Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідачів про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 25.07.2024 вона отримала листа, яким повідомлялось, що 15 липня 2024 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зєніковою М.С. заведено спадкову справу після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , який склав на її ім`я заповіт. При зверненні до нотаріуса позивачу стало відомо, що [PERSON] залишив їй у спадок земельну ділянку, яка розташована на території Заплавської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1222383000:01:002:0180 (заповіт посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зєніковою М.С. 17.09.2020 за реєстровим №843). За життя [PERSON] вони були знайомі, позивач інколи допомагала йому фінансово, однак у родинних відносинах з ним не перебувала, про існування заповіту їй не було відомо. Враховуючи те, що від початку повномасштабного вторгнення рф в Україну позивач тимчасово не проживає в Україні, 21 серпня 2024 року через свого представника вона звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Зєнікової М.С. із заявою про прийняття спадщини, посвідченої 01.08.2024 консулом Консульства України в Анталія, та заявою від 02.08.2024 про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] . Однак 02.08.2024 нотаріусом була винесена постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки заява про прийняття спадщини нею була подана після спливу строку для прийняття спадщини. Вважає, що пропустила строк прийняття спадщини з поважних причин, оскільки позивач не перебуває з померлим [PERSON] у родинних відносинах, не проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не була обізнана про намір спадкодавця залишити їй спадок та про існування заповіту на її ім`я, про існування заповіту дізналася лише 25.07.2024 коли отримала лист від нотаріуса. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту. Просить суд визначити їй додатковий строк у три місяця, після вступу рішення в законну силу, достатній для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою від 26.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання. Відповідачам запропоновано надати відзив на позовну заяву. Витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Зєнікової М.С. копію спадкової справи, відкритої після померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою від 04.09.2025 за клопотанням представника позивача витребувано з Державної податкової служби України відомості про реєстраційні номер облікової картки платників податків відповідачів. Ухвалою від 04.09.2025 за клопотанням представника позивача витребувано з Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) витяг з Державного реєстру актів цивільного стану про народження [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 01.10.2025 за клопотанням представника позивача прізвище співвідповідача [PERSON] замінено на належне - [PERSON] . Замінено первісного співвідповідача [PERSON] на належних співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою від 26.11.2025 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.92). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі, просить розглянути справу у її відсутність (а.с.116). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заяв та клопотань не подали. Відзиву на позовну заяву від них не надходило. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як передбачено ст. 12 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] . Після його смерті приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зєніковою М.С. відкрито спадкову справу №11/2024. За життя [PERSON] залишив заповіт, посвідчений 17.09.2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зєніковою М.С., зареєстрований в реєстрі за №843, відповідно до якого заповів позивачу [PERSON] земельну ділянку, яка розташована на території Заплавської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1222383000:01:002:0180. 25.07.2024 позивач отримала лист від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Зєнікової М.С. від 17.07.2024 №124/02-14, згідно якого її було повідомлено про відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та про наявність на її ім`я заповіту, а також запропоновано з`явитися до нотаріуса. Позивачка звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , яка посвідчена 01.08.2024 консулом Консульства України в місті Анталія, зареєстрована в реєстрі за №570/2616. Вказана заява надійшла до приватного нотаріуса 07.08.2024, що підтверджується відміткою на заяві. 21.08.2024 року позивачка через свого представника, [PERSON] , подала приватному нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Зєнікової М.С. від 21.08.2024 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини та оскільки вона не проживала постійно разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою, тобто спадщину фактично не прийняла. Після його смерті приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зєніковою М.С. відкрито спадкову справу №11/2024. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 11/2024 до майна померлого [INFO] [PERSON] , відкритої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зєніковою М.С., 08.07.2024 із заявою про прийняття спадщини щодо майна померлого також звернулася [PERSON] . На час смерті з померлим [PERSON] були зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Крім того, з матеріалів спадкової справи також встановлено, що свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям не видавалися. Надаючи правову оцінку встановленим судом обставинам, суд виходить з наступного. Згідно зі статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст. 1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Разом з тим, позивач [PERSON] наведених вище вимог закону не дотрималася та після відкриття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ суд перевіряє наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 30.01.2020 №487/2375/18, від 17.02.2020 №357/732/19, від 27.02.2020 у справі №419/3788/17, від 21.05.2020 у справі №404/251/17 судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. У позовній заяві позивачка зазначає, що вона не перебуває у родинних відносинах з померлим [PERSON] та строк для прийняття спадщини нею пропущений з причини необізнаності про наявність заповіту. Предметом спору у цій справі є вимога про надання додаткового строку для прийняття спадщини у зв`язку з тим, що, як стверджує позивач, вона не знала про складення спадкодавцем на її користь заповіту, що й є поважною причиною пропуску такого строку. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23 дійшла переконання про наявність підстав для відступу від загального правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, про те, що «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини», шляхом конкретизації, зазначивши таке: - необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; - втім це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини; - спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; - тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування). Так, судом встановлено, що [PERSON] не є спадкоємцем за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом. Про наявність заповіту позивач дізналася 25.07.2024 після отримання листа від нотаріуса та 07.08.2024 позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Зєнікової М.С. від 21.08.2024 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини та вона не проживала постійно разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою, тобто спадщину фактично не прийняла. 27.05.2025 позивач звернулася до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Отже, наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини, можуть бути визнані судом поважними, оскільки, самі по собі ці обставини свідчать про поважність причин пропуску зазначеного строку, та позивачем надано допустимі та належні докази на підтвердження поважності пропуску для подання заяви про прийняття спадщини. За положеннями ст. ст. 12,81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суд приймає до уваги наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] та вважає їх поважними, враховуючи принцип верховенства права та дотримуючись розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства, а тому вважає за можливе визначити позивачу додатковий строк на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Суд також вважає, що поновлення позивачу пропущеного строку на прийняття спадщини за заповітом в даному випадку не призведе до порушення прав відповідачів, з огляду на те, що свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріусом не видавалося. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору. На підставі наведеного суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з визначенням позивачу тримісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Суд вважає такий строк достатнім для реалізації позивачем права на подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved