Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

І. СУТЬ СПРАВИ [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] в якому просив визначити місце проживання спільної дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком. У обґрунтування заявленого [PERSON] повідомив, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі від якого сторони мають сина [PERSON] . Після розірвання шлюбу судом залишено сина [PERSON] на вихованні матері, а також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти. Однак, станом на день подання цього позову, [PERSON] фактично проживає з батьком та відмовляється повертатися до матері, оскільки має неприязні стосунки з бабусею зі сторони матері. Відтак, позивач переконаний, що визначення місця проживання [PERSON] разом із ним відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. Водночас, від [PERSON] в межах цього провадження до суду надійшла зустрічна позовна заява про визначення місця проживання [PERSON] разом з нею. В обґрунтування позову остання вказала, що дійсно сторони перебували у шлюбі від якого мають сина [PERSON] . Вона постійно піклується про свого сина та всіляко сприяє його всебічному розвитку і створює необхідні умови для проживання хлопчика. Фактичне проживання [PERSON] з батьком зумовлено тим, що останній змушував силоміць хлопчика знаходитися разом із собою, в зв`язку із чим [PERSON] неодноразово зверталася із заявами до правоохоронних органів. Окрім цього, [PERSON] є військовослужбовцем, а тому через введення в Україні воєнного стану, не може постійно перебувати разом з [PERSON] за своїм місцем проживання, тому син фактично знаходиться на вихованні у своїх баби й діда зі сторони батька. Також, на даний час 1/2 частина житлового будинку, в якому проживає [PERSON] з сином перебуває під арештом, що призводить до того, що у будь-який момент батько може бути позбавлений можливості забезпечити належні умови для проживання [PERSON] . За таких обставин, остання просить суд визначити місце проживання хлопчика з нею. ІІ. ПРОЦЕДУРА СУДОВОГО РОЗГЛЯДУ ТА КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН Ухвалою суду від 24 березня 2025 року в справі відкрито загальне позовне провадження. Правом на подання відзиву на первісну позовну заяву [PERSON] не скористалася. 08 липня 2025 року ухвалою суду, постановленою в судовому засіданні, зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини прийнята до спільного розгляду із первісним позовом. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] , скориставшись своїм процесуальним правом, подав відзив на зустрічну позовну заяву в якій заперечив проти вимог [PERSON] в повному обсязі. Свою позицію [PERSON] обґрунтував тим, що за час спільного проживання [PERSON] з матір`ю остання влаштовувала своє особисте життя та не приділяла належної уваги вихованню дитини, тому хлопчик і виявив намір проживати разом з батьком. Окрім цього, [PERSON] проходить військову службу в [ADDRESS] , а тому саме він опікується хлопчиком, а не інші родичі. Також позивач зауважив, що як батько приділяє чималу увагу навчанню, розвиту та оздоровлення хлопчика на відміну від його матері. Відтак, [PERSON] просить суд відмовити повністю у задоволенні зустрічних вимог [PERSON] [PERSON] , у свою чергу, подала відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву в якій підтримала свою позицію, викладену в зустрічному позові. 05 серпня 2025 року підготовчий розгляд справи був завершений і справа призначена до судового розгляду по суті. У ході судового розгляду справи кожна зі сторін підтримала свої вимоги. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] вказав, що орган опіки та піклування висловив свою думку щодо цього спору у відповідному висновку та станом на день розгляду справи не змінив свого ставлення щодо заявлених вимог. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 08 листопада 2013 року народився [PERSON] батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15 т. 1). Хлопчик має спільне зареєстроване місце проживання разом з матір`ю (а.с. 73, 75 т. 1). Відповідно до виписки з домової книги про склад сім`ї і прописку, що видана Товариством з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КОМЕНЕРГО ЖИТОМИР», [PERSON] проживає в будинку [ADDRESS] . Разом з ним у цьому будинку проживають [PERSON] (власник 1/2 частини), [PERSON] (власник 1/2 частини), [PERSON] (а.с. 16 т. 1). 19 січня 2015 року рішенням Житомирського районного суду Житомирської області по справі № 278/5205/14-ц судом вирішено розірвати шлюб, укладений 29 червня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] . Окрім цього, судом також вирішено залишити [PERSON] на вихованні матері [PERSON] . Зазначене рішення набуло законної сили 30 січня 2015 року (а.с. 77 т. 1). 18 серпня 2015 року [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] (а.с. 92 т. 1). 18 серпня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб після державної реєстрації якого дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 100 т. 1). 20 березня 2025 року Вересівським старостинським округом Житомирської міської ради Гуменюк О.М. видана довідка № 62 відповідно до якої до складу сім`ї останньої входить син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 76 т. 1). 31 березня 2025 року головним державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 77649018 щодо примусового виконання виконавчого листа № 278/3549/1-ц від 21 січня 2015 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їх сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 30 липня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 84 т. 1). 02 квітня 2025 року [PERSON] наказом № 3089/к була прийнята на посаду оператора поштового зв`язку першого кладу відділення поштового зв`язку № 210 Акціонерного товариства «УКРПОШТА» з посадовим окладом 16 700 грн (а.с. 98 т. 1). Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» [PERSON] станом на 03 квітня 2025 року до кримінальної відповідальності не притягалася, у розшуку не перебуває та не має незнятої чи непогашеної судимості (а.с. 99 т. 1). 07 квітня 2025 рок Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Новогуйвинської селищної ради видана довідка згідно з якою [PERSON] дійсно проживає та доглядає за своєю дитиною [PERSON] , [INFO] , виконує профілактичні огляди (щеплення), звертається при захворюванні дитини та перебуває на тимчасовій непрацездатності за потреби догляду за хворою дитиною (а.с. 78 т. 1). Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 04 січня 2011 року та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 565830 матері [PERSON] [PERSON] на праві власності належить 1/2 ід. ч. житлового будинку [ADDRESS] та земельна ділянка загальною площею 0,0750 га з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адерсою: [ADDRESS] (а.с. 86-91 т. 1). 11 квітня 2025 року у листі № 82642-2025 начальник управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Житомирській області повідомив, що за зверненням [PERSON] на лінію «102» зареєстровано три повідомлення 22 березня 2023 року з кваліфікацією подій «Неналежне виконання обов`язку по догляду за дитиною» та «Неналежне реагування на заяви та повідомлення громадян (а.с. 103 т. 1). 15 квітня 2025 року представниками служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради складений акт обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] відповідно до якого остання щоденно телефонує своєму сину [PERSON] та не менше двох разів на місяць забирає хлопчика до себе. Окрім цього, [PERSON] приймає участь у навчанні, вихованні та розвитку дитини (а.с. 104). 17 квітня 2025 року начальником шістнадцятої прикордонної застави (за місцем дислокації н.п. Висоцьк) [INFO] (за місцем дислокації [ADDRESS] ) [PERSON] надана службова характеристика відповідно до якої останній за час проходження служби на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії снайпера третьої групи інспекторів прикордонної служби показав себе як вірний конституційному та військовому обов`язкам, а також ідеологічно витриманим та таким, що дотримується законності. Проте, останній до виконання службових обов`язків відноситься на середньому рівні оскільки проявляє інколи безініціативність та допускає прорахунки. На критику [PERSON] реагує правильно, робить належні висновки, є емоційно стійкий і дещо конфліктним (а.с. 102 т. 1). Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 28 квітня 2025 року на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира по справі № 296/8225/20 накладений арешт (а.с. 105-106 т. 1). 06 травня 2025 року в листі № 34558/23.12-25/13 в.о. начальника Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) повідомлено, що на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 50569702 з примусового виконання виконавчого листа Житомирського районного суду Житомирської області № 278/3549/14-ц від 23 січня 2015 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] . Водночас, 03 квітня 2023 року до відділу надійшла заява [PERSON] щодо повернення виконавчого листа без виконання, що і було здійснено державним виконавцем 07 квітня 2023 року шляхом винесення відповідної постанови (а.с. 124-125 т. 1). Того ж дня вказаним відділом [PERSON] видана довідка-розрахунок згідно з якою борг [PERSON] зі сплати аліментів на утримання [PERSON] станом на 31 березня 2025 року складає 216 896,91 грн (а.с. 126-129 т. 1). Як вбачається із виписки по картковому рахунку, що надана Акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» [PERSON] систематично перераховує [PERSON] на його картковий рахунок грошові кошти на кишенькові витрати (а.с. 168-173 т. 1). З довідки № 1258 від 31 липня 2025 року [INFO] встановлено, що [PERSON] дійсно проходить військову службу за контрактом у вказаному загоні на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії снайпера третьої групи інспекторів прикордонної служби третьої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування (з місцем дислокації [ADDRESS] ) з 29 липня 2025 року по дату надання інформації (а.с. 174 т. 1). Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу, що надані Пенсійним фондом України, [PERSON] за місцем проходження військової служби отримує стабільний дохід (а.с. 175-176 т. 1). Із характеристики [PERSON] , 2013 року народження, вбачається, що хлопчик є учнем 5-В класу ліцею № 12 м. Житомира ім. С. Ковальчука. Хлопчик за місцем свого навчання характеризується позитивно. Окрім цього, педагоги зазначають, що батько приділяє належну увагу вихованню сину, відвідує батьківські збори та постійно телефонує з метою отримання інформації щодо навчання та поведінки сина. [PERSON] забезпечений необхідним приладдям та має охайний і чистий вигляд (а.с. 179 т. 1). 15 жовтня 2025 року рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 1429 затверджений висновок щодо визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , відповідно до якого орган опіки та піклування уважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] з батьком. Разом із тим, у висновку зазначено, що обидвоє батьків [PERSON] мають самостійний дохід та взмозі забезпечити потреби малолітнього сина у повному обсязі, а хлопчик любить та поважає обох батьків й бажає спілкуватися з матір`ю та відвідувати її. Окрім цього, у матеріалах справи відсутні докази неналежного виконання батьками своїх батьківських обов`язків чи проявлення ними аморальної поведінки. Відомостей стосовно підстав визнання доцільним проживання [PERSON] саме з батьком, а не з матір`ю висновок не містить (а.с. 40-41 т. 2). 25 грудня 2025 року в листі № 08/20847-25-Вих [INFO] зазначено, що в період з 13 жовтня 2025 року по 26 жовтня 2025 року [PERSON] перебував у службовому відрядженні за межами відповідальності загону. Увесь інший час останній перебував в районах здійснення відповідних заходів на ділянці відповідальності загону (а.с. 119 т. 2). Допитаний у ході судового розгляду справи свідок [PERSON] показав, що він є колишнім чоловіком [PERSON] і на момент його перебування у шлюбі з останньою [PERSON] проживав разом з ними. Однак з 2022 року хлопчик почав частіше відвідувати батька та спілкуватися із ним. Окрім цього, [PERSON] посередньо охарактеризував [PERSON] як матір, оскільки зазначав, що вона постійно перекладала свої обов`язки на бабусів і дідусів дитини та залишала дитину на своїх знайомих. На даний час [PERSON] також звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення участі батька у вихованні їх спільної дитини (а.с. 55-61 т. 1). Допитана у якості свідка [PERSON] показала, що вона є класним керівником [PERSON] і з його матір`ю [PERSON] не знайома, оскільки та не цікавиться навчанням хлопчика (а.с. 63-70 т. 1). Допитана судом свідок [PERSON] , яка є сусідкою сім`ї [PERSON] , показала, що між сторонами існував конфлікт з приводу проживання [PERSON] через те, що у березні 2023 року [PERSON] був зачиненим у будинку батька, а матір [PERSON] намагалася забрати [PERSON] до себе, а тому кілька разів викликала поліцію (а.с. 63-70 т. 1). Батьки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , як свідки, відмовилися від дачі показів на підставі ст. 63 Конституції України (а.с. 63-70 т. 1). Опитаний судом у присутності психолога малолітній [PERSON] на запитання головуючого чи відомо йому з якого приводу він опитується судом зазначив, що про цю справу йому стало відомо після спілкування з адвокаткою тата з якою він спілкувася перед опитуванням в суді. Окрім цього, [PERSON] повідомив, що він живе з татом з 2023 року. Проблеми з проживанням у матері почалися коли на нього почала сваритися бабуся зі сторони матері через те, що хлопчик приводив додому друзів. Наразі, з матір`ю [PERSON] бачиться рідко, хоча до 2023 року він мав гарні стосунки з обома батьками. Зараз хлопчик живе з бабусею й дідусем зі сторони батька. [PERSON] також постійно проживає з ними, хоча інколи може їздити у відрядження. З матір`ю [PERSON] спілкується щодня, але виключно задля отримання кишенькових коштів. Також, за словами хлопчика, він час від часу приїздить до матері, яка постійно відсутня за своїм місцем проживання. Крім цього, у маминому будинку у нього немає своєї кімнати, а у помешканні батька він живе у кімнаті дядька, який, не проживає разом із ними. З приводу матеріального забезпечення [PERSON] повідомив, що обоє батьків дають йому кишенькові кошти та купують речі. З татом [PERSON] має гарні стосунки. Навчається хлопчик на середній рівень та поруч з місцем свого навчання відвідує секцію дзюдо. Так, у школу хлопчика відводить батько, а на заняття дзюдо по п?ятницям він ходить сам, у решту днів (субота, понеділок та вівторок) на секцію його відвозить батько. Домашнє завдання хлопчик виконує сам (а.с. 98-104 т. 1). IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА СУДОВА ПРАКТИКА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, за висновками Європейського суду з прав людини, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа «Хант проти України», № 31111/04, пункт 54, рішення від 07 грудня 2006 року). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Нормами ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди передусім повинні враховувати інтереси самої дитини, оцінюючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 зазначено, що тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України дає підстави для висновку, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема, особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року по справі № 466/1017/20 рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Також у постанові від 15 січня 2025 року по справі № 760/2096/22 Верховний Суд, серед іншого, акцентував увагу на тому, що при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту. Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини. V. МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства, якими врегульовані зазначені правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову та наявність підстав для задоволення зустрічного позову із огляду на таке. Як встановлено судом, у ході розгляду справи сторони перебували між собою у зареєстрованому шлюбі від якого мають спільного сина [PERSON] . У подальшому, на підставі рішення суду цей шлюб розірваний, а [PERSON] залишений на вихованні матері, але не визначено його місце проживання. До 2023 року [PERSON] постійно проживав із матір`ю, а з 2023 року почав проживати з батьком. Водночас стосовно позовних вимог [PERSON] суд звертає увагу на таке. У ході судового розгляду справи встановлено, що у [PERSON] з батьком гарні та дружні стосунки. Однак, дослідивши усі докази в сукупності та взаємозв`язку між собою, суд доходить висновку, що прихильність хлопчика до батька, перш за все, зумовлена тим, що матір та баба хлопчика зі сторони матері здійснювали посилений контроль за його вихованням допоки він проживав з [PERSON] . Натомість, проживаючи з [PERSON] , [PERSON] не піддається такому сильному контролю зі сторони батька, що і зумовлює прихильність саме до останнього. Суд критично оцінює вказані вище пояснення [PERSON] , оскільки під час його опитування він вживав юридичну термінологію непритаманну його віку та рівню розвитку, а також повідомив, що напередодні опитування хлопчика судом він спілкувався з адвокаткою батька, яка розповіла йому про обставини цієї справи. Зазначений перебіг подій змушує вважати, що висловлена у ході судового розгляду думка [PERSON] не є його об`єктивним судженням. З наявних письмових доказів вбачається, що [PERSON] є військовослужбовцем Державної прикордонної служби України та в силу свого роду занять і введення в Україні воєнного стану не може забезпечити своє постійне місце проживання разом з [PERSON] у [ADDRESS] . Посилання позивача на те, що прикордонний загін, в якому він служить дислокується у м. Житомирі, суд до уваги не бере, бо повідомленням цього загону підтверджується, що позивач може перебувати у відрядженнях за межами зони відповідальності загону та безпосередньо в районах здійснення відповідних заходів на ділянці зазначеного загону. Водночас, суд наголошує на тому, що відповідно до відомостей, які містяться у мережі інтернет, зона дії [INFO] поширюється на 405 км державного кордону України з Республікою Білорусь, а не лише на м. Житомир та Житомирську область. Зазначений перебіг подій свідчить про те, що [PERSON] у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану та виконанням ним військового обов`язку не може забезпечити своє постійне проживання разом з сином. Також суд не бере до уваги покази свідка [PERSON] , оскільки [PERSON] після зміни місця свого проживання змінив й місце свого навчання, а відтак навчається у класі [PERSON] нетривалий час. З приводу висновку органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання [PERSON] з батьком суд зазначає, що при однаковій позитивній характеристиці обох батьків та прихильності хлопчика як до матері так і до батька орган не обгрунтував висновок про надання переваги визначенню місця [PERSON] з батьком, а не з матір`ю. Відтак, суд уважає цей висновок неповним і через це не погоджується з ним та не приймає його до уваги. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що, на даний час, інтересам дитини відповідатиме визначення місця проживання [PERSON] саме із матір`ю, оскільки остання може забезпечити умови для гармонійного та всебічного розвитку дитини та підтримання належного стану здоров`я [PERSON] . Ураховуючи викладене вище, суд відмовляє у задоволенні первісного позову [PERSON] та задовольняє зустрічний позов [PERSON] . VІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ У порядку ст. 141 ЦПК України із [PERSON] на користь [PERSON] підлягають до стягнення понесені останньою та документально підтверджені судові витрати за розгляд цієї справи, що складаються із витрат по сплаті судового збору. Водночас, результати вирішення спору за позовом [PERSON] не надають суду можливості здійснити розподіл його судових витрат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved