Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк») звернулося в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що 27.10.2027 [PERSON] звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг. Відповідно до змісту Анкети-заяви, визначено, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву, відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку зазначених вище документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови. На підставі укладеного договору, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Позивач вказує, що умови за договором ним виконано, а саме, надана можливість відповідачу розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак, відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором щодо погашення заборгованості по кредиту у строки та розмірах визначених умовами договору, у зв`язку з чим станом на 04.06.2025 заборгованість відповідача за наданим кредитом становить 93 931,77 грн. У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання банківських послуг «Мonobank» від 24.12.2022 в розмірі 93 931,77 грн та судові витрати. Відповідач подав відзив на позов, в якому позов не визнав, та зазначив, що позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором про надання банківських послуг, посилається на витяг з Умов та правил обслуговування в АТ «Універсал Банк». Однак, надані позивачем Умови та правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» не містять підпису відповідача, в тому числі і електронного підпису. Окрім того, стверджує, що як вбачається з наданого позивачем витягу з Умов та правил обслуговування в АТ «Універсал Банк», їхня редакція набула чинності з 27.11.2021, а анкета-заява підписана відповідачем у 2017, а відтак не може бути частиною кредитного договору. Також, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того, що саме з цим витягом з Умов та правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» відповідач ознайомився та погодився з ними, а також те, що зазначені умови станом на 2017 містили положення, зокрема, щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами. Крім того, жодної письмової угоди з приводу надання овердрафту (кредитування рахунку) між сторонами укладено не було, тобто не було погоджено ліміт овердрафту, способу його надання та використання, порядку повернення, сплати процентів, строк його дії, тощо. Стверджує, що позивач списував з рахунку відповідача відсотки в рахунок тіла кредиту, фактично збільшуючи його за рахунок відсотків, на підставі Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank|Universal Bank, які не були підписані відповідачем. Відтак, позивачем не доведено погодження з відповідачем розміру відсотків за користування кредитом та неустойки за прострочені платежі у будь-якому розмірі, тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми овердрафту у розмірі 93 931,77 грн. за договором кредиту. Із розрахунку позивача та виписки по рахунку, вбачається, що відповідач вніс на рахунок кошти, проте ці кошти було зараховано в рахунок сплати відсотків за використання кредитного ліміту, щодо яких відсутні докази про досягнення сторонами згоди. А тому, вважає, що вказані безпідставно стягнуті Банком кошти слід зараховувати в рахунок повернення відповідачем кредиту. Тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Позивач подав відповідь на відзив в якому зазначила, що укладення договору та приєднання боржника до Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», шляхом підписання Анкети-заяви, зазначає, що до позовної заяви були додані докази, що підтверджують факт укладення Договору про надання банківських послуг від 24.12.2022. Окрім того, в позовній заяві надане посилання на офіційний інтернет ресурс АТ «Універсал Банк», а саме https://www.monobank.ua/terms, де у вільному доступу опубліковані Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank|Universal Bank. Умови опубліковані і є безперервно доступними у їх поточній редакції, а також архів редакцій за весь період існування, зокрема в чинній на момент укладення Договору між позивачем та відповідачем. Таким чином, підписана клієнтом Анкета-заява є підтвердженням укладення Договору, а Тарифи та Паспорт споживчого кредиту формують Договір про надання банківських послуг в АТ «Універсал Банк», з чим погодився відповідач шляхом підписання Анкети-заяви. Відповідач стверджує, що сума його грошових зобов`язань перед позивачем може становити лише 35000,00 грн. (що дорівнює розміру встановленого кредитного ліміту по картці). Проте, вказане не відповідає дійсності, зокрема тому, що відповідач не бере до уваги отримання ним послуг і зроблено витрат по карточці 229 841,50 грн, поповнено рахунок на 135 909,73 грн, тому заборгованість становить 93 931,77 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судовому засіданні просить відмовити у задоволенні позову з підстав та обґрунтувань викладених у відзиві на позов. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Суд, встановив, що анкети-заяви від 27.10.2017 року до договору про надання банківських послуг, з копією паспорту, ідентифікаційного коду та фотографією, підписаної [PERSON] , в якій зазначено, що анкета-заява разом із Умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank|Universal bank, таблицею обчислення вартості кредиту і паспортом споживчого кредиту, що розміщені за посиланням monobank/ua/rates, складають договір про надання банківських послуг. Підписуючи цю анкету-заяву власноручним підписом або цифровим власноручним підписом на екрані власного смартфону у мобільному додатку monobank, просить відкрити поточний рахунок в АТ «Універсал Банк» у гривні на її ім`я [NUMBER] , встановити кредитний ліміт на суму, зазначену у мобільному додатку, погодився, що у разі виходу з пільгового періоду, що складає до 62 календарних днів, на кредит буде нараховуватися процентна ставка 3,1 % на місяць з першого дня користування кредитом. Підтвердив, що надані ним документи є чинними (дійсними) та наведені вище їх копії відповідають оригіналу та надана нею інформація є правдивою. Засвідчив генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису з особистим ключем і відповідним йому відкритим ключем, що буде використовуватися ним для вчинення правочинів та платіжних операцій. Визнав, що УЕП є аналогом власноручного підпису. Погодився з тим, що невід`ємною частиною анкети-заяви є запевнення клієнта до договору про надання банківських послуг «Monobank», з підписанням якого в мобільному додатку договір набуває чинність. Запевнення клієнта до договору про надання банківських послуг monobank від імені [PERSON] , згідно якого, вона своїм власним підписом УЕП в мобільному додатку підтвердив отримання примірника договору в мобільному додатку monobank, підтвердила своє ознайомлення та згоду з умовами договору, згідно з яким буде здійснюватись відкриття та обслуговування її рахунків, розміщення вкладів, отримання споживчого кредиту тощо, підтвердила укладання нею договору, зобов`язався виконувати умови договору, підтвердила, що інформація, передбачена ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» надана йому шляхом її розміщення у договорі та на офіційному сайті. Позивачем подано витяг з Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank|Universal Bank, який набув чинності з 27 листопада 2021 року та витяг з тарифів за карткою monobank, копія паспорту споживчого кредиту Чорної картки monobank. Також позивачем подано довідку про етапи реєстрації [PERSON] .. Позивачем надано довідку АТ «Універсал Банк» від 04.06.2025 про розмір встановленого ліміту, згідно якої розмір встановленого кредитного ліміту клієнта [PERSON] через мобільний застосунок за договором про надання банківських послуг monobank за карткою [NUMBER] станом на 04.06.2025 року становить: 24.12.2022 - 3000 грн., 26.05.2023 - 35000 грн., 12.10.2023 - 35000 грн.. Також позивачем надано довідку АТ «Універсал Банк» від 04.06.2025 наявність рахунку, згідно якої [PERSON] видано картку «Чорна» [NUMBER] , рахунок [NUMBER] , активна до 04/29. Відповідно до виписки по рахунку відповідач [PERSON] , за період з 24.12.2022 по 04.06.2025, кредитний ліміт станом на 04.06.2025 становить 35 000 грн., заборгованість 93931,77 грн.., баланс на початок періоду після встановлення кредитного ліміту 3000 грн., баланс на кінець періоду 58931,77 грн., сума витрат за період 229 841,50 грн., сума зарахувань за період 135 909,73 грн. У виписці відображено встановлення кредитного ліміту, дати здійснення платіжних операцій, в тому числі оплата послуг, придбання товарів, переказ коштів на інші картки, зарахування переказів, переведення витрат в розстрочку. Згідно розрахунку заборгованості за договором, наданого позивачем, станом на 04.06. 2025 загальний залишок заборгованості [PERSON] за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 93 931,77 грн. Згідно із ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що слід стягнути з відповідача на його користь заборгованість, у зв`язку із порушенням зобов`язання за договором про надання банківських послуг «Мonobank». Суд частково погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК Українидоговір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі N 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі N 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року N 127/33824/19. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За нормою ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Універсал Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги щодо стягнення процентів, зокрема їх розміру та порядку нарахування, крім розрахунку заборгованості за кредитним договором, покликався також на паспорт споживчого кредиту, тарифи, Умови та правила, розміщені на офіційному сайті банку https://monobank.соm.ua. Однак матеріали справи не містять доказів того, що відповідач, підписуючи анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, був ознайомлений саме з цією версією Умов і правил. Крім того, судом звернуто увагу на те, що анкета-заява підписана позичальником 27.10.2017, а долучений до позову витяг з Умов і правил набув чинності лише 27 листопада 2021 року, тобто надані позивачем Умови та правила не існували на час виникнення правовідносин з кредитування між позивачем та відповідачем. У своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком витяг з тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Крім того, роздруківка зазначених документів із сайту також не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила, про що вказано і у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи. Разом з тим, у розділі 4 паспорту споживчого кредиту містяться застереження, що наведені обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування, викладених у паспорті, і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуг кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Суд зауважує, що саме по собі посилання позивача на ознайомлення відповідача із вказаними банківськими документами та погодження із ними шляхом їх підписання цифровим підписом у мобільному додатку не може бути прийнято до уваги судом, оскільки позивачем не було надано доказів щодо вказаних обставин, що позбавляє можливості суд встановити факт ознайомлення відповідача із вказаними умовами надання кредитних послуг та їх підписання. Також докази того, що відповідач знав, погодився та підтвердив у встановлений законом спосіб саме такий узгоджений сторонами тип та умови кредитування, у матеріалах справи відсутні. АТ «Універсал Банк» не надало суду належних та допустимих доказів погодження сторонами договору та його укладення саме на таких умовах, про які стверджує позивач (Чорна картка), а також доказів того, які саме суттєві умови існували та були погоджені сторонами договору під час його укладання. Однак суд звертає увагу, що положеннями п. 2 підписаної відповідачем анкети-заяви від 27.10.2027 року безпосередньо передбачено, що у разі виходу з пільгового періоду, що складає до 62 календарних днів, на кредит буде нараховуватися процентна ставка 3,1 % на місяць з першого дня користування кредитом. Разом із тим, тлумачення терміну «пільговий період» та які дії позичальника вважаються виходом за пільговий період, в анкеті-заяві відсутнє, а відтак розмір процентної ставки не можна вважати погодженим сторонами. Убачається, що відповідач користувався кредитними коштами (кредитним лімітом) та сплачував заборгованість за договором від 27 жовтня 2017 року, що підтверджує факт укладення кредитного договору. З наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що за період з 24 грудня 2022 по 04 червня 2025 року банк нарахував відповідачу заборгованість у загальному розмірі 229 841,50 грн, відповідач погасив 135 909,76 грн, і він вказав, що загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) складає 93 931,77 грн. Суд зауважує, що заборгованість по тілу кредиту не може бути більшою за встановлений банком ліміт, який був встановлений в останнє на рівні 35 000,00 грн. Доказів щодо збільшення ліміту по кредиту до 93 931,77 грн банком надано не було. Так, до тіла кредиту відносяться кошти, які позичальник безпосередньо отримав в банку чи іншій фінансовій установі. До тіла кредиту не відносяться відсотки, неустойки чи інші платежі, визначені Законом України «Про споживче кредитування». Суд зазначає, що позивач нарахувавши відповідачу проценти за користування кредитними коштами, не обліковував ці проценти на окремому рахунку, а здійснив переведення цих процентів у тіло кредиту шляхом їх погашення новими кредитними коштами. Оскільки з розрахунку заборгованості та виписок по особовому рахунку вбачається, що банком здійснювалося нарахування та списання процентів за користування кредитними коштами, розмір яких сторонами при підписанні анкети-заяви узгоджено не було, такі проценти включені банком до структури заборгованості позичальника безпідставно і стягненню на користь банку не підлягали. Викладення позивачем в позові механізму утворення заборгованості в зазначеному у позові розмірі, аналіз умов анкети-заяви, згідно якої клієнт шляхом підписання анкети-заяви підтвердив, що до укладення договору був ознайомлений в електронній/письмовій формі з інформацією щодо умов кредитування та отримав відповідні документи від банку та погоджується з ними, враховуються судом, однак даних обставин не спростовують. Також слід зазначити, що редакція Умов та правил, наявна в матеріалах справи, може носити показовий характер, може змінюватись та доповнюватись позивачем, однак у суду під час ухвалення рішення є безперешкодний доступ до актуальних Умов і правил, що доступні в публічному доступі в режимі реального часу. Слід зазначити, що механізм реєстрації та отримання банківських послуг проекту Monobank, згідно якого ознайомлення клієнта з Умовами і правилами обслуговування рахунків фізичних осіб, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту відбувається не в публічному доступі на сайті банку, а в мобільному додатку, і теоретична можливість суду самостійно перевірити актуальність Умов і правил як не доводить, так і не спростовує обставин ознайомлення клієнта під час укладення договору з документами саме в тій редакції, яка діяла на час укладення договору. Розрахунок заборгованості, на який посилався позивач у позові, не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Розрахунок із зазначенням конкретного розміру заборгованості є документом, що створений самим позивачем, а відтак, зазначена в ньому інформація, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає банк. Оскільки в матеріалах справи відсутня заява відповідача про визнання позову, і оскільки саме на позивача в силу положень ст. 12, 13 ЦПК України покладається доведення обставин, на які він посилається на підтвердження своїх вимог, відтак неподання відповідачем зустрічних доказів, в тому числі контррозрахунку заборгованості, про необхідність надання якого зазначив банк, не свідчить сама по собі про визнання відповідачем обставин, на які посилається позивач, або наявність підстав для визнання судом цих обставин встановленими. Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог стало підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за процентами, адже зазначені позивачем обставини ґрунтуються на припущеннях, а доводи що відповідач не надав суду контррозрахунок суми заборгованості, не доводив відсутність боргу, з посиланням на правові висновки Верховного Суду в постановах від 03 лютого 2022 року № 758/10335/16-ц, від 14 липня 2020 року в справі № 367/4970/13-ц, не ґрунтуються на вимогах ст. 12, 13 ЦПК України та відхиляються судом. Також слід зазначити, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», згідно з якою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року в справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року в справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року в справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року в справі № 209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року в справі № 333/5483/20 та інших, які не були належно враховані судом першої інстанції. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. У свою чергу позичальник наділений правом заперечувати як укладення кредитного договору, так і факт отримання коштів. Проте, у разі твердження про повне чи часткове виконання зобов`язання, позичальник повинен підтвердити це належними доказами, які свідчать про своєчасне повернення суми кредиту та сплату нарахованих відсотків. При дослідженні наявної в матеріалах справи виписки з рахунку вбачається, що в день підписання відповідачем анкети-заяви до договору про надання банківських послуг, у якій він просив відкрити йому рахунок та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, йому встановлено кредитний ліміт в розмірі 3000 грн., який в подальшому було збільшено до 35 000 грн., відображено дати здійснення платіжних операцій, в тому числі оплата послуг, придбання товарів, переказ коштів на інші картки, зарахування переказів, переведення витрат в розстрочку, і від`ємний баланс по рахунку на кінець період становить 58 931,77 грн., що узгоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). Так, аналізуючи дану виписку та зміст заявлених вимог, суд враховує, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за кредитним договором складається з повністю використаного боржником кредитного ліміту 35 000 грн. та суми овердрафту 58 931,77 грн., що разом складає 93 931,77 грн. Згідно письмових пояснень позивача щодо структури заборгованості за кредитом, овердрафт в розмірі 58931,77 грн. виник наступним чином. Якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для оплати заборгованості, то заборгованість збільшується на суму заборгованості за договором по відсоткам до погашення, по неустойці. При цьому банк надає кредит згідно з договором в розмірі зазначеної заборгованості та направляє кредитні кошти на погашення вказаної в цьому пункті заборгованості, а саме відсотків за користування кредитним лімітом, неустойки за прострочені платежі згідно з тарифами. Так, згідно з поданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором кредитор нараховував проценти за користування кредитом за ставкою 37,2 % за період з 24.12.2022 по 11.03.2025. Тобто заборгованість по тілу кредиту збільшувалась не за рахунок того, що відповідач використовував кредитні кошти на споживчі потреби, а за рахунок того, що позивач, збільшуючи кредитний ліміт, погашав прострочені проценти цими новими кредитними коштами. Ці кредитні кошти позивач обліковував як виданий відповідачу кредит, який відразу списувався позивачем на погашення прострочених процентів. Отже, заявлена до стягнення сума 58 931,77 грн. із загальної суми заборгованості 93 931,77 грн. не є заборгованістю за тілом кредиту, як вказує банк, оскільки вона сформована за рахунок нарахованих та списаних в односторонньому порядку відсотків за користування кредитним лімітом. З урахуванням того, що сторонами не було погоджено розміру відсотків, списання банком овердрафту на загальну суму 58 931,77 грн. в рахунок збільшення заборгованості за тілом кредиту є безпідставним. За таких обставин, суд дійшов до висновку про наявність підстав до стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, визначену банком, за вирахуванням суми овердрафту, яку банк безпідставно додав до тіла кредиту. Така заборгованість буде складати 35 000 грн. (93 931,77 грн. - 58 931,77 грн.). Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до позовних вимог, ціна первісного позову у даній справі становила 93 931,77 грн. Позовні вимоги задоволено частково на загальну суму 35 000 грн, в іншій частині відмовлено. Отже, розмір задоволених позовних вимог у пропорційному відношенні становить 37,26 % (35 000 грн *100/93 931,77). Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн. Отже, підлягає розподілу судові витрати в сумі 3 028,00 грн, які слід розподілити пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема, 3 028,00 * 37,26 /100 = 1 128,23 грн. За таких обставин, оскільки позов задоволено частково, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 1 128,23 грн сплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial