Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. АТ «Таскомбанк» звернулося до суду із позовом до відповідачки про стягнення заборгованості, який обґрунтовує тим, що 29.03.2023 між позивачем та [PERSON] було підписано заяву-договір на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування №002/19718667-CК_СВ. Встановлена сума кредитного ліміту 30000,00 грн. Процентна ставка за користування кредитним лімітом 0,59 %. Строк користування 12 місяців з автоматичною пролонгацією на той самий строк. Цільове призначення кредиту - на споживчі потреби. Підписавши цей договір, позичальник акцептував публічну пропозицію АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, кредитні кошти відповідачці було надано у спосіб, зазначений в кредитному договорі. Однак, у подальшому відповідачка припинила виконувати умови кредитного договору в повній мірі, а саме, перестала сплачувати заборгованість по кредиту та процентах, тож умови кредитного договору позичальником не виконано. Як наслідок, станом на 12.05.2025 заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 54418,48 грн. з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 29832,22 грн.; заборгованість по процентам (в т. ч. прострочена) 24586,26 грн. Позивач зауважує, що ним здійснювались заходи досудового врегулювання спору, направлено повідомлення-вимогу про дострокове повернення кредиту та погашення заборгованості за процентами. Проте, боржником вимоги проігноровано. У зв`язку із вищевикладеним позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за заявою-договором № 002/19718667-CК_СВ від 29.03.2023 в розмірі 54418,48 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 29832,22 грн.; заборгованість по процентам (в т. ч. прострочена) 24586,26 грн та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді від 17.12.2025 у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзиву від відповідача не надходило. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач та/або позивач до суду не подавали. Відповідачка [PERSON] належним чином повідомлена про відкриття провадження у справі, оскільки нею 27.12.2025 отримано копію ухвали про відкриття провадження у справі, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 19.12.2025. Представник позивача у позовній заяві прохав про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 29.03.2023 між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було підписано заяву-договір на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування №002/19718667-CК_СВ. Відповідно до зазначеної заяви [PERSON] підтвердила, що заява-договір на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (далі Заява- договір) разом з Публічною пропозицією АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (далі - ДКБО) та Тарифами Банку, що розміщені на сайті АТ «ТАСКОМБАНК» (далі Банк) https://tascombank.ua, складають Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в Мобільному застосунку izibank. За умовами заяви-договору відповідачці відкрито кредитну лінію на споживчі цілі у вигляді встановлення на Поточному рахунку Кредитного ліміту в загальному розмірі 30000 грн на строк 12 місяців (365 днів) з можливістю автоматичної пролонгації на той самий строк. Процентна ставка 59% річних. Відповідно розрахунку заборгованості, станом 12.05.2025 борг відповідача перед позивачем становить 54418,48 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 29832,22 грн.; заборгованість по процентам (в т. ч. прострочена) 24586,26 грн та витрати по сплаті судового збору. Таким чином, відповідачем було порушено умови кредитного договору №002/19718667-CК_СВ від 29.03.2023. Норми права, застосовані судом та мотивована оцінка аргументів сторін. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 526, 612, 625 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію"). Статтею 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно з ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1ст. 642 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Мотивована оцінка аргументів сторін та висновки суду. Суд вважає доведеним факт підписання договору про надання кредиту №002/19718667-CК_СВ від 29.03.2023 між позивачем та відповідачкою [PERSON] . На доведення факту укладення цього договору позивачем надано суду письмові докази, які суд вважає належними та достатніми. Судом встановлено, що у даному випадку підлягають застосуванню положення Закону України ''Про електронну комерцію'', оскільки договір був підписаний з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі за допомогою електронного підпису відповідачки. Зважаючи на викладене, суд вважає, що стороною позивача доведено факт погодження між сторонами всіх суттєвих умов договору та належної інформації про підстави та розмір відповідальності позичальника за прострочення виконання зобов`язання. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України ''Про електронну комерцію'', містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Отже, виходячи з принципу правомірності даного правочину, який не визнано судом недійсним, у позичальниці [PERSON] виникло зобов`язання з повернення одержаного кредиту. Аналізуючи зазначені норми права та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що, оскільки фактично отримані та використані відповідачкою кошти в добровільному порядку позивачу у повному об`ємі не повернуті, що підтверджується таблицею розрахунку заборгованості за вищевказаним договором, укладеним між позивачем та відповідачкою, а також враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання відповідачем обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, позивач має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати відповідачем обов`язку з повернення, зокрема, фактично отриманої суми кредитних коштів. Як убачається з матеріалів справи, зокрема, розрахунку заборгованості, станом на 12.05.2025 заборгованість відповідачки [PERSON] становить 54418,48 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 29832,22 грн.; заборгованість по процентам (в т. ч. прострочена) 24586,26 грн та витрати по сплаті судового збору. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за заявою-договором на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування №002/19718667-CК_СВ від 29.03.2023 станом на 12.05.2025 належним чином оформлений та відомостей про включення до розміру заборгованості за кредитом інших платежів не містить (договір було укладено на 12 місяців (365 днів) і пролонговано на той самий строк до 28.03.2025, а відсотки нараховано лише по 25.12.2024), відповідачкою не спростований. З огляду на встановлені обставини, суд вважає доведеним існування між сторонами по справі договірних зобов`язань та невиконання обов`язку відповідачки з повернення кредитних коштів, внаслідок чого у [PERSON] виникла вищевказана заборгованість, яка підлягає стягненню із останньої на користь позивача. Зважаючи на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем, при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн (платіжна інструкція № 2225104389 від 27.11.2025), а оскільки позов задоволено у повному обсязі, тому із відповідачки на користь позивача підлягає стягненню ця сума судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: partial