позовних вимог зменшити розмір витрат на правничу допомогу. 06.01.2026 на адресу суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни надійшов лист, в якому повідомила, що копії виконавчих написів та документи, на підставі яких вони вчиненні за 2017 рік було знищено. Представниця позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позов підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату час та місце розгляду справи. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. На ухвалу суду про витребування доказів, повідомила, що копії виконавчих написів та документи, на підставі яких вони вчиненні за 2019 рік було знищено. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна в судове засідання не з`явилася, по невідомій суд причині, хоча належним чином була повідомлена про місце, дату та час судового засідання. Дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 14.11.2008 у справі №2-5583/08 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» кредитну заборгованість в розмірі 141954,78 грн. На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження ВП №76938655. 14.08.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною було вчинено виконавчий напис, що був зареєстрований в реєстрі за № 7888, яким запропоновано стягнути з [PERSON] кошти на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в загальному розмірі 112148 доларів США 08 центів, витрати пов`язані з вчиненням виконавчого напису 3000 грн, всього в гривневому еквіваленті 2 952 999,96 грн. Строк за який проводиться стягнення, - десять років одинадцять місяців, а саме з 24.04.2007 по 24.05.2017 року (а.с.13). Виконавчий напис банком було пред?явлено до примусового виконання Відділу ДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яким винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55048733 від 06.11.2017 року (а.с.14). Надаючи правову оцінку спірному виконавчому напису нотаріуса, суд зазначає наступне. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Із оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. керувалася ст.ст. 87-89 Закону України «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року. Відповідно до п.3.1, п.3.2 гл.16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5(далі Порядок), нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Відповідно до п.2 вказаного Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами подаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням сум заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора, тобто нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Зокрема, документом, що підтверджує цей факт, є отримання боржником вимоги стягувача щодо усунення порушень зобов`язання з підписом боржника про його отримання, що свідчить про ознайомлення боржника з поданою вимогою. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 20 травня 2015 року (справа № 6-158цс15). Відповідно до розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня1999р. №1172(в редакції, чинній до 21 лютого2017року), для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. З урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника. Отож, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Системний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Верховний Суд у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 висловила правовий висновок про те, що судовими рішеннями визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», тому договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Крім цього, Верховний Суд у постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц зазначив, що дійсно на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному статтею 84 Закону України «Про нотаріат». Протягом розгляду справи, відповідачем не було надано належних і допустимість доказів в обґрунтування того, що приватному нотаріусу були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором. Як і відсутні відомості, що сума заборгованості утворилась у зазначений у виконавчому написі період, при цьому судом враховано термін кредитування та розмір кредиту, який передбачили сторони. При цьому, період заборгованості за кредитним договором № 212/С від 24.04.2007, що стягнута за рішенням суду від 14.11.2008 у справі №2-5583/08 ( з 24.04.2007 року по 14.11.2008 року) та період заборгованості, що стягнута за виконавчим написом приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною № 7888 від 14 серпня 2017 (24.04.2007 по 24.05.2017), частково співпадають. Крім того, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. При зверненні до суду з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України. З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що заборгованість за кредитним договором на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису не була безспірною, що і оспорюється позивачем та не доведено відповідачем. При цьому, ані відповідачем, ані приватним нотаріусом суду не надано жодних доказів, які б свідчили про правову природу спірної суми заборгованості, дату та правову підставу її виникнення, розрахунок боргу тощо. АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження виникнення заборгованості, яка значно більша, ніж яка визначена судовим рішенням, належні та допустимі докази не надав, не обґрунтував письмовими доказами на підставі чого виникла така заборгованість після набрання законної сили вказаним судовим рішенням. Отже, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. У суду відсутні докази того, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від відповідача та позивача первинні документи щодо видачі кредиту та/або здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми процентів та пені, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Розрахунок боргу зазначений у виконавчому написі щодо наявності грошового зобов`язання позивача за кредитом є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог Банку до позивача. Також, у суду відсутні докази того, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від відповідача та позивача первинні документи щодо видачі кредиту та/або здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми процентів та пені, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Розрахунок боргу зазначений у виконавчому написі щодо наявності грошового зобов`язання позивача за кредитом є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог Банку до позивача. Отже, суд дійшов висновку, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню, чим не виконав вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та п.1 Переліку та у нотаріуса були відсутні законні підстави для вчинення виконавчого напису. У відзиві представник відповідача просила застосувати позовну давність, щодо цього суд зазначає наступне. Виконавчий напис вчинено 14 серпня 2017 року. З позовом в суд позивач звернувся 16.10.2025 року. Частина перша статті 257 ЦК України передбачає загальну позовну давність тривалістю три роки. Доводи відповідача щодо застосування судом строку позовної давності виходячи з моменту відкриття виконавчого провадження вперше починаючи з 06.11.2017, суд вважає безпідставними, оскільки за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Крім цього, за пунктом 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Оскільки карантин тривав в Україні з 12.03.2020 по 30.06.2023, тож строки, визначені статтею 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину, при цьому згідно із п. 19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії воєнного стану в Україні перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. А тому суд дійшов висновку, що позивач звернувся в суд в межах терміну позовної давності, визначеного ч. 1 ст. 257 ЦК України. Крім того, відповідно до вимог п.1 ч.2ст.141ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути в користь позивача витрати понесені у зв`язку зі сплатою судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1211,20 гривень. На підставі ст. ст.15,16, ЦК України, ст. ст.87,88 ЗУ «Про нотаріат»,

Outcome: approved