Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що [INFO] помер її батько позивача [PERSON] , а [INFO] померла й мати [PERSON] . У зв`язку із оформленням її братом [PERSON] спадщини після смерті матері [PERSON] стало відомо про те, що згідно рішення виконавчого комітету Тисменицької районної ради народних депутатів №233 від 19.12.1989 року за [PERSON] , як головою колгоспного двору, визнано право власності на будинковолодіння [ADDRESS] . 05.03.1991 року виконавчим комітетом Радчанської сільської ради [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на вказане вище будинковолодіння. Домоволодіння складається із житлового будинку та господарських будівель і споруд. Згідно з технічним паспортом та довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 17.03.2025 №05/03/2025 вартість нерухомого майна становить 940113 грн. На момент вступу в дію Закону України «Про власність», а саме 15.04.1991 року у колгоспному дворі проживали позивач, відповідач та батьки позивача, а отже, були співвласниками вказаного будинковолодіння в рівних долях, а саме по частки. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26.08.2025 року по справі №352/1114/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] , Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області про визнання права власності за [PERSON] , визнано право власності на частини будинковолодіння в [ADDRESS] з підстав належності частки яка належала йому як члену колгоспного двору, 1/8 частки в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] та 3/8 частки в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] цим же рішенням було встановлено, що право власності на частку будинковолодіння належало їй, [PERSON] , ще станом на 15.04.1991 року, а тому вона правомірно набула право власності на частки спірного майна як член колишнього колгоспного двору, оскільки не вчиняла дій, що можуть свідчити про її відмову від права власності у порядку ст. 347 ЦК України. Позивач [PERSON] в судове засіданні не з`явилася, надала заяву з клопотанням про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не з`явився, надав заяву з клопотанням про розгляд справи без його участі, позов визнає, не заперечує щодо його задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. В ході судового розгляду встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 7). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 18 березня 2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №708 (а.с.8). Технічним паспортом виготовленим 17 березня 2025 року визначено згідно експлікації приміщень наступні характеристики: будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 92,5 м.кв., житловою площею 54,2 м.кв. «А», що складається: коридору 5,1 м.кв., передпокою 9,4 м.кв., житлової 7,3 м.кв., житлової 16,9 м.кв., житлової 14,6 м.кв., ванної 4,9 м.кв., кухні 12,1 м.кв., коридору 6,8 м.кв., житлової 15,4 м.кв. (а.с.19-24). Відповідно до довідки №05/03/2025 виданої ФОП [PERSON] загальна дійсна вартість домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] станом на 17.03.2025 року з врахуванням ПДВ становить 940113 грн. (а.с.25). Згідно зі свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 05.03.1991 року виконкому Радчанської сільської Ради народних депутатів жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] дійсно належить членам колгоспного двору, головою якого є [PERSON] . Свідоцтво видане на підставі рішення Тисменицької районної ради народних депутатів №233 від 19.12.1989 року (а.с.26). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 28.04.1983 року, батьками [PERSON] , [INFO] були [PERSON] та [PERSON] (а.с.28). Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.10.1971 року, батьками [PERSON] , [INFO] були [PERSON] та [PERSON] (а.с.27). Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №00050045432 від 14.03.2025 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , про що 18.03.1956 року було складено актовий запис №8 (а.с.29). Відповідно до довідки виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 13.03.2025 року №10/131-10/35 житловий будинок по [ADDRESS] згідно даних погосподарського обліку за 1991-1995 роки, книга 11, особовий рахунок № [NUMBER] , належав до суспільної групи домогосподарства «колгоспний двір». Станом на 15.04.1991 року були зареєстровані і проживали: голова домогосподарства [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , чоловік [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , вибула 28.02.2005 року, син [PERSON] , [INFO] (а.с.30). З довідки виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 13.03.2025 року № 8/131-10/35в вбачається, що згідно запису погосподарської книги №6 за 2016-2023 роки, номер об`єкта погосподарського обліку 01.0561.1 за громадянином [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , числиться частка у житловому будинку по [ADDRESS] , що розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,0700 га. На день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою по [ADDRESS] разом із ним були зареєстровані та проживали: дружина [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Від імені [PERSON] у сільській раді та у Радчанському старостаті заповіт не посвідчувався та не відмінявся (а.с. 31). Відповідно до довідки виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 13.03.2025 року № 7/131-15/35в виданої [PERSON] про те, що житловий будинок, господарські будівлі та споруди знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Вул. Леніна перейменована на вул.. Шевченка рішенням 11 сесії Радчанської сільської ради 4-го скликання від 15.10.2004 року (а.с.32). З довідки виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 13.03.2025 року № 9/131-10/35в вбачається, що згідно запису погосподарської книги №6 за 2016-2023 роки, номер об`єкта погосподарського обліку 01.0561.1 за громадянкою [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] числиться житловий будинок по [ADDRESS] , що розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,0700 га. На день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою по [ADDRESS] . Разом із нею був зареєстрований та проживав син [PERSON] , [INFO] . Від імені [PERSON] у сільській раді та у Радчанському старостаті заповіт не посвідчувався та не відмінявся (а.с. 33). Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26.08.2025 року за [PERSON] визнано право власності на частини будинковолодіння в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . У вказаному рішенні, зокрема вказано, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , були членами колгоспного двору, яким на праві власності належало по частці спірного будинковолодіння, оскільки після набрання чинності Законом України «Про власність» 15 квітня 1991 року такі не втратили права на частку в майні. Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд не знаходить підстав для визнання за позивачем права власності на спадковий житловий будинок в цілому та приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. А отже, за позивачем слід визнати право власності на частки будинковолодіння. (а.с.34-36). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №449599356 від 28.10.2025 житловий будинок загальною площею 92,5 м.кв., житловою площею 54,2 м.кв. розташований в [ADDRESS] на праві спільної часткової власності у розмірі належить [PERSON] ; земельна ділянка площею 0,07 га, кадастровий номер 2625884701:03:006:0007, земельна ділянка площею 0,2 га, кадастровий номер 2625884701:03:003:0055, земельна ділянка площею 0,142 га, кадастровий номер 2625884701:02:001:0037, земельна ділянка площею 0,148 га, кадастровий номер 2625884701:03:003:0056, земельна ділянка площею 0,15 га, кадастровий номер 2625884700:03:008:0136, земельна ділянка площею 0,52 га, кадастровий номер 2625884700:03:008:0035 належать на праві власності [PERSON] (а.с.37-42). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини та громадянина захищаються судом. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.16 ЦК України може бути, зокрема, визнання права. Виходячи з положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Стосовно типу спірного домогосподарства, то суд зазначає, що статтями 121, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що були чинними на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що майно колгоспного двору належить його членам в рівних частках на засадах спільної сумісної власності. 15 квітня 1991 року вступив в дію Закон України „Про власність. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 своєї постанови № 20 від 22.12.1995 р. "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" - положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Так, згідно довідки виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради станом 15.04.1991 року у господарстві, яке відноситься до суспільної групи «колгоспний двір» по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали [PERSON] , як голова колгоспного двору, чоловік [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , вибула [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Колгоспний двір був припинений 15.04.1991, коли введений в дію Закон України «Про власність», у зв`язку з чим правового значення буде мати належність членів до колгоспного двору саме на цю дату. Отже, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , були членами колгоспного двору, яким на праві власності належало по частці спірного будинковолодіння, оскільки після набрання чинності Законом України «Про власність» 15 квітня 1991 року такі не втратили права на частку в майні. Всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц. Оскільки право власності на частку будинковолодіння належало позивачу ще станом на 15.04.1991 року як члену колишнього колгоспного двору, оскільки не вчиняла дій, що можуть свідчити про її відмову від права власності у порядку ст. 347 ЦК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved