Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

ТОВ «Фінпром Маркет» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивувало тим, що 26 травня 2025 року між відповідачем та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір про надання коштів в кредит №71217231, відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 3500,00 грн строком на 30 днів з 26 травня 2025 року по 24 червня 2025 року із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,5%, які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 15.00% від суми наданого кредиту, що в грошовому виразі складає 525,00 грн. У разі порушення відповідачем строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується 4% пені на залишок заборгованості за тілом кредиту за кожен день понадстрокового користування. Договір кредиту підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису/одноразовий ідентифікатор 88365), що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронні підписи сторін зазначені в розділі реквізити сторін. Кредитодавець ідентифікував відповідача за посередництвом системи BankID НБУ, отримавши від «monobank» за згодою [PERSON] персональні дані останньої, в тому числі електронну адресу на яку в подальшому направлялись одноразові ідентифікатори. Таким чином, підписанням договору кредиту відповідач підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови повідомлення про які є необхідними відповідно до вимог чинного законодавства України. На виконання умов кредитного договору №71217231 від 26 травня 2025 року кредитодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 3500,00 грн за посередництвом ТОВ «ФК «Фінекспрес». Платіж проведено не по реквізитам, а через платіжну систему. Вказані обставини підтверджуються платіжною інструкцією від 26 травня 2025 року. З довідки ТОВ «ФК «Фінекспрес» №КД-000064445 від 20 жовтня 2025 року слідує, що 26 травня 2025 року на картковий рахунок № [NUMBER] було здійснено переказ коштів в розмірі 3500,00 грн. Факт перерахування грошових коштів відповідачу також підтверджується листом ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» №16/10/25-14816 від 16 жовтня 2025 року. Відповідач не належним чином виконує умови договору у зв`язку з цим утворилась заборгованість, яка становить 11550,00 грн, з яких: 3500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 525,00 грн - сума заборгованості по процентам, 525 грн - сума заборгованості за комісією, 7000,00 грн - сума заборгованості за пенею/неустойкою. 16 жовтня 2025 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали договір факторингу №16/10/25, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі й до відповідача за договором кредиту №71217231 від 26 травня 2025 року. Відповідно до Реєстру прав вимог №16/10/25-02 від 16 жовтня 2025 року ТОВ «Фінпром Маркет» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 11550,00 грн, з яких: 3500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 525,00 грн - сума заборгованості по процентам, 525 грн - сума заборгованості за комісією, 7000,00 грн - сума заборгованості за пенею/неустойкою. Позивач зазначає, що вказана сума заборгованості за цим договором не погашена ні на рахунок попереднього кредитора, ні на рахунок позивача. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача вказаної заборгованості за договором кредитної лінії (надійний) №71217231 від 26 травня 2025 року в загальному розмірі 11500,00 грн, а також 2422,40 грн судового збору та 4500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. У судове засідання представниця позивача, за дорученням Ткаченко Ю.О., будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи не з`явилася. 29.01.2026 надійшло клопотання та у позовній заяві міститься прохання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] , яка була належним чином повідомлена судом про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повітки, у судові засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила. Заяви та клопотання про відкладення судового засідання на адресу суду від останньої не надходили. Зі згоди представниці позивача у відповідності до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на наведене вище, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими обставинами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Відповідачка не скористалась процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до ч.1 ст. 191 ЦПК України, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання відповідачкою заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що не суперечить положенню частини 2 ст. 191 та частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядились своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1ст. 3 ЦК України. Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ч. 1ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ч. 1, 2ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ). Загальні правила щодо форми договору визначено в ст. 639 ЦК України, згідно із якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно п. 2 ч. 6ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20, який є обов`язковим для врахування судом відповідно до ч. 4ст. 263 ЦПК України. Судом установлено, що 26 травня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] був укладений договір надання коштів у кредит №71217231 із використанням веб-сайту на сайті https://clickcredit.ua. Відповідно до 5.5 - 5.12 договору договір укладається сторонами дистанційно, в електронній формі, з використанням ІКС, в результаті чого, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», у сторін договору виникають цивільні права та обов`язки. Договір укладається відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (Акцепт) пропозиції (Оферти) укласти договір в електронній формі та його підписання сторонами шляхом використання електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Укладений (підписаний) таким чином договір прирівнюється до укладеного договору в письмовій формі. Оферта формується за зазначеними позичальником в заявці параметрами кредиту, із зазначенням істотних умов, реквізитами та іншою інформацією, що передбачена чинним законодавством. Крім цього, оферта включає посилання на інформацію та документи про кредитодавця та послуги, які ним надаються (сторінка на сайті кредитодавця, на якій розміщена відповідна інформація та документи для ознайомлення), до яких позичальнику надається безперешкодний доступ, у тому числі шляхом переходу по відповідному відсиланню. Оферта підписується електронним підписом кредитодавця. На вказану позичальником в ІКС електронну пошту та/або номер телефону надсилається одноразовий ідентифікатор, що генерується під час проходження позичальником процедури укладення договору. Прийняття позичальником оферти (акцепт) та укладання (підписання) договору здійснюється шляхом надсилання електронного повідомлення про акцепт оферти, підписане одноразовим ідентифікатором. Електронне повідомлення містить підтвердження відповідності (достовірності) та актуальності наданих позичальником даних та інформації, підтвердження вивчення та повне і безумовне прийняття умов оферти, істотних умов правочину, підтвердження згоди використовувати одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису електронного договору. Зазначена інформація надається у вигляді чек-боксу і підписується позичальником одноразовим ідентифікатором. Підписуючи електронне повідомлення одноразовим ідентифікатором, позичальник засвідчує, що його акцепт є повним та безумовним, тобто він погоджується з усіма без виключення умовами оферти. Сформовані таким чином електронні підписи накладаються на договір. Як слідує з матеріалів справи вказаний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, який був надісланий ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на вказаний позичальником електронну пошту oieksandraruda426@gmail.com, на підтвердження чого у ідентифікаційній частині договора міститься код ідентифікатора відповідача, а саме 88365, який є безпосереднім підписом відповідача. Ідентифікація відповідача проходила за допомогою системи BankID про що свідчить довідка про ідентифікацію ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через вебсайт та відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, то без отримання відповідного ідентифікатора на електронну пошту, який ним особисто зазначений, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20. Отже, суд, дослідивши надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов висновку про доведення укладення кредитного договору між його сторонами договору. Відповідно до умов договору кредитe № 71217231 від 26 травня 2025 року, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується передати [PERSON] у власність грошові кошти у розмірі 3500,00 грн шляхом перерахування на банківський рахунок позичальника із використання реквізитів електронного платіжного засобу позичальника. Строк позики - 30 днів, тобто з 26 травня 2025 року по 24 червня 2025 року. Тип кредиту - кредит. Процентна ставка фіксована в розмірі 0,500% в день. Комісія за надання кредиту - 15% від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 525,00 грн. У разі порушення відповідачем строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується 4% пені на залишок заборгованості за тілом кредиту за кожен день понадстрокового користування. Орієнтовна реальна річна процентна ставка 2617,16%. Орієнтовна загальна вартість кредиту 4550,00 грн. Мета отримання кредиту: придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. (п. 2.1.1 договору). Обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки базується на припущенні, що договір залишається дійсним протягом строку, визначеного п.п. 2.2.2. п. 2.2. договору та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Параметри, порядок і графік повернення кредиту, сплати процентів і комісії за надання кредиту визначено у Додатку 1 до договору. Відповідно до п. 6.2 кредитного договору, за надання кредиту позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту, яка нараховується на день надання кредиту та підлягає сплаті позичальником відповідно до умов договору. Розмір комісії, яка нараховується за надання кредиту визначений п.п. 2.2.4 п. 2.2 договору. Отже сторони погодили умови, порядок виконання зобов`язання, визначили розмір процентів за користування коштами, строк кредитування, комісії та досягли згоди з усіх істотних умов договору від 26 травня 2025 року. TOB «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за договором кредиту №71217231 від 26 травня 2025 року виконало належним чином, перерахувавши грошові кошти у загальному розмірі 3500,00 грн відповідачу на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується копією платіжної інструкції ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» №59802592-7а55-424-с-9200-189b8с592275 від 20 жовтня 2025 року та довідкою №КД-000064445 від 20 жовтня 2025 року, виданою ТОВ «ФК «Фінексперес» та TOB «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» №16/10/25-114816 від 16 жовтня 2025 року. Вказані докази є достатніми та свідчать про належне виконання TOB «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» своїх зобов`язань за договором щодо надання кредитних коштів відповідачу. 16 жовтня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром Маркет» було укладено договір факторингу №16/10/25, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Фінпром Маркет» права грошової вимоги за кредитними договорами, вказаними у реєстрах. Відповідно до п.2.1.3 договору, перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками реєстр прав вимоги в паперовому вигляді або у вигляді електронного документу, підписаного кваліфікованими електронними підписами уповноважених представників сторін у порядку, визначеному цим договором за допомогою сервісу для обміну електронних документів «ВЧАСНО», є невід`ємною частиною цього договору та підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги. 16 жовтня 2025 року сторони договору факторингу підписали та скріпили своїми печатками реєстр прав вимоги №16/10/25-02 відповідно до якого ТОВ «Фінпром Маркет» набуло право вимоги до відповідача за договором кредиту №71217231 від 26 травня 2025 року на загальну суму 11550,00 грн, з яких: 3500,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 525,00 грн - сума заборгованості по процентам, 525 грн - сума заборгованості за комісією, 7000,00 грн - сума заборгованості за пенею/неустойкою. Договір факторингу є правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Доказів про неправомірність цього договору матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч.1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц. Отже до ТОВ «Фінпром Маркет» перейшло право кредитора за вищевказаним кредитним договором, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами. Позичальник неналежно виконує умови кредитного договору. З розрахунку суми заборгованості ТОВ «Фінпром Маркет» за договором кредиту №71217231 від 26 травня 2025 року слідує, що загальна сума заборгованості складає 11550,00 грн, з яких: 3500,00 грн - заборгованості тілом кредиту, 525 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами, 525,00 грн - заборгованість за нарахованою та несплаченою комісією, 7000,00 грн - заборгованості за нарахованою та несплаченою пенею. Також в матеріалах справах наявний розрахунок заборгованості ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», сформований 17 жовтня 2025 року, із змісту якого слідує, що загальний розмір заборгованості відповідача за спірним кредитним договором становить 11550,00 грн, з яких: 3500,00 грн - заборгованості тілом кредиту, 525 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами, 525,00 грн - заборгованість за нарахованою та несплаченою комісією, 7000,00 грн - заборгованості за нарахованою та несплаченою пенею. При цьому з наданого розрахунку слідує, що нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснювалося за ставкою 0,500 % за кожен день, що становить 17,00 грн на день, у період з 26 травня 2025 року по 24 червня 2025 року. Також первісним кредитором було здійснено нарахування неустойки в розмірі 140,00 грн за кожен день та одноразова комісія за видачу кредиту в розмірі 525,00 грн. З урахуванням викладеного та зважаючи, що відповідач не належним чином виконує умови договору, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача 3500,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 525,00 грн - сума заборгованості по процентам, 525 грн - сума заборгованості за комісією. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за пенею/неустойкою у розмірі 7000,00 грн, суд зазначає наступне. За ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-ІХ, внесено зміни до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» та виключено пункт 6-1, що передбачав звільнення споживача від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит, а саме: від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором у разі такого прострочення у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк з дня його припинення або скасування. В той же час, відповідно до п. 18. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (не виконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На час розгляду справи положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України є чинними. Відповідно до статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо Цивільний кодекс України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи Цивільного кодексу України (постанови від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (пункт 69)). Беручи до уваги, що заборгованість у виді неустойки в сумі 7000,00 грн за договором кредиту №71217231 від 26 травня 2025 року нарахована в період дії в Україні воєнного стану, тому в силу вищевказаних положень чинного законодавства позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення та відповідно позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 7000,00 грн неустойки за цим кредитним договором задоволенню не підлягає. Зважаючи на викладене вище, оскільки відповідачка не виконує умови укладеного кредитного договору, в порядку та в строки, передбачені зазначеним договором, кошти за кредитом не повернула, що підтверджується наданими позивачем доказами, які відповідачка не спростувала, позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме стягнути з відповідачки заборгованість за договором кредиту в розмірі 4550, 00 грн, яка складається з: 3500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 525,00 грн - сума заборгованості за процентами; 525,00 грн - сума заборгованості за комісією, оскільки підстави для стягнення нарахованої відповідачці пені/неустойки з урахуванням вимог п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відсутні. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позову, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати зі сплати судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 954,28 грн (2 422, 40 грн х4550,00 грн / 11550,00 грн). Щодо витрат на правничу допомогу, слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За змістом статей 137,141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), співмірними, необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East|West Aliance Limited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial