Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог на їх обґрунтування Позивач звернувся із зазначений позовом до відповідача та просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором № 914769218 від 18.04.2019, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником якого є ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором факторингу, та [PERSON] , яка становить 25451,80 грн, з них: 9590,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 15861,80 грн сума заборгованості за відсотками. Рух справи та процесуальні дії 10.12.2025 позовна заява надійшла до суду та була передана на розгляд суді. 15.12.2025 у справі відкрите провадження. Вирішено розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклик) сторін. Відповідачу надано строк для надання відзиву на позов. Відзиву, заяв, клопотань від відповідача, який належний чином повідомлений про розгляд справи шляхом направлення рекомендованої кореспонденції на зареєстровану адресу місця його проживання (повернулася з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою) та опублікування відповідного оголошення на сайті судової влади, не надійшло. Встановлені судом обставини та застосовані норми права Судом встановлено, що 18.04.2019 між ТОВ «Манівею швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір №914769218 (а.с.5-6), згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 9590,00 грн строком на 30 днів. Денна процентна ставка 0,98% (357,70 грн відсотків річних). Сторони узгодили, що у відносинах між товариством та позичальником у якості підпису буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, що має силу як і власноручний підпис. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №914769218 від 18.04.2019 заборгованість [PERSON] становить 25451,80 грн, з них: 9590,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 15861,80 грн сума заборгованості за відсотками. (а.с.11) 28.11.2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» уклали договір факторингу №28/1118-01, згідно з яким перше зобов`язалося відступити другому права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти розпорядження за платку на умовах, визначених цим Договором. (а.с.7) 03.01.2019 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №20190103, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон плюс» зобов`язується відступити ТОВ «ФК» ЄАПБ» Права Вимоги, зазначені у відповідних реєстрах, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта (а.с.8-9) Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №8 від 28.05.2020 до договору факторингу №20190103 від 03.01.2019, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 25451,80 грн, з них: 9590,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 15861,80 грн сума заборгованості за відсотками.(а.с.10) На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Оцінка суду. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти. Відповідно до ч.1,3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з нормами ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Судом встановлено, що 18.04.2019 [PERSON] уклав з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитний договір №914769218, згідно з умовами якого отримав кредит у розмірі 9590,00 грн строком на 30 днів. Надаючи оцінку аргументам позивача, суд зауважує, що відповідач, підписавши договір про надання кредиту шляхом ведення одноразового ідентифікатора відповідно до положень Закону України "Про електронну комерцію", погодився з умовами договору, однак належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконував. Отже, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених наданими письмовими доказами, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення суми заборгованості за основним зобов`язанням (9590 грн). Щодо вимоги про стягнення заборгованості за відсотками суд зазначає таке. Аналізуючи умови Договору, суд виходить з того, що у ньому чітко визначено строк кредитування, а також правову природу процентів та відповідальності за порушення зобов`язання. Так, відповідно до пункту 1.3 Договору строк користування кредитом становить 30 днів, у межах якого відповідно до статті 1048 ЦК України проценти є платою за користування кредитом. Пунктом 3.3 Договору передбачено право кредитора у разі порушення позичальником строків виконання зобов`язань нараховувати пеню як форму відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Водночас пункт 4.2 Договору, на який посилається позивач, не містить положень про продовження строку дії договору або пролонгацію строку кредитування, а визначає порядок розрахунку зобов`язань у разі їх невиконання у встановлений строк. Отже, умовами Договору розмежовано: ?проценти як плату за користування кредитом у межах строку кредитування; ?пеню як міру відповідальності за порушення строків виконання зобов`язання. Нарахування процентів після спливу строку кредитування фактично підміняє передбачену договором пеню, що суперечить правовій природі процентів, визначеній статтею 1048 ЦК України. При цьому позивач, реалізуючи своє право на вибір способу захисту порушеного права, не заявляв вимог про стягнення пені, передбаченої пунктом 3.3 Договору. За таких обставин суд, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, не має правових підстав виходити за межі заявлених позовних вимог або замінювати один вид відповідальності іншим, у зв`язку з чим проценти за користування кредитом можуть бути стягнуті виключно в межах строку кредитування, визначеного договором. У графіку розрахунку, який є додатком №1 до укладеного договору від 18.04.2019 термін платежу 18.05.2019, нарахований процент (0,98% в день) 2819,40 грн., що відповідає умовам, узгодженим сторонами у договорі. Відповідно до статті 1048 ЦК України, проценти є платою за користування грошовими коштами та можуть нараховуватися лише протягом строку дії договору. Отже, після закінчення строку дії договору кредитор має право вимагати повернення основної суми боргу та застосування передбачених законом наслідків прострочення, однак не продовження нарахування процентів як плати за користування позикою, незалежно від їх договірного найменування. Відсотки у сумі 13042,40 грн нараховані після спливу погодженого сторонами строку, не пов`язані з фактичним користуванням грошовими коштами та за своєю правовою природою становлять фінансову санкцію за порушення строків виконання зобов`язання. Крім того, відповідно до загальних засад цивільного законодавства, закріплених у статтях 3, 13, 509 ЦК України, учасники цивільних правовідносин повинні діяти добросовісно, розумно та справедливо, а здійснення цивільних прав не може спрямовуватися на зловживання правом. Пред`явлення вимоги про стягнення після спливу строку договору значної суми так званих «процентів», яка істотно перевищує плату за користування позикою у межах погодженого строку та є співвідносною з розміром основного боргу, призводить до диспропорційного збільшення грошових вимог і порушує баланс прав та обов`язків сторін. Суд виходить з того, що застосування фінансових санкцій не може перетворюватися на необмежене джерело доходу кредитора та має відповідати принципу співмірності цивільно-правової відповідальності наслідкам порушення зобов`язання. За таких обставин нарахування та заявлення до стягнення процентів за понадстрокове користування позикою не відповідає вимогам справедливості, розумності та добросовісності, а тому не підлягає судовому захисту. Отже, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, що містяться у справі, оцінивши їх, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов підлягає задоволенню частково, згідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача у розмірі 1476,45 грн на користь позивача (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 48,76%) з розрахунку: 12409,40,00 грн (розмір задоволених позовних вимог) / 25451,80 грн (розмір заявлених позовних вимог) х 3028,00 грн. (сума сплаченого судового збору).

Outcome: partial