Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

У поданій через систему «Електронний суд» заяві представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Кошельок» заборгованість за кредитним договором у розмірі 16330 грн. та судові витрати в справі. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 22 лютого 2022 року між сторонами укладено договір №3357712016-624303 про надання коштів у позику, за яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000 грн. строком на 13 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом та комісії. Отримавши кредит, відповідач належним чином взяті по договору зобов`язання не виконав, що призвело до утворення заборгованості. Невиконання відповідачем умов договору дають право позивачу стягнути з нього заборгованість за кредитом у судовому порядку. Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 02 жовтня 2025 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2026 року задоволено заяву відповідача про перегляд заочного рішення суду, скасовано заочне рішення Здолбунівського районного суду Рівненської від 24 листопада 2025 року та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони в судове засідання не з`явилися. Відповідач [PERSON] подав заяву від 02.02.2026, в якій вказав, що не заперечує факт наявності основного боргу (тіла кредиту), однак вважає, що сума нарахованих відсотків є завищеною, неспівмірною із сумою основного боргу та підлягає зменшенню. Також вказав на відсутність підстав для відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу. Відповіді на заяву не подано. Представник позивача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином та у встановленому законом порядку. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За обставин неявки у судове засідання учасників справи, суд дійшов до висновку про можливість проведення судового засідання за їх відсутністю, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд бере до уваги необхідність розгляду справи у розумні строки. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 22 лютого 2022 року між сторонами укладено договір про споживчий кредит №3357712016-624303 у вигляді електронного документа відповідно до вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» з урахуванням передбачених Законом України «Про електронну комерцію» особливостей, за яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000 грн. шляхом перерахування на поточний рахунок споживача з використанням платіжної картки строком на 13 днів. Лояльний період складає 13 днів із денною процентною ставкою 2,20 відсотків. Продовжений строк користування кредитом становить 90 днів із денною процентною ставкою 2,20 відсотки. Дата повернення кредиту 06.03.2022 року. Водночас суд зазначає, що паспорт споживчого кредиту до договору №3357712016-624303 від 22.02.2022 містить відомості щодо погодження отримання кредиту зі строком 13 днів до 06.03.2022. При цьому, згідно з графіком розрахунків були погоджені наступні умови кредитування: сума кредитування 5 000 грн, погоджений строк: 13 днів, ставка процентів: 2.20% за кожен день користування, що в грошовому виразі становит 1430 грн, а сукупна вартість кредиту 6430 грн., дата повернення 06.03.2022, який підписаний директором ТОВ «Кошельок» Криловим С.С. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитора встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Кредитор виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу обумовлені кредитним договором кошти, що підтверджується листом ПАТ «МТБ Банк», а також повідомленням XPAY Group LLC від 22 лютого 2022 року про успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта номер [NUMBER] в сумі 5000 грн. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то відповідно до ст.530 ЦК України воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач передбачені кредитним договором обов`язкові платежі по поверненню суми кредиту та відсотків за його користування у встановлені строки не сплачував, чим порушив умови договору. Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом строк. Відповідно до ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит. З розрахунку заборгованості за кредитним договором слідує, що заборгованість за кредитом становить 16330 грн. з яких 5000 грн. - прострочене тіло кредиту, 11330 грн. - відсотки за користування кредитом. Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, заборгованість не погашає, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5 000,00 грн . Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитним коштами, суд звертає увагу на таке. Незважаючи на те, що договором передбачено продовження строку дисконтного періоду (період користування кредитом, протягом якого позичальник має право отримувати нові транші у межах встановленого кредитного ліміту), однак така пролонгація повинна була відбуватися за умови сплати позичальником всіх фактично нарахованих процентів в сумі 1430 грн. за перші 13 (тринадцять) день дисконтного періоду (п.2.1, 3.4 договору), які відповідачем не були сплачені. Через те, що позичальником не здійснювалось будь-якого погашення заборгованості, тому були недієвими й пункти самого кредитного договору про пролонгацію кредиту строком на 90 днів. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З наведеного вбачається, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 квітня 2023 року в справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню в частині стягнення заборгованості в сумі 6430 грн., з яких тіло кредиту 5000 грн. та нараховані відсотки в межах 13 днів строку кредитування в сумі 1430 грн. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав копію договору про надання правничої допомоги, додаток до договору про надання правової допомоги з переліком послуг та детальним опис виконаних робіт, загальний розмір яких складає 10000 грн. Оцінюючи зміст обсягу фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількості витраченого часу, розміру гонорару, співмірності послуг категорії складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, неминучості витрат, значенню справи, суд вважає, що гонорар є завищеним, оскільки має відповідати критерію «розумної необхідності» таких витрат. А тому, суд вважає співмірним стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 2000 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, ураховуючи наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог на 39,37% (6430*100:16330), судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 953,69 грн. (2422,40*39,37%) покладаються на відповідача.

Outcome: partial