Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

06.11.2025 через систему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи», позивач) звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, в якому просив суд стягнути із відповідача на користь позивача 3% річних в розмірі 41335,55 грн та інфляційні втрати в розмірі 116935,10 грн, що разом становить 158270,66 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Вимоги позову обґрунтовано тим, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року по справі № 365/668/13-ц скасовано рішення Згурівського районного суду Київської області від 15 червня 2016 року, позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 2615/0908/88-037 від 10.03.2008 року у розмірі 459283,93 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 319555,42 грн та заборгованість по відсотках у розмірі 139728,51 грн, та витрати по сплаті судового збору в сумі 4518,08 грн. Рішення набрало законної сили, проте станом на день подання позову до суду не виконано. Грошове зобов`язання відповідача вважається простроченим, отже, відповідач зобов`язаний сплатити позивачеві інфляційні втрати та 3 % річних. Станом на 23 лютого 2022 року розмір нарахованих 3 % річних та інфляційних втрат становить 158270,66 грн та складається з: 41335,55 грн сума 3 % річних нарахованих на прострочену суму заборгованості, 116935,10 грн сума понесених інфляційних втрат нарахованих на прострочену суму заборгованості. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 10 листопада 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено розгляд справи по суті, встановлено відповідні строки для подання заяв по суті справи. У судове засідання представник позивача ТОВ «Кредитні ініціативи» Стеценко М.В. не з`явився, в позовній заяві представник позивача просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом відправлення ухвали про відкриття провадження та судових повісток за адресою його реєстрації, проте відправлення не були отримані відповідачем та повернулись до суду із поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». З огляду на це, відповідач викликався у судові засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач про причини неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов до суду не направляв. За змістом частини 4 статті 223, частини 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на викладене вище, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідач [PERSON] правом на подачу відзиву не скористався. Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оцінюючи добуті в судовому засідання докази, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Cудом встановлено, що рішенням Згурівського районного суду Київської області від 15 червня 2016 року у цивільній справі № 365/668/13-ц, відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с. 8-9 копія рішення). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року у справі № 365/668/13-ц скасовано рішення Згурівського районного суду Київської області від 15 червня 2016 року, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 2615/0908/88-037 від 10.03.2008 року у розмірі 459283,93 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 319555,42 грн та заборгованість по відсотках у розмірі 139728,51 грн, та витрати по сплаті судового збору в сумі 4518,08 грн (а.с. 10-14 копія рішення). Рішення Апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року у справі № 365/668/13-ц набрало законної сили. Станом на даний час рішення Апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року у справі № 365/668/13-ц не виконане. Предметом позову у даній справі є стягнення боргу на підставі ст. 625 ЦК України, а саме 3 % річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання, а саме виплати грошових коштів у розмірі 459283,93 грн - суми основного боргу за кредитним договором № 2615/0908/88-037 від 10.03.2008 року, стягнутих рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року у справі № 365/668/13-ц. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. В силу статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду є, зокрема, відшкодування збитків та матеріальних втрат кредитора. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у якій відступлено від правових висновків, зроблених Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що норми статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). За змістом частини другої статті 625 ЦК України три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Враховуючи наведене, три проценти річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого є, зокрема нараховані проценти за користування коштами, строки сплати яких визначено договором. В постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18, на яку послався заявник в касаційній скарзі, зроблено правовий висновок про те, що враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Таким чином, норма сатті 625 ЦК України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три процента річних не є неустойкою у розумінні положень сатті 549 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивач має право на стягнення з відповідача індексу інфляції, а також 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання яке виникло з рішення суду починаючи з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року. Судом встановлено, що станом на день звернення позивача з даним позовом, відповідач [PERSON] неналежним чином виконував зобов`язання за рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року у справі № 365/668/13-ц, заборгованість останнього становить459283,93 грн, а отже позивач набув право нараховувати 3 % річних та індекс інфляції в порядку ст. 625 ЦПК України. Позивачем надано розрахунок суми 3 % річних та суми інфляційних втрат за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року, у відповідності до яких позивачем нараховано 3 % річних у сумі 41335,55 грн., а також інфляційні втрати у сумі 116935,10 грн. Положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, позов підлягає до задоволення повністю та з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість у розмірі 158 270,66 грн, з яких 41335,55 грн - 3 % річних, 116935,10 грн - інфляційні втрати. На підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» судовий збір у розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved