Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

23 травня 2025 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, служба у справах дітей Шабівської сільської ради, про позбавлення батьківських прав, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Стислий виклад позиції позивача. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.02.2019 року їх шлюб розірваний. Малолітня дитина, [PERSON] , [INFO] , визнана інвалідом з дитинства в 2016 році та перебуває на групі інвалідності по теперішній час, що вимагає посиленого догляду та дорого вартісного лікування на постійній основі. [PERSON] ніяким чином не піклується про дитину, не цікавиться успіхами [PERSON] , не виявляє інтерес до життя дитини, не піклується здоров`ям дитини, не створює умови для отримання дитиною навчання, фізичного, духовного і морального розвитку. З моменту розлучення жодного разу не намагався зустрітися та провести спільний час з дитиною. Донька [PERSON] , [INFO] , відвідувала ЗДО № 3 «Дзвіночок», дитину приводила та забирала тільки вона, батько [PERSON] до садочку не з`являвся. Батько дитини жодного разу не відвідував батьківські збори, не цікавився життям дитини, не спілкувався з педагогами, які навчають [PERSON] , взагалі не приходив до Гімназії № 5 м. Білгород - Дністровського. Білгород - Дністровським міськрайонним судом стягнуто аліменти з відповідача на утримання дитини. Заборгованість по аліментам за період з 06.09.2018 по 30.04.2025 складає 36 396, 09 грн. Зазначеним підтверджується факт самостійного утримання нею доньки, яка знаходиться на повному її утриманні з вересня 2018 року. Відповідач [PERSON] у червні 2019 року звернувся до суду з позовною заявою про виключення з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , відомостей про батька. В позовній заяві стверджував, що він не батько дитини та просив виключити запис про нього у графі «батько». Протягом тривалого часу відповідач проживає за межами України, на телефонні дзвінки не відповідає. Оскільки батько дитини свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків щодо дитини, позивач і звернулася до суду з даним позовом. Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі. 28 травня 2025 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням справи до її підготовчого розгляду з витребування доказів по справі. 18.07. 2025 року на адресу суду надійшли витребуванні докази по справі. 21 липня 2025 року Ухвалою суду витребувані докази по справі. 21 липня 2025 року Ухвалою суду підготовче провадження у справі було закрито та призначений її розгляд по суті справи. 08.09.2025 Ухвалою суду витребувані докази по справі. 23.09.2025 витребувані докази надійшли на адресу суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та зазначила, що батько дитини зовсім не цікавиться дитиною, свідомо ухиляється від утримання дитини, дитина з інвалідністю, та потребує лікування на постійній основі, він зовсім не цікавиться ані дитиною, ані станом її здоров`я. У випадку необхідністю термінового лікування дитини необхідна згода батька, а він зовсім не бажає піклуватися про дитину, на телефонні дзвінки не відповідає, зовсім ігнорує її та не визнає. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суду не сповістив, відзив на позов ним не наданий. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала та не заперечує проти їх задовлення. Після оголошеної судом перерви в судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином. Зі згоди позивача, про що свідчить її заява, суд ухвалою на місці від 14.01.2026 перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 -281 ЦПК України. В судовому засіданні була присутня малолітня дитина, однак у зв`язку з хворобою дитини з`ясувати її думку не вдалося за можливе. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Вислухавши позивача, представника третьої особи, з`ясувавши думку неповнолітньої дитини, вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що дійсно батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . (а.с. 9) 13 лютого 2019 року рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») був розірваний. (а.с. 13) Відповідно до медичного висновку малолітня дитина [PERSON] є інвалідом дитинства та перебуває на групі інвалідності. (а.с. 11-12) Відповідач [PERSON] 24 червня 2019 року звертався до суду з позовом про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька. (а.с. 22-26) Рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду від 07 грудня 2020 року, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , Білгород - Дністровського міськрайонного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, орган опіки та піклування Білгород - Дністровської районної державної адміністрації Одеської області, про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька було відмовлено. В рішенні суду зазначено, що висновком судово-медичної експертизи проведеним молекулярно-генетичним аналізом ДНК, батьківство позивача по відношенню до малолітньої [PERSON] , [INFO] , підтверджено на 99,999999%, тож враховуючи, що «інші матеріали справи» не суперечать вказаному експертному дослідженню, а позивачем не надано більш вагомих доказів зворотного, тому суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , Білгород - Дністровського міськрайонного відділу Держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, орган опіки та піклування Білгород - Дністровської районної державної адміністрації Одеської області, про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька є недоведеними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Відповідно довідки про неотримання аліментів від 16.05.2025 № 51205/21.3, видана Білгород - Дністровським відділом державної виконавчої служби у Білгород - Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), зазначено, що [PERSON] , що мешкає за адресою [ADDRESS] в період часу з 01.12.2024 по 13.05.2025 дійсно не отримувала аліменти від боржника [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , згідно вимог виконавчого листа № 495/5153/17, виданого 08.11.2017 року Білгород - Дністровським міськрайонним судом, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 2000 грн, щомісячно, на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Дані наведені відповідно до матеріалів виконавчого провадження. (а.с. 14) Відповідно довідки № 5 від 14.05.2025 ЗДО № 3 «Дзвіночок» зазначено, що [PERSON] (дитина з інвалідністю, серія ААГ № 186293) [INFO] , відвідувала ЗДО № 3 «Дзвіночок» з 08.04.2019 по 30.06.2024. Дитину приводила та забирала тільки мама. Батько [PERSON] не бачили. (а.с. 17) Відповідно характеристики учениці 1-А класу [PERSON] від 14.05.2025 № 59 наданої гімназією № 5 м. Білгород - Дністровського Одеської області, зазначено, що [PERSON] , [INFO] , навчається у Білгород - Дністровської Гімназії № 5 з 02.09.2020 у 1-А класі. До цього часу навчання і виховання дитини проводилося у ЗДО № 3 «Дзвіночок». Виховується у повній родині, має молодшу сестру. Мати бере активну участь у вихованні доньки і житті школи. Батько, [PERSON] , жодного разу не відвідував батьківські збори, не цікавився життям дитини, не спілкувався з педагогами, які навчають [PERSON] , взагалі не приходив до закладу освіти. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 12.05.2025, умови проживання задовільні, створені всі необхідні умови для виховання та розвитку дітей. Вітчим - [PERSON] , [INFO] здійснює догляд за дитиною - [PERSON] , [INFO] . Дитина забезпечена всім необхідним для розвитку та виховання. Відповідно довідки від 16.05.2025, виданої Шабівською сільською радою [PERSON] , в тому, що вона дійсно зареєстрована в [ADDRESS] разом з: [PERSON] , 1985 року народження; [PERSON] , 2016 року народження; [PERSON] , 2021 року народження. [PERSON] , 1985 року народження здійснює догляд за дитиною [PERSON] , [INFO] . (а.с. 21) У відповідності до ч.4,5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. 5. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Так, у відповідності до наявного в матеріалах справи рішення комісії з питань захисту прав дитини Шабівської сільської ради, комісія з питань захисту прав дитини вирішила вважати за доцільне винести питання позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] на розгляд Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області. На виконання ухвали суду про витребування доказів від Державної Прикордонної служби 23.09.2025 надійшла інформація, відповідно до якої [PERSON] перетнув в останнє державний кордон України 04.02.2020 року. (а.с. 61) На виконання хвали суду про витребування доказів 04.02.2025 надійшов висновок № 01-07/184 від 02 липня 2025 року відповідно до якого служба у справах дітей в інтересах дитини рекомендує розглянути дане питання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Нормативне обґрунтування. При розгляді справи, суд враховує вимоги ч. 8, 9 ст. 7 Сімейного Кодексу України про те, що регулювання сімейних відношень має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У силу положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей , поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Пунктами 15,16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В постанові ВС від 09 листопада 2020 року, справа № 753/9433/17, ВС зазначив: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.» В Постанові від 17 червня 2021 року, справа № 466/9380/17 ВС зазначив наступне: «Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». У постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) Верховний Суд вказав, що «зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини». Оцінка аргументів сторін, Висновки суду. Фактичними матеріалами справи та приєднаними доказами підтверджено нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками у відношенні до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позивачкою надані докази щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини та наявність заборгованості по їх сплаті, яка станом на 30.04.2025 склала суму у розмірі 136 396, 09 грн, водночас наявність заборгованості по сплаті аліментів не є виключною обставиною для позбавлення особи батьківських прав. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Однак, як зазначено в ч.6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, даний висновок робиться на підставі засідань комісії органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Для підготовки цього висновку комісія спілкується з обома батьками та вивчає наявність підстав для позбавлення батьківських прав. Разом з тим, з висновку та рішення комісії з питань захисту прав дитини не можливо встановити доцільності чи недоцільності позбавлення батька батьківських прав, в ньому зазначено лише віднести вказане питання на розсуд суду, не зазначено чи буде відповідати інтересам дитини позбавлення відповідача батьківських прав. Не надано оцінки стверджень матері дитини про необхідність отримання згоди батька у випадку термінового лікування, оскільки дитина є дитиною з інвалідністю. У висновку зовсім не зазначено чи намагалися представники служби у справах дітей зв`язатися з батьком дитини для з`ясування його думки з цього приводу. У зазначеному висновку відсутня належна характеристика батька дитини, стосунків, які склались між ним та дитиною, наявності з його боку загрози для малолітньої [PERSON] , [INFO] , її здоров`я та психічного розвитку. Службою у справах дітей не було відібрано особистих пояснень [PERSON] щодо виконання батьківських обов`язків, більш того, зі змісту висновку не вбачається, що відповідач взагалі викликався на відповідне засідання. Не зазначено у висновку і того, які заходи вживалися службою у справах дітей для покращення взаємовідносин батька та дитини. В матеріалах справи немає жодних даних про те, що з [PERSON] з боку компетентних державних органів взагалі проводилася робота, направлена саме на надання допомоги батькові дитини, виправлення недоліків в його поведінці, з`ясування його проблем і можливості їх вирішення, однак служба у справах дітей обмежилися лише наданням висновку в якому поклала вирішення питання на розсуд суду. Судом встановлено, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки щодо своєї дитини, яка є дитиною з інвалідністю, потребує постійного догляду та дороговартісного лікування, з 2018 року не сплачує аліменти на утримання дитини за рішенням суду, не цікавиться її життям, розвитком, не приймає участі у її утриманні та вихованні, виїхав за кордон у 2020 році. Суд враховує той факт, що у батька були сумніви щодо того чи є він її біологічним батьком, однак після отримання ним рішення у 2020 році про відмову у позові, ставлення до дитини не змінив, достовірно знаючи, що він є батьком дитини та те, що дитина є інвалідом з дитинства, жодної допомоги на лікування та утримання не надавав, зовсім не цікавиться її станом здоров`я, навчанням. За таких обставин, за глибоким переконанням суду, відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини. Як передбачено статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Разом з тим, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі №638/6919/16-ц, Постанові КЦС ВС від 20 березня 2024 року у справі № 204/2097/22). В постанові КЦС ВС від 29 травня 2020 року у справі № 739/2159/18, зазначено, що доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Верховний Суд наголошує, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі № 947/7448/22 (провадження № 61-18610св23), від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18 (провадження № 61-1682св22), від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19 (провадження № 61-7357св21)). Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» у рішенні від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька (матері) спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 24.06.2020 року у справі №344/6374/18, від 08.04.2020 року у справі №645/731/18, від 29.01.2020 року у справі №127/31288/18, від 29.01.2020 року у справі №643/5393/17, від 17.01.2020 року у справі №712/14772/17, від 25.11.2019 року у справі №640/15049/17, від 24.04.2019 року у справі №331/5427/17, від 13.03.2019 року у справі №631/2406/15-ц. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до правової позиції викладеної у Постанови ВС від 12.01.2026, справа № 708/1440/24, зазначено « необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини. Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49)». Позивач не довела та не надала суду доказів, у чому полягає захист інтересів дитини, шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили, що неналежне виконання ним батьківських обов`язків створює загрозу життю та здоров`ю дитини. Суд враховує поведінку відповідача щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, неналежне виконання ним батьківських обов`язків та вважає, що його слід попередити, що у разі продовження такої поведінки він буде позбавлений батьківських прав. Таким чином, з урахуванням обставин справи, того, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, судом встановлено, що в теперішній час відсутні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, тому вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, служба у справах дітей Шабівської сільської ради, про позбавлення батьківських прав- відмовити. Попередити [PERSON] , [INFO] , про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини [PERSON] , [INFO] . Покласти на службу у справах дітей Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області контроль за виконанням [PERSON] , [INFO] , батьківських обов`язків. Вирішення питання щодо судових витрат Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з не обґрунтованістю позовних вимог позивача також не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн На підставі викладеного,

Outcome: dismissed