Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Позивач, через представника, звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 16760,04 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 27.01.2024 укладено Кредитний договір (оферти) № 27.01.2024-100003519, відповідно до умов якого відповідачці надано кредит у розмірі 8 000,00 грн. строком на 70 дні з дати його надання. Дата повернення кредиту - 05.04.2024. Фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,35% за 1 (один) день користування кредитом застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражений у процентах від загального розміру виданого кредиту. Розрахунок денної процентної ставки: 1,2%=(6699,51/8000)/70х100%. Проценти розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту (включаючи всі транші) (залишку Кредиту від всієї суми кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/ залишком Кредиту та на процентну ставку. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту - 15% від суми кредиту та дорівнює 1200,00 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні, нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачці кредит відповідно до умов укладеного договору. Однак [PERSON] не виконала належним чином умови договору, у зв`язку з чим у відповідачки виникла заборгованість в розмірі 16760,04 грн, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту - 8000,00 грн, заборгованості по процентам - 7560,04 грн, комісії в розмірі 1200, 00 грн. Ухилення відповідачки від виконання свого зобов`язання за вказаним кредитним договором порушує права позивача, в зв`язку з цим, позивач просить стягнути на його користь з відповідачки заборгованість у вищевказаній сумі, а також понесені ним судові витрати. Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 15.05.2025 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 14.07.2025 від відповідачки надійшло клопотання про посвідчення судом довіреності на ведення справи, виданої нею 14.07.2025 на ім`я [PERSON] про уповноваження відповідно до ст. 60, 62, 64 ЦПК України представляти інтереси довірителя - [PERSON] у цивільній справі № 546/455/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» до [PERSON] про стягнення заборгованості до остаточного вирішення спору по суті. Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 14.07.2025 у задоволенні вказаного клопотання відмовлено з підстав відсутності у [PERSON] повноважень бути представником у даній справі, оскільки довіреність видана на представництво [PERSON] у справі № 546/455/25. 23.07.2025 до канцелярії суду [PERSON] подано клопотання про посвідчення судом довіреності на ведення справи, виданої нею 23.07.2025 на ім`я [PERSON] про уповноваження відповідно до ст. 60, 62, 64 ЦПК України представляти інтереси довірителя - [PERSON] у цивільній справі № 546/390/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості до остаточного вирішення спору по суті. Протокольною ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 04.09.2025 вказане клопотання відповідачки задоволено, її представника [PERSON] допущено до участі у справі. 22.08.2025 на адресу суду від відповідачки надійшов відзив разом із заявою про продовження строку для його подання. Відповідачка у відзиві просила відмовити в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю та недоведеністю. В обгрунтування заперечень проти позовних вимог вказала, що позивач ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» коштів по кредитному договору (оферти) №27.01.2024-1000003519 від 27.01.2024 року не переказував, а тому у позивача не виникли права кредитора. Договір №27.01.2024-1000003519 з додатками, надані позивачем суду у копіях, не був укладений ні в якій формі ні в паперовій ні в електронній. Відсутні підписані обома сторонами у дату укладання, оригіналу договору №27.01.2024-1000003519, яких у наданій суду редакції не існує ні в якій формі: ні в паперовій, ні в електронній. Примірник оригіналу договору №27.01.2024-1000003519 від 27.01.2024 відповідачці не надавався. Умова договору №27.01.2024-1000003519, якою встановлено стандартну процентну ставку у розмірі 1,35% в день, є нікчемною, а розрахунки позивача не відповідають наданим ним же копіям, законодавству України та правовим висновкам Верховного Суду. Суперечність умов Договору має тлумачитись на користь споживача кредитних послуг. До відзиву додав контррозрахунок заборгованості, згідно якого заборгованість відповідачки по відсоткам становить 227,10 грн. 16.09.2025 від представника відповідачки до суду надійшло клопотання про витребування доказів на підставі ст. 84 ЦПК України. Ухвалою суду від 16.09.2025 поновлено відповідачці строк для подання відзиву на позов, відзив долучено до матеріалів справи, клопотання представника відповідачки про витребування доказів задоволено частково, витребувано від позивача оригінали документів на підтвердження укладення кредитного договору та докази фактичного перерахування відповідачці кредитних коштів. 17.09.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому позивач вказав, що кредитний договір №27.01.2024-1000003519 від 27.01.2024 укладений в електронній формі. Посилався на правову позицію Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеній у його постанові від 12.01.2021 р. у цивільній справі №524/5556/19, згідно якої: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є... комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позичальником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено...». Поряд з цим, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2 року у справі №640/7029/19. Відтак, відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Вказані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами. Крім того, позивач вказав, що квитанція АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів, яка міститься в матеріалах справи, є належним доказом, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування, як доказ перерахування грошових коштів за кредитним договором. Позивач наголошує, що зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, представник відповідача не надав до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку [NUMBER], який відповідач зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача, хоча такий обов`язок передбачений статтею 81 ЦПК України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Крім того, позивач вказав, що будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляв. Отже, відповідачка не надала жодного належного доказу, який би стосувався предмету доказування на підтвердження неукладення та невиконання умов кредитного договору. 23.09.2025 до суду від позивача надійшла заява про виконання ухвали суду, до якої додана довідка № 1009/25-1 від 10.09.2025, в якій ТОВ «СТАРТ-МОБАЙЛ» підтвердило доставлення SMS-повідомлення на номер абонента [NUMBER] 27.01.2024 о 20:19:06 з текстом: «Код підтвердження: А641 для паспорту, Е641 для договору», а також Log File з чіткою хронологією дій учасників електронної комерції при укладенні електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі позивача - веб-сайті позивача sgroshi.com.ua. 23.09.2025 до суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів від АТ КБ «ПриватБанк», зокрема на підтвердження отримання відповідачкою кредитних коштів в розмірі 8000,00 грн. 12.12.2025 від представника відповідачки до суду надійшли письмові пояснення, в яких представник відповідачки повідомив про надходження на електронну адресу [PERSON] від позивача файлів наступних документів: пропозиції про укладення кредитного договору, заявки кредитного договору, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору, інформаційне повідомлення позичальника [PERSON] . Вказані документи були перевірені відповідачкою на сайті Мінцифри www.czo.gov.ua, за результатом чого було встановлено, що зазначені файли не містять електронних підписів відповідачки та представника позивача. Крім того, у поясненнях зазначено про відсутність в матеріалах справи первинних бухгалтерських документів на підтвердження перерахування коштів відповідачці. Крім того, 12.12.2025 від представника відповідачки до суду надійшло клопотання про перевірку судом оригіналів електронних доказів, зокрема, кредитного договору (оферти) №27.01.2024-1000003519 від 27.01.2024, Паспорта споживчого кредиту, Пропозиції (оферти) укласти договір, прийняття (акцепту) пропозиції (оферти) щодо укладення кредитного договору №27.01.2024-1000003519 від 27.01.2024 та виключення копій з числа доказів у справі на підставі ст. 100 ЦПК України, за допомогою державного веб-сайту https://czo.gov.ua/verify Центрального засвідчувального органу Міністерства цифрової трансформації України та дослідження властивостей файлів оригіналів електронних доказів. Ухвалою суду від 12.12.2025 клопотання позивача про витребування доказів задоволено, витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» докази на підтвердження отримання відповідачкою кредитних коштів в розмірі 8000,00 грн., в задоволенні клопотання представника відповідачки про перевірку судом оригіналів електронних доказів та виключення копій з числа доказів у справі на підставі ст. 100 ЦПК України відмовлено. 19.12.2025 від представника позивача надійшла заява про видачу повного рішення суду та вчинення інших дій, в якій просив вжити заходів щодо негайного внесення рішення у даній справі до Єдиного державного реєстру судових рішень, забезпечити надання позивачу належним чином оформленої копії судового рішення. 15.01.2025 від представника відповідачки надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з ненадходженням від АТ КБ «ПриватБанк» доказів, витребуваних ухвалою суду від 12.12.2025 за клопотанням позивача. У зв`язку з тим, що відповідачка заперечення проти позовних вимог обгрунтовувала, в тому числі, неотриманням нею кредитних коштів, з врахуванням, що станом на 15.01.2025 витребувані докази отримання відповідачкою [PERSON] кредитних коштів в сумі 8 000,00 грн. від АТ КБ «ПриватБанк» до суду не надходили, суд відклав розгляд справи за клопотанням представника відповідачки. 28.01.2026 до суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшли витребувані судом інформація та документи. Листом № 20.1.0.0.0/7-260108/41900-БТ від 13.01.2026 банк повідомив що, на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) емітовано карту № [NUMBER] , на яку 27.01.2024 було здійснено зарахування грошових коштів в сумі 8 000,00 грн., на підтвердження чого надано випивку по вказаному рахунку. 28.01.2026 до суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов лист № 20.1.0.0.0/7-260116/23942-БТ від 17.01.2026, в якому повідомив про виконання ухвали суду від 12.12.2025. 16.02.2026 до суду від представника відповідачки надійшло клопотання про призначення в даній справі судової комп`ютерно-технічної експертизи, в задоволенні якого ухвалою суду від 16.02.2026 відмовлено з підстав пропуску строку на подання такого клопотання та з метою уникнення затягування розгляду справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. В позові просить проводити розгляд справи без участі його представника. Відповідачка [PERSON] та її представник в судове засідання не з явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у відзиві на позовну заяву відповідачка просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані позивачем докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків. 27.01.2024 між позивачем та відповідачкою укладено кредитний договір № 27.01.2024-100003519 шляхом підписання [PERSON] пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії). Відповідно до умов зазначеної пропозиції, кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови, зокрема: з вказаної пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), заявки, сформованої на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитора. Зазначені електронні документи підписані [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора (кода) Е641, отриманого нею в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний під час її ідентифікації на сайті. Відповідно до умов договору, [PERSON] 27.01.2024 року надано кредит в розмірі 8000,00 грн. строком на 70 днів з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту - 05.04.2024. У договорі зазначені реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для перерахування коштів позичальнику за даним та наступними договорами: [NUMBER]. Також договором передбачено фіксована незмінна процентна ставка, що становить 1,35% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Крім того, договором передбачена комісія, пов`язана з наданням кредиту - 15% від суми кредиту та дорівнює 1200,00 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Вказаний договір було підписано електронним підписом відповідачки - одноразовим ідентифікатором - кодом з смс Е641. Також, відповідачкою було підписано одноразовим ідентифікатором - кодом з смс А641 Паспорт споживчого кредиту, в якому також містяться умови надання коштів у кредит. Згідно довідки № 1009/25-1 від 10.09.2025 ТОВ «СТАРТ-МОБАЙЛ» підтвердило доставку на номер абонента [NUMBER] 27.01.2024 о 20:19:06 SMS-повідомлення з текстом: «Код підтвердження: А641 для паспорту, Е641 для договору». Згідно Log File візуальна форма послідовності дій учасників електронної комерції (кредитора та позичальника) щодо укладення електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі, складеного з урахуванням положень Закону України «Про електронну комерцію» та Повідомлення Нацкомфінпослуг від 13.02.2019 року про роз`яснення особливостей порядку укладання електронних договорів, встановлена така послідовність дій: направлення клієнтом запиту (заяви) фінансовій установі щодо можливості отримання кредиту з інформацією про бажані параметри кредиту - 27.01.2024 о 20:07:44; направлення фінансовою установою клієнту одноразового ідентифікатора - 27.01.2024 о 20:19:06; направлення позичальнику Заявки, Оферти та Акцепту, які містять істотні умови кредитного договору - 27.01.2024 о 20:19:07; підписання позичальником Акцепту одноразовим ідентифікатором та направлення його фінансовій установі - 27.01.2024 о 20:21:56; направлення фінансовою установою клієнту підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа - 27.01.2024 о 20:22:13. Згідно квитанції LIQPAY № 2419503144 27.01.2024 о 20 год. 22 хв. було здійснено переказ за договором № 27.01.2024-100003519 на картку 516874*55 в сумі 8 000, 00 грн. Згідно картки бухгалтерського обліку ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» щодо відповідачки вбачається списання коштів 27.01.2024 на користь [PERSON] 8000,00 грн., а також нарахування комісії в розмірі 1200,00 грн. та відсотків за період з 27.01.2024 по 05.04.2024 в сумі 7560,04 грн. Як вбачається з листа № 20.1.0.0.0/7-260108/41900-БТ від 13.01.2026 АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) емітовано карту № [NUMBER] , на яку 27.01.2024 було здійснено зарахування грошових коштів в сумі 8 000,00 грн., на підтвердження чого надано випивку по вказаному рахунку. Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №27.01.2024-100003519 від 27.01.2024 у відповідачки [PERSON] за вказаним договором виникла заборгованість в сумі 16760,04 грн., яка складається з: основного боргу - 8000,00 грн., процентів - 7560,04 грн. та комісії - 1200,00 грн. Крім того, вказаний період нарахування процентів по кредиту з 27.01.2024 по 05.04.2024. Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаних вище договорів, врегульовані нормами ЦК України. Так, у ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 1054 цього Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як визначено у ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно ст. 3 цього ж Закону, електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] прийняла пропозицію (оферта) укласти електронний договір споживчого кредиту з накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, надісланим кредитором позичальнику у електронному смс-повідомленні, що свідчить про укладення кредитного договору з дотриманням встановленої Законом форми правочину. Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 підтвердив, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині. Матеріалами справи підтверджується, що відповідачка була ініціатором укладання кредитних договорів, надала необхідні для укладання договорів особисті дані, зокрема, реєстраційний номер облікової картки платника податків, паспортні дані, які зазначені в кредитних договорах. Тобто, вказані кредитні договори укладені в електронній формі. Отримання відповідачкою [PERSON] кредитних коштів підтверджується належними первинними доказами, зокрема банківською випискою, наданою АТ КБ «ПриватБанк» на виконання вимог ухвали суду від 12.12.2025. Зазначене спростовує доводи відповідачки про не підписання договору та неотримання кредиту. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5 ст. 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Таким чином, виходячи з аналізу вимог п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі № 496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку). Таким чином, отримавши кредитні кошти, відповідачка [PERSON] не виконала взяті на себе зобов`язання за вказаним вище кредитним договором, у передбачені в договорі строки грошові кошти не повернула, відсотки та комісію не сплатила. З наданих позивачем довідки-розрахунку, а також картки бухгалтерського обліку позивача щодо [PERSON] вбачається, що проценти за користування кредитними коштами нараховані відповідно до умов кредитного договору, а саме із застосуванням процентної ставки 1,35 % та протягом періоду з 27.01.2024 по 05.04.2024. У відзиві на позовну заяву відповідачка посилалась на неправомірність застосування процентної ставки в розмірі 1,35%, оскільки такий розмір перевищує максимальний розмір, визначений ЗУ «Про споживче кредитування», що становить 1%. Положення п. 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування» щодо встановлення максимального розміру денної процентної ставки не застосовується до укладеного між сторонами кредитного договору від 27.01.2024 згідно п. 2 розділу І ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», що набрав чинності 24.12.2023. Відповідачка вважає, що оскільки фактично розмір відсотків кредитним договором сторонами не визначений, то при визначенні розміру відсотків до застосуванню підлягає облікова ставка НБУ, у зв`язку з чим згідно розрахунку заборгованості відповідачки розмір відсотків за користування кредитом становить 227,10 грн. З приводу викладеного суд зазначає наступне. Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Тобто, закони поширюють свою дію на ті правовідносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» внесені зміни в ЗУ «Про споживче кредитування», зокрема розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 17, згідно якого тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Вказані зміни набули чинності 24.12.2023. Кредитний договір № 27.01.2024-100003519 укладений сторонами 27.01.2024, а тому положення договору про застосування процентної ставки в розмірі 1,35% відповідають умовам ЗУ «Про споживче кредитування» зі змінами, внесеними ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", щодо максимального розміру денної процентної ставки. На підставі викладеного, з врахуванням встановлення судом укладення сторонами кредитного договору № 27.01.2024-100003519 від 27.01.2024 в електронному вигляді, в якому погоджена процентна ставка в розмірі 1,35%, суд приходить до висновку, що нараховані позивачем відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 7560,04 грн. є обгрунтованими, відповідають умовам договору та вимогам чинного законодавства. Суд вважає, що обставини на які посилається позивач в частині надання кредиту відповідачці та стягнення з неї процентів та комісії за надання кредиту підтверджуються належними та допустимими доказами, дослідженими судом в судовому засіданні, в той же час відповідачкою та її представником не надано жодних належних доказів, що підтверджують необґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, зокрема доказів на підтвердження неотримання відповідачкою кредитних коштів, у зв`язку з чим позов підлягає до задоволення у повному розмірі. Судові витрати у справі становлять 2422,40 грн. сплаченого позивачем судового збору, на підтвердження сплати якого позивачем до позовної заяви додана платіжна інструкція № СЦ00014225 від 05.05.2025. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, з врахуванням задоволення позову судовий збір в розмірі 2422,40 грн., сплачений позивачем за подання позовної заяви, підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved