Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

У провадження Чечелівського районного суду міста Дніпра за допомогою системи «Електронний суд» надійшла позовна заява [PERSON] , подана в її інтересах представником адвокатом Левицькою Ліаною Анатоліївною до Ольгинської селищної військової адміністрації Волноваського району Донецької області про визнання права власності на 1/2 частку жилого будинку [ADDRESS] . Позов мотивовано тим, що згідно свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок, виданого 06.03.1992 року Новотроїцькою селищною радою на підставі рішення виконкому Новотроїцької селищної ради від 26.02.1992 року, позивачці [PERSON] та її сестрі [PERSON] на праві спільної власності належить жилий будинок з господарськими і побутовими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до чинного та той час порядку, за співвласницями була проведена реєстрація вказаного будинку в бюро технічної інвентаризації м. Волновахи Управління комунального господарства Донецької області 06.03.1992 року, запис в реєстровій книзі № 8 під реєстровим № 1529, про що є відмітка на звороті свідоцтва про право власності на жилий будинок. У свідоцтві про право приватної власності на жилий будинок частки співвласниць не визначені, відповідно кожній належить по 1/2 частці будинку, оскільки ніяким правовстановлюючим документом не встановлено інше. Свідоцтво про право власності на будівлю було видане на дошлюбні прізвища співвласниць « [PERSON] ». 30.09.1994 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Її сестра [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть. Зазначений будинок А-1 з прибудовою а-1 має загальну площу 39,50 кв.м, житлову 24,90 кв.м, складається з трьох кімнат, кухні, сіней і комірки. На присадибній ділянці, яка перебувала у користуванні співвласниць, розміщені літня кухня Б-1, погріб, паркан. Після повномасштабного вторгнення країни - агресора, селище Новотроїцьке було окуповане, часто піддавалось артилерійським та ракетним обстрілам, удари наносились в тому числі по житловій інфраструктурі, внаслідок чого у березні 2022 року [PERSON] вимушена була залишити постійне місце проживання в сел. Новотроїцькому та виїхати в Естонію, де перебуває під тимчасовим прихистком. Під час вимушеної евакуації [PERSON] не мала можливості вивезти правовстановлюючі документи на будинок, відскановані копії свідоцтва про право власності на жилий будинок, технічного паспорту збереглися у її телефоні. В 2024 році знайома, яка залишилась в с. Новотроїцькому після окупації, засобами електронного зв`язку повідомила [PERSON] , що внаслідок обстрілів та пошкоджень, документи не збереглися, в тому числі оригінали свідоцтва про право власності та технічного паспорту були втрачені. За відсутності оригіналу правовстановлюючого документу та державної реєстрації права власності на будинок, яка є обов`язковим елементом набуття права власності на нерухоме майно, [PERSON] позбавлена можливості отримати передбачену законодавством України компенсацію за пошкоджене/знищене майно, а також взяти участь у міжнародних програмах з отримання компенсації за зруйноване/ пошкоджене майно. У зв`язку із вищевикладеним позивач була вимушена звернутись до суду із зазначеною позовною заявою. Ухвалою суду від 12 грудня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, та призначено справу до розгляду. Представник позивача [PERSON] - адвокат Левицька Л.А. в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача Ольгинської селищної військової адміністрації Волноваського району Донецької області, Єфіменко А.С. у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце його проведення був повідомлений належним чином. За допомогою системи «Електронний суд» направив відзив, у якому зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Розгляд даної справи просив проводити без участі представника відповідача. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст. 2 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Судом встановлено, що згідно наданої позивачем копії свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок, виданого 06.03.1992 року Новотроїцькою селищною радою на підставі рішення виконкому Новотроїцької селищної ради від 26.02.1992 року, власниками житлового будинку [ADDRESS] разом із належними до нього будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Окрім того, як слідує з реєстраційної картки на документі про право приватної власності, вказаний будинок відповідно до чинного на той час порядку, був зареєстрований на праві особистої власності за [PERSON] та [PERSON] в бюро технічної інвентаризації м. Волновахи Управління комунального господарства Донецької області 06.03.1992 року, запис в реєстровій книзі № 8 під реєстровим № 1529, про що є відмітка на звороті копії свідоцтва про право власності на жилий будинок (а.с. 13 на звороті). Як вбачається з відповіді архівного відділу Волноваської районної державної адміністрації від 25.11.2025 року, надати копію рішення виконавчого комітету Новотроїцької селищної ради народних депутатів від 26.02.1992 року неможливо, оскільки документи архівного відділу залишились на тимчасово окупованій території (а.с. 60). Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У пунктах 106-107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 1812.2019 року у справі №522/1029/18 (провадження №14-270цс19) вказано, що відповідно до ст. 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Відповідно до положень ч. 3 та ч. 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (з подальшими змінами та доповненнями) - речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого, зокрема, майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Зокрема, згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно термінів, наведених в п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Пунктом 53 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 (з урахуванням подальших змін та доповнень) передбачено, що у разі коли документ, який посвідчує набуття права власності або інших речових прав, похідних від права власності, реєстрацію яких було проведено до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, втрачено, пошкоджено чи зіпсовано, державна реєстрація такого права власності або іншого речового права, похідного від права власності, може бути проведена за бажанням заявника на підставі відомостей Державного земельного кадастру чи відповідно на підставі відомостей Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, або у разі коли відповідна реєстрація проводилася виключно на паперових носіях інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи), ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації, - на підставі відомостей таких носіїв інформації. Державна реєстрація прав у випадку, передбаченому цим пунктом, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованого права власності або інших речових прав, похідних від права власності, на підставі відповідних документів у Державному земельному кадастрі чи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, а у разі коли відповідна реєстрація проводилася виключно на паперових носіях інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи), ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації, - на таких носіях інформації, з обов`язковим зазначенням у Державному реєстрі прав відомостей про втрату, пошкодження чи зіпсування відповідного документа. Згідно копії паспорту громадянина України на ім`я позивачки вбачається, що остання з 21.07.1997 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Вказані обставини підтверджуються також відомостями з реєстру Ольгинської територіальної громади (а.с. 16), копією Домової книги щодо зареєстрованих осіб за вказаною адресою (а.с. 17-18). Іншою зареєстрованою особою згідно Домової книги зазначено [PERSON] [INFO] , при цьому згідно штампу виконавчого комітету Новотроїцької селищної ради Волноваського району Донецької області її знято з реєстрації місця проживання у зв`язку зі смертю [INFO] (а.с. 18). Вказані обставини також підтверджуються копією свідоцтва про смерть [PERSON] [INFO] , виданого виконавчим комітетом Новотроїцької селищної ради Волноваського району Донецької області 20 жовтня 2011 року, серія [NUMBER] (а.с. 12). Представником позивача адвокатом Левицькою Л.А. в судовому засіданні зазначено, що після смерті сестри позивачки [PERSON] 19.10.2011 року спадщину ніхто не прийняв, будь-які можливі спадкоємці лишились проживати на окупованій території, зв`язок із ними відсутній. Відповідно зазначені обставини не повинні обмежувати право позивача мирно володіти та розпоряджатись належним їй правом власності щодо частки будинку. Суд враховує, що реєстрація позивачки за адресою місцезнаходження нерухомого майна - [ADDRESS] , наявність в неї копій правовстановлюючого документу (свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок), поетажного плану, звідного акту вартості будівель/споруд та експлікації до плану, в достатній мірі підтверджують набуття позивачкою у встановленому законом порядку права власності на зазначене вище нерухоме майно. При цьому оскільки у свідоцтві про право власності на житло від 06 березня 1992 року не визначений розмір часток співвласників, суд приходить до висновку що їх частки є рівними, відповідно [PERSON] належить 1/2 частка будинку у праві спільної власності на нього. Аналіз змісту ст. 392 ЦК України свідчить, що вона містить дві самостійні підстави, за яких власник може майна може пред`явити позов про визнання його права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою; 2) у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, враховуючи, що згідно доводів позовної заяви та пояснень представника позивача під час розгляду справи, позивачкою втрачено оригінал свідоцтва про право власності на житло від 06 березня 1992 року внаслідок переміщення з тимчасово окупованої території, а також зміст відповіді архівного відділу Волноваської районної державної адміністрації від 25.11.2025 року, згідно якого надати копію рішення виконавчого комітету Новотроїцької селищної ради народних депутатів від 26.02.1992 року неможливо, оскільки документи архівного відділу залишились на тимчасово окупованій території, зважаючи на перебування нерухомого майна та органів, що видавали правовстановлюючий документ, реєстрували право власності, на тимчасово окупованій території у с. Новотроїцьке, що перешкоджає можливості отримати дублікат таких документів; враховуючи, що нормами діючого законодавства передбачено можливість відчуження нерухомого майна власником за умови пред`явлення оригіналу виконавчого документу, суд вважає, що права позивачки на володіння та розпорядження належним їй нерухомим майном підлягають захисту в порядку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 16, ст. 392 ЦК України. В зв`язку з цим, позовні вимоги слід задовольнити, визнавши за позивачкою право власності на 1/2 частку жилого будинку [ADDRESS] . З урахуванням підстав позову та відсутністю заявлених позивачкою вимог в частині розподілу судових витрат, понесені останньою по справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають залишенню за позивачем. У судовому засіданні 10 лютого 2026 року суд відповідно до вимог ст. 244 ЦПК України перейшов до стадії ухвалення судового рішення, відклавши ухвалення та проголошення судового рішення на 16 лютого 2026 року. У зв`язку з відсутністю електропостачання в суді зазначене засідання було перенесено на 23 лютого 2026 року, у яке сторони не з`явились. Згідно ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. На підставі викладеного,

Outcome: approved