Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності йому трудової книжки [NUMBER] від 14.06.1990 та військового квитка [NUMBER] від 26.05.1995, оскільки у трудовій книжці не вказана дата народження, а тільки рік, а у військовому квитку наявні виправлення в даті народження. Встановлення даного факту необхідне заявнику для оформлення пенсії за віком, так як пенсійний фонд не приймає до уваги трудовий стаж згідно трудової книжки. В судове засіданні заявник [PERSON] не з`явився, подавши клопотання про розгляд справи без його участі. В судове засідання представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду в Вінницькій області не з`явився, подавши пояснення по суті заяви, у якому просить розглянути відмовити у задоволенні заяви та розглянути справу за відсутності представника заінтересованої особи. В обґрунтування підстав для відмови у задоволенні яви посилається на те що є спір про право. Вважає, що у разі незгоди з рішенням пенсійного фонду особа має звертатися за захистом свого права шляхом оскарження рішення, а не про встановлення факту. Під час судового розгляду справи інші заяви та клопотання учасниками судового процесу не подавались. Заслухавши пояснення заявника, безпосередньо дослідивши письмові докази у справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що заявник по справі [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується паспортом громадянина України у формі ID карти (а.с.5). Такі ж відомості про особу заявника відображено і в інших документах картки фізичної особи платника податків (а.с.7), довідці про реєстрацію місця проживання (а.с.6), свідоцтві про народження (а.с.8), посвідченні водія (а.с.9), свідоцтві про одруження (а.с.10). Зі змісту трудової книжки серії [NUMBER] , заповненої 14.06.1990 року, вбачається запис прізвища, імені та по батькові власника трудової книжки, виконаний на російській мові як « [PERSON] »; рік його народження - [INFO] » (а.с.11). Зі змісту військового квитка серії [NUMBER] від 26.05.1995, вбачається запис прізвища, імені та по батькові власника трудової книжки, виконаний на російській мові як « [PERSON] », дата народження « [INFO] », при цьому така дата містить виправлення (а.с.12). 16.09.2025 ГУ ПФУ у Вінницькій області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії заявнику. З посиланням на те, що не зараховано: 1) період трудової діяльності згідно трудової книжки [NUMBER] від 14.06.1990, так як запис до трудової книжки на титульній сторінці містить тільки рік народження, а число і місяць не вказано; 2) період проходження строкової військової служби згідно військового квитка [NUMBER] від 26.05.1995 оскільки на титульній сторінці наявне виправлення у даті народження, що не завірено належним чином (а.с.13). Виконуючи приписи ч.4 ст.264 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та даючи мотивовану оцінку аргументам, наведеним заявником щодо наявності підстав для задоволення заявленої ним вимоги, а також доказам, якими вони підтверджуються, зазначаючи норми права, які були застосовані судом та мотиви їх застосування, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України). За змістом п.6 ч.1, ч.2 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За змістом п.п.2 п.2.1 Розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до заяви про призначання пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). Відповідно до пунктів 3, 26 Порядку підтвердження наявного трудового стажу, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються, крім іншого, довідки та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку. Згідно роз`яснень п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - Постанови №5 від 31.03.1995 року) на підставі ЦПК України, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що звернення заявника [PERSON] до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, від якого залежить реалізація її права на пенсійне забезпечення, здійснено у спосіб, передбачений законом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами як письмовими доказами. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зі змісту трудової книжки, про встановлення факту належності якої заявник звернувся до суду з відповідною заявою, та наданих заявником письмових доказів, вбачаються певні недоліки (неповнота) заповнення запису в трудовій книжці та військовому квитку щодо повної дати народження , при одночасній відповідності інших відомостей, внесених до документів заявника, зокрема, щодо його прізвища, імені та по-батькові, внаслідок чого суд приходить до висновку про належність заявнику вказаної вище трудової книжки та військового квитка. Будь-яких інших обставин, які б спростовували належність саме заявнику [PERSON] даної трудової книжки та військового квитка, судом під час розгляду справи встановлено не було. Таким чином, заявник [PERSON] наділений правом на захист свого цивільного права в судовому порядку, оскільки підстави його звернення до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів свідчать про наявність обмеження його права на пенсійне забезпечення. Щодо доводів заінтересованої особи про наявність спору про право, то з цього приводу суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Суди мають встановлювати, між ким існує спір, хто оспорює право заявник та в чому, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним (див. постанови Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц, від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц, від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20), від 15 листопада 2021 року у справі № 554/10125/20 (провадження № 61-12758св21), від 03 серпня 2022 року у справі № 759/12740/21 (провадження № 61-126св22)). На думку суду у даному випадку не вбачається реального спору про право. Сама по собі відмова органу пенсійного фонду у призначенні пенсії заявнику не є достатньою для підтвердження реальності спору про право. Така відмова лише свідчить про неможливість у встановлення факту у позасудовому порядку та наявність у заявника охоронюваного законом інтересу для звернення до суду. І відповідній відмові заінтересованої особи лише вказано про незарахування до трудового стажу заявника певних періодів діяльності у зв`язку із певними недоліками щодо заповнення документів. Однак у такій відмові жодним чином не ставиться під сумнів належність саме заявнику цих документів, тобто не вбачається між ким існує спір, адже існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним. А отже суд відхиляє відповідні посилання заінтересованої особи. На підставі викладеного, встановивши обставини, якими обґрунтовується заява [PERSON] , оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення вимоги [PERSON] та встановлення факту належності йому трудової книжки та військового квитка з метою реалізації права заявника на оформлення та отримання пенсії, що відповідає вимогам п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved