Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

07 жовтня 2025 року [PERSON] звернулась до Підволочиського районного суду Тернопільської області з вище вказаним позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що [INFO] померла бабуся позивачки, [PERSON] . За твердженням позивачки вона є спадкоємицею за заповітом, після смерті бабусі, яка [INFO] в с. Староміщина, Підволочиського району Тернопільської області на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що належну їй на праві приватної власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,87 га, яка розташована на території Староміщинської сільської ради, Підволочиського району Тернопільської області на підставі державного акту на право приватної власності на землю І серії ІУ-ТР № 003689 вона заповідає: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивачка вказує, що з 28 червня 2021 рок вона виїхала за межі України до Сполучених Штатів Америки та до 30 липня 2025 року не поверталась в Україну. Зазначає, що про існування заповіту дізнався лише після повернення, тобто 30.07.2025. З метою оформлення спадщини на свою користь 08.8.2025 звернулась до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Тернопільської області Коломійчука О.І. із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом, однак отримала відмову у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом, нотаріусом було роз`яснено, що нею пропущено строку для подання заяви про прийняття спадщини, тобто вона вважається такою, що не прийняла її та рекомендовано звернутись до суду з позовною заявою про продовження строку на прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . За твердженням позивачки строк для прийняття спадщини було нею пропущено з поважних причин, оскільки вона не знала про існування заповіту та з 2021 року перебувала за кордоном, а тому не могла вчасно звернутись до нотаріуса. Вважає, що причини пропуску строку є поважними, а тому просить суд позов задовольнити та визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою судді Підволочиського районного суду Тернопільської області від 10.10.2025року відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 листопада 2025 року суд витребував у Приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Тернопільської області Коломійчук О.І. ( вул. Шевченка, 5а, сел. Підволочиськ, Тернопільського району, Тернопільської області) належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Також, ухвалою суду від 06.11.2025 витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України громадянкою України [PERSON] за період з 01 червня 2021 року по 01 серпня 2025 року. Ухвалою від 22.01.2026 року судом закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. На адресу суду надійшла наступна інформація: -від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надійшов лист №19/88/649-25 від 07.11.2025, з інформацією про перетин [PERSON] державного кордону; -13 листопада 2025 року від Приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Тернопільської області Коломійчук О.І. надійшла копія спадкової справи № 149/2021 до майна померлої [INFO] [PERSON] ; - 24 грудня 2025 року від представника позивача адвоката Никитюк Р.І. надійшли додаткові доводи, відповідно до яких , представник позивача вказав, що [PERSON] була необізнана про існування заповіту, нотаріусом не було її повідомлено про відкриття спадщини після смерті [PERSON] , враховуючи, що позивачка тривалий час перебувала за межами території України вона була позбавлено можливості у встановлені строки звернутись до нотаріуса з відповідною заявою, з урахуванням зазначеного вважає, що позивачем пропущено строк для прийняття спадщини з поважних причин тому просить суд позов задовольнити. Представником позивача 22.01.2026 подано заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, причину неявки не повідомила, про місце, дату та час судового засідання повідомлялась належним чином, шляхом направлення рекомендованого поштового відправлення на зареєстроване місце проживання, однак судова повістка повернута до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Правом на подання відзиву не скористалась. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі N 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі N 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження N 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі N 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі N 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі N 24/260-23/52-б). Отже, відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судова повістка відповідачу вручена. Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого представник позивача у своїй заяві не заперечує. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив наступне. Судом встановлено, що [INFO] , померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17 вересня 2021 року, актовий запис N158. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 19.01.1967, [PERSON] народився [INFO] , батьками якого вказані : батько [PERSON] , мати - [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , актовий запис №1108, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 07.07.2020. Як встановлено з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 08.05.1990, [PERSON] народилась [INFO] , її батьками були : батько - [PERSON] , мати [PERSON] . Таким чином матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] є бабусею [PERSON] . Матеріали справи свідчать, що за життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений старостою села Староміщина Підволочиського району Тернопільської області Задорожним Б.С. 21 липня 2021 року та зареєстрований в реєстрі за № 12-8, за змістом якого [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження стосовного належної їй на праві приватної власності земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,87га,яка розташована на території Староміщинської селищної ради Підволочиського району Тернопільської області, яку заповіла : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) N82143609 від 08.08.2025 року встановлено, що після смерті [PERSON] , приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Тернопільської області Коломійчуком О.І. була заведена спадкова справа №149/2021. Поряд з цим видано 22.11.2024 свідоцтво про право на спадщину номер у спадковому реєстрі 73335036 та свідоцтво про право на спадщину номер у спадковому реєстрі 73335106. [PERSON] , будучи онукою [PERSON] , звернулась до приватного нотаріусу Тернопільського районного нотаріального округу Тернопільської області Коломійчука О.І. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті бабусі . Відповідно до роз`яснення від 08 серпня 2025 року N 46/01-16, приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Тернопільської області Коломійчука О.І. повідомив, що відповідно до ст.ст. 1269-1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Нотаріус зазначив, що позивачка у встановлений законом строк заяви не подала, тому вважається такою, що пропустила строк для прийняття спадщини. Запропонував звернутися до суду для продовження їй строку на прийняття спадщини після смерті баби [PERSON] . Відповідно до інформаціє наданої на запит суду Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ( лист №19/88/649-25 від 07.11.2025) [PERSON] , [INFO] виїхали з території України 28 червня 2021 року та повернулась на територію України 30 липня 2025 року. З отриманої копії спадкової справи №149/2021 заведеної приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Тернопільської області [PERSON] після смерті [PERSON] судом встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки зі Спадково реєстру (заповіти/спадкові договори) N66885266 від 19.10.2021, [PERSON] складено заповіт номер у спадковому реєстрі 68315492, який зареєстровано у реєстрі №12-8 та посвідчено 21.07.2021. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадкового майна після померлої, до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Тернопільської області Коломійчука О.І. звернулась [PERSON] , яка отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом НТО №209828 та НТО №209829 від 22.11.2024, відповідно до якого, остання отримала свідоцтво про право на спадщину частки спадкового майна, свідоцтво про право на спадщину іншої частини спадкового майна ще не видано. Обґрунтовуючи причини пропуску строку для прийняття спадщини, позивачка зазначила, що не була обізнана про наявне у неї право на спадкування за заповітом. Крім того, на час смерті [PERSON] та тривалий час після цього перебувала за кордоном. Посилаючись на необізнаність про існування заповіту, що перешкодило їй прийняти спадщину після смерті баби [PERSON] , позивачка звернулась до суду для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 2,4699 га кадастровий номер якої 6124687500:01:001:0218 та земельну ділянку площею 0,4083 га кадастровий номер якої 6124687500:01:002:007га, розташовану на території Староміщинської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті1216,1217 ЦК України). Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У частині першій статті 1270 ЦК України зазначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Отже, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. При цьому, ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно. Водночас прийняття спадщини є правом, а не обов`язком спадкоємця, який, відмовляючись від прийняття спадщини, не порушує свободи заповіту, а діє у власних інтересах. Відмова від прийняття спадщини може бути виражена як у формі подання заяви про відмову від прийняття спадщини так і шляхом невчинення спадкоємцем дій, потрібних для прийняття спадщини. Натомість, за загальним правилом, прийняття спадщини потребує активних дій спадкоємця. Враховуючи зазначене, дотриманням свободи заповіту в частині реалізації волі спадкодавця є забезпечення спадкоємцю можливості прийняти спадщину в порядку, встановленому чинним законодавством. Враховуючи зазначене, дотриманням свободи заповіту в частині реалізації волі спадкодавця є забезпечення спадкоємцю можливості прийняти спадщину в порядку, встановленому чинним законодавством. У статті 63 Закону України "Про нотаріат" закріплено обов`язок нотаріуса (посадової особи органу місцевого самоврядування, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій) повідомити про відкриття спадщини тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. З цими нормами корелюються і наведені вище приписи Порядку вчинення нотаріальних дій, зокрема, щодо з`ясування нотаріусом наявності заповіту за даними Спадкового реєстру та роз`яснення нотаріусом спадкоємцям права подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Отже, закріплений у законодавстві обов`язок повідомлення нотаріусом спадкоємців, про яких йому відомо, про відкриття спадщини, та роз`яснення права на її прийняття є одним з правових механізмів забезпечення права на спадкування, дотримання якого має перевірити суд при вирішенні питання про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом через поважність причин пропуску такого строку. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 зауважила, що наведеними вище правилами передбачено обов`язок нотаріуса після заведення спадкової справи перевіряти наявність заповіту, вчиняти дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому/їй є відомим, а також право зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Факту повідомлення нотаріусом заявниці [PERSON] про наявність заповіту складеного на її ім`я судом не встановлено. Необхідність вчинення нотаріусом дій для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснення виклику спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року в справі № 6-496цс17, а також висновками Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду у постановах від 26 січня 2022 року у справі № 390/195/21, від 06 березня 2023 року у справі № 559/2112/19-ц, від 22 листопада 2023 року у справі № 333/8115/21. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд оцінює поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для вчинення цих дій. Наявними у цій справі доказами не спростовано тверджень позивачки про те, що вона не знала про існування заповіту, складеного бабусею на її ім`я до 2025 року у зв`язку із чим не могла звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом протягом встановленого законом шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини. Поряд з цим матеріалами справи підтверджено, що позивачка на час смерті [PERSON] та тривалий час після перебувала за межами території України Особа не може реалізувати своє право спадкоємця за заповітом, не знаючи про його наявність. Тільки після того, як позивачка повернулось у 2025 році на територію України дізналась про те, що вона має можливість за певних умов отримати у власність певне майно, вона може прийняти рішення про те, чи хоче вона набути відповідне право власності, чи ні. Дізнавшись про це, позивачка прийняла рішення вчинити дії для набуття цього права власності. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст. 1268 ЦК України). З врахуванням наведеного, суд вважає, що вказані позивачкою у позовній заяві обставини у сукупності слід визнати поважними причинами пропуску строку прийняття спадщини. За вказаних обставин, суд вважає причин пропуску позивачкою строку прийняття спадщини поважними, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення позивачу додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи те, що поважність причин пропуску строку є оціночною категорією і встановлюються судом у кожному конкретному випадку окремо, суд приходить до висновку, що матеріалами справи встановлено, що позивачка не могла звернутись із заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини з поважних причин. Оскільки строк звернення із заявою про прийняття спадщини позивачкою пропущено з поважних причин, суд вважає, що слід визначити [PERSON] додатковий строк терміном три місяці з дня набрання рішення суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за законом, після смерті баби [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved