Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Адвокат Зелінський Павло Любомирович, який діє в інтересах позивача [PERSON] , 07.07.2025 звернувся в Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором оренди. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09.07.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.12.2025 витребувано у позивача оригінал розписки. Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначає, що між [PERSON] та [PERSON] 29.01.2024 року укладено договір оренди транспортного засобу, відповідно до умов якого [PERSON] , як орендодавець, передала, а [PERSON] , як орендар, отримав в тимчасове, платне користування автомобіль марки NISSAN LEAF, 2016 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до п.4.1. Договору термін оренди складає 3 місяці з моменту виконання орендарем умов передбачених п.3.1. Договору та діє до 30.04.2024 року. Згідно з п.5.1. Договору орендна плата вноситься кожні 7 днів використання і становить 5500 грн. за тиждень. Факт передання транспортного засобу у користування підтверджується актом прийому-передачі автомобіля згідно з договором від 29.01.2024 який підписаний сторонами. Взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість із сплати орендної плати в сумі 61 000 грн.. На підставі зазначених обставин представник позивача просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованість згідно договору оренди транспортного засобу у розмір 61 000 грн., судові витрати 1211.20 грн. судового збору та 10 000 грн. витрат на правову допомогу. Представник відповідача адвокат Бандура В.О. скористався правом подання відзиву на позовну заяву в якому щодо задоволення позову заперечив посилаючись на те, що договір оренди транспортного засобу укладений між двома фізичними особами, а тому згідно із статтею 799 ЦК України обов`язково має бути письмовим та нотаріально посвідченим. Так як сторони не дотрималися вимоги щодо нотаріального посвідчення договору, відповідно до ст. 220 ЦК України такий договір вважається нікчемним, а тому не створює юридичних наслідків. Також, позивач в тексті позовної заяви вказує, що: «взяті на себе зобов`язання [PERSON] належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати орендної плати в сумі 61000 грн., що також підтверджується розпискою, копія якої додається». Не зрозумілим залишається ким є гр. [PERSON] .. Окрім того вважає, що розписка [PERSON] не відповідає вимогам чинного законодавства, у тексті розписки відсутні його паспортні дані та ідентифікаційний код, немає інформації що ідентифікує [PERSON] , а також невідомо до якого саме договору оренди транспортного засобу вона відноситься, оскільки за датою 29 січня 2025 року можливо їх укладалось кілька, а відповідний номер договору відсутній, а тому слід вважати розписку недійсною. Відповідач повідомляв позивача про форс-мажорні обставини та просив відтермінувати оплату, через відсутність роботи через війну, потім мобілізацію до ЗСУ, чим виконав свій обов`язок про інформування іншої сторони про настання форс-мажорних обставин. Тобто, позивач формуючи проект договору оренди транспортного засобу самостійно вніс відомості про можливі форс-мажорні обставини. Щодо поважної причини прострочення погашення боргу з оплати оренди, то з березня 2025 року [PERSON] мобілізовано [INFO] для проходження військової служби, безпосередньо бере участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України. Згідно довідки форми 5 №577 від 02.10.2025 року рядовий [PERSON] проходить службу у військовій частині [NUMBER] . Вважає, що служба у ЗСУ в умовах воєнного стану є поважною причиною, що унеможливлює своєчасне виконання зобов`язань відповідача. На підставі зазначених обставин, представник відповідача просить суду у позові відмовити та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати у розмірі 15 000 грн.. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Представник позивача адвокат Зелінський Павло Любомирович подав до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача адвокат Бандура В.О. в судовому засіданні 04.12.2025 щодо задоволення позову заперечив посилаючись на обставини вказані у відзиві. Факт отримання транспортного засобу у оренду відповідачем та фактичне користування автомобілем не заперечує, водночас вважає, що правочин є нікчемним, так як не був нотаріально посвідчений, а тому не створює для відповідача жодних цивільно-правових зобов`язань. Просив у задоволенні позову відмовити. У судове засідання призначене на 18.02.2026 представник відповідача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд даної справи без участі відповідача та представника, на підставі матеріалів справи. На підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 29.01.2024 року укладено договір оренди транспортного засобу, відповідно до умов якого [PERSON] , як орендодавець, передала, а [PERSON] , як орендар, отримав в тимчасове, платне користування автомобіль марки NISSAN LEAF, 2016 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до п.4.1. Договору термін оренди складає 3 місяці з моменту виконання орендарем умов передбачених п.3.1. Договору та діє до 30.04.2024 року. Згідно з п.5.1. Договору орендна плата вноситься кожні 7 днів використання і становить 5500 грн. за тиждень (а.с.3-4). Факт передання транспортного засобу у користування підтверджується актом прийому-передачі автомобіля згідно договору від 29.01.2024, який підписаний сторонами [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Згідно оригіналу розписки від 23.07.2024 [PERSON] підтвердив наявний борг за оренду автомобіля згідно договору оренди від 29.01.2024 перед [PERSON] в сумі 61 000 грн. та зобов`язується погасити вказаний борг до трьох місяців (а.с.62). Згідно довідки форми 5 №577 від 02.10.2025 року рядовий [PERSON] проходить службу у військовій частині [NUMBER] (а.с.46). З урахуванням встановлених обставин, суд, вирішуючи спір між сторонами по суті, зазначає наступне. За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк ( ч. 1 ст. 759 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 762 та ст.803 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Наймач зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані у зв`язку із втратою або пошкодженням транспортного засобу, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1, 2, ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Як встановлено судом, сторони дотрималися вимоги ст. 799 ЦК України щодо письмової форми договору найму транспортного засобу, водночас не дотрималися вимоги щодо його нотаріального посвідчення. Сторона відповідача не заперечує факт користування орендованим транспортним засобом, проте вважає за можливе не оплачувати орендну плату посилаючись на правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, які визначені ч. 1 ст. 220 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Водночас, сторона відповідача, застосовуючи до спірних правовідносин ч. 1 ст. 220 ЦК України, не бере до уваги умови, визначені частиною 2 цієї статті. Так, згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Встановлено, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне виконання договору із сторони позивача, як орендодавця, який передав об`єкт оренди у строкове, платне користування. В свою чергу, відповідач, як орендар, використавши об`єкт оренди ухиляється від виконання договору із своєї сторони в частині оплати посилаючись на відсутність нотаріального посвідчення договору, при цьому не вживаючи зі своєї сторони заходів щодо такого посвідчення, що є недобросовісним здійсненням цивільних прав. Слід враховувати, що відповідачу, як орендарю, який уникає оплати за договором, вигідно посилатися на відсутність нотаріального посвідчення договору, відтак суд до спірних правовідносин додатково застосовує правило ч. 3 ст. 212 ЦК України, згідно з якою якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала. Таким чином, суд вважає, що не зважаючи на відсутність нотаріально посвідчення договору, з урахуванням його фактичного виконання в частині передання та користування об`єктом оренди, укладений між сторонами 29.01.2024 року договір оренди транспортного засобу дійсний та такий, що підлягає виконанню в частині орендної плати. Щодо розміру заборгованості відповідача перед позивачем по орендній платі, то суд бере до уваги оригінал розписки від 23.07.2024, якою [PERSON] підтвердив наявний борг за оренду автомобіля згідно договору оренди від 29.01.2024 перед [PERSON] в сумі 61 000 грн. та зобов`язується погасити вказаний борг до трьох місяців. Будь-які заперечення відповідача з приводу суми боргу, зокрема такі як форс-мажорні обставини у зв`язку із службою в армії, не відповідність розписки (відсутні паспортні дані, ІПН, не вказано якого саме договору оренди стосується ті інше), суд не приймає до уваги та вважає, що вказаний документ підтверджує наявність суми боргового зобов`язання між сторонами. Щодо посилання у позовній заяві на прізвище « [PERSON] », то вказане суд сприймає як описку, яка не перешкоджає встановленню фактичних обставин справи та вирішенню спору по суті. Таким чином, із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути заборгованість згідно договору оренди транспортного засобу від 29.01.2024 у розмір 61 000 грн., а відтак позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із квитанцією позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 1211,20 гривень. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 1211,20 грн. Щодо витрат професійну правничу допомогу, то суд зазначає наступне. Відповідно до положень пунктів 1, 4 частини 1статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з положеннями частин 1-4статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з правилами пункту 3 частини 2статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 статті 141 ЦПК України, визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з ч.4ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з вимогами ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правничу допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано наступні документи: розрахунок витрат на професійно-правову допомогу від 04.07.2025 на загальну суму 10 000 грн. укладеного між [PERSON] та адвокатом Зелінським П.Л., акт приймання-передавання наданих послуг, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордер (а.с.12-16). Тому, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача у користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.. На підставі наведеного та

Outcome: approved