Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

[PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , звернулася до суду із позовом до [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , в якому просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою, шляхом знесення побудованої самовільно, з порушенням будівельних та санітарних норм, вигрібної ями (туалета). Мотивуючи тим, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 0,08 га, кадастровий номер 1824288800:01:001:0148 для будівництва і обслуговування житлового будинку, гоподарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та розташовані на ній житловий будинок і господарські споруди, які знаходяться по [ADDRESS] . У травні 2024 року року [PERSON] не погодивши із нею, з порушенням діючих вимог у сфері будівельних норм, стандартів і правил під час виконання будівельних робіт, протиправно розпочала на своїй земельній ділянці, яка межує протиправно розпочала на своїй земельній ділянці, яка межує з його домогосподарством, будівництво вигрібної ями (туалета) на відстані 14,3 метра від його житлового будинку та 6,5 метра від господарської будівлі (погреба). На її звернення комісія Овруцької міської ради провела обстеження його земельної ділянки та житлової забудови по [ADDRESS] та встановила порушення [PERSON] при розташуванні вигрібної ями на своїй земельній ділянці по [ADDRESS] вимог Державних санітарних норм та правил утримання територій неселених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України №145 від 17.03.2011 року, про що складено акт від 12 червня 2024 року. При цьому запропоновано [PERSON] перенести споруду вигрібної ями на відстань, що відповідає чинному законодавству, однак остання порушення не припинила. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 13.11.2025 року в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відмовлено та залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву у встановлений строк не надала, ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження отримала 17.04.2025 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Співвідповідач [PERSON] відзив на позовну заяву у встановлений строк не надала, ухвала про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження направлялася за адресою місця реєстрації, однак конверт повернувся на адресу суду. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Положеннями статей 15,16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,08 га, кадастровий номер 1824288800:01:001:0148, що по [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-18053233422018, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №108245260 від 19.12.2017, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №127888759 від 18.06.2018 (а.с.6-8). 18.07.2022 року [PERSON] подарувала в дар своїй дочці [PERSON] житловий будинок та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1194 га, кадастровий номер 1824288800:01:001:0020, що по [ADDRESS] , про що свідчать копії договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки від 18.07.2022 року, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №№305176268, 305213844 від 18.07.2022 (а.с. 29-34). 29.04.2024 року [PERSON] звернувся на лінію 102 із заявою про те, що на даний час сусід незаконно копає каналізацію поблизу його паркана, що підтверджується копією рапорту інспектора чергового ВП №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області Турбала А.В.. Також із рапорту слідує, що прибувши на місце події було встановлено, що сусіди заявниці на території своєї землі копають вигрібну яму, даний факт не подобається заявнику, останній рекомендовано звернутися до суду так як це є цивільно-правові відносини (а.с.19). 01.05.2024 року міський голова повідомив листом [PERSON] про те, що її звернення розглянуто спеціалістами виконавчого комітету Овруцької міської ради з виїздом на місце. В ході обстеження домоволодінь, які розташовані по [ADDRESS] та по [ADDRESS] встановлено, що власником житлового будинку, який розташовано по [ADDRESS] проводяться земляні роботи щодо влаштування вигребу на присадибній ділянці. Спірні питання щодо місць розміщення вигребів на території присадибної ділянки розглядаються у порядку вирішення земельних спорів згідно з законодавством. В умовах нецентралізованого водопостачання вигреби на території присадибної ділянки повинні бути віддалені від індивідуальних колодязів і каптажів джерел на відстань не менше 20 м, при цьому відстань від вигребів до громадських колодязів і каптажів джерел повинна бути не менше 50м. При цьому слід враховувати напрямок схилу ділянки. Земельна ділянка, кадастровий номер - 1824288800:01:001:0020, яка розташована по [ADDRESS] є земельною ділянкою приватної власності. Таким чином, в разі відмови власника сусідньої земельної ділянки припинити діяльність, здійснення якої може призвести до шкідливого здоров`я людей, тварин, на повітря, та земельної ділянки рекомендовано звернутись до суду за захистом свого порушеного права (а.с.17). 12.06.2024 комісією в складі: Огородова Д.В. - начальника відділу містобудування і архітектури Овруцької міської ради; Шваб В.В. головного спеціаліста відділу регулювання земельних відносин та юридичного забезпечення виконавчого комітету Овруцької міської ради; [PERSON] - головного спеціаліста-інспектора сектору муніципальної інспекції відділу ЖКГБ Овруцької міської ради; Чичирко М.В. депутата Овруцької міської ради; Старовойт Т.П. - головного спеціаліста відділу державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Коростенського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Житомирській області, у присутності заявника [PERSON] , на виконання розпорядження Овруцького міського голови від 31.05.2024 №116/1 «Про створення комісії для розгляду звернення мешканки с. Шоломки гр. [PERSON] », проведено обстеження житлової забудови [PERSON] за адресою [ADDRESS] та оглянуто частину території сусідів [PERSON] , що безпосередньо межує з господарством заявниці. В результаті обстеження виявлено, що на прибудинковій земельній ділянці громадянки [PERSON] за адресою [ADDRESS] завершено будівництво вигрібної ями (встановлено бетонні кільця та наявна щільно прилягаюча бетонована кришка). Відстань від вказаної вигрібної ями до житлового будинку [PERSON] становить 14,3 метрів, а також на відстані близько 6,5 метрів від вигрібної ями розміщено господарську будівлю. Комісією було зроблено висновок: розташування вигрібної ями на території громадянки [PERSON] за адресою [ADDRESS] не відповідає вимогам Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України 17.03.2011 №145. Пропозиції: Власнику вигрібної ями перенести споруду на відстань, що відповідає чинному законодавству. Спірні питання щодо місць розміщення вигребів на території присадибної ділянки розглядаються у порядку вирішення земельних спорів згідно з законодавством, що підтверджується актом від 12.06.2024 (а.с. 16). Положеннями ч. 7 ст. 41 Конституції України закріплено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В ч.ч. 1-5 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому шкоди. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. е ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Згідно приписів ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (неприємні запахи, забруднення, тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Відповідно до ст. 104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше. Якщо дії сусіда є неправомірними та не відповідають умові заподіяння як найменших незручностей, такі дії підлягають припиненню. В ст. 152 ЗК України встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема, у визначені законом способи, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). Статтею 12 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що громадяни України зобов`язані здійснювати діяльність з додержанням вимог екологічної безпеки, інших екологічних нормативів та лімітів використання природних ресурсів, не порушувати екологічні права і законні інтереси інших суб`єктів та компенсувати шкоду, заподіяну забрудненням та іншим негативним впливом на навколишнє природне середовище. Згідно пункту 2.21 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони Здоров`я України № 145 від 17 березня 2011 року, рідкі відходи (фекалії, сеча, помиї), що утворюються у житлових та громадських будівлях і спорудах за відсутності централізованого водопостачання та водовідведення, допускається зберігати у вигрібних ямах (вигребах). У разі наявності дворових вбиралень вигрібна яма може бути спільною. Вигріб повинен бути водонепроникним та мати щільно прилягаючу кришку. Об`єм вигребу розраховується виходячи з чисельності населення, що ним користується. Пунктом 1.1. вказаних Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць визначено, що вигрібна яма (вигріб) - це інженерна споруда у вигляді поглиблення в землі, виконана з водотривкого матеріалу, призначена для збирання та зберігання рідких відходів, наземна частина якої обладнана щільно прилягаючою кришкою та решіткою для відокремлення твердих відходів. Відповідно до пункту 2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м. Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства. Спірні питання щодо місць розміщення вигребів на території присадибної ділянки розглядаються у порядку вирішення земельних спорів згідно з чинним законодавством. В умовах нецентралізованого водопостачання вигреби на території присадибної ділянки повинні бути віддалені від індивідуальних колодязів і каптажів джерел на відстань не менше 20 м, водночас відстань від вигребів до громадських колодязів і каптажів джерел повинна бути не менше 50 м. Слід також враховувати напрямок схилу ділянки. Відповідно до пункту 6.1.41. ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» (наказ Мінрегіонрозвитку №104 від 26.04.2019) відстань між житловими будинками та господарськими будівлями і спорудами слід приймати 20 метрів від житлового будинку, джерела водопостачання до дворової вбиральні, сміттєзбірника; вигрібні ями дворових вбиралень повинні бути виконані з конструкцій, які запобігатимуть фільтрації фекальних стоків у ґрунт. За відсутності інженерних мереж міської (селищної) каналізації слід передбачати каналізування садиб з використанням локальних очисних споруд, обладнання внутрішньодомової каналізації з відведенням побутових стоків у вигріб забороняється (п. 6.1.42 ДБН Б.2.2-12:2019). Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищає право людини на приватне і сімейне життя, житло і кореспонденції. У випадку, коли особа серйозно стурбована незручностями, спричиненими іншими особами (зокрема поведінка сусідів), може виникнути питання щодо порушення статті 8 Конвенції. Серйозне порушення може призвести до порушення права людини на повагу до житла, якщо це заважає користуватися комфортом свого житла. З метою оцінки факту порушення права особи на повагу до житла потрібно визначити, чи досягли незручності того мінімального рівня, необхідного для встановлення втручання у права особи на повагу до житла та приватного життя. Необхідно враховувати всі обставини справи, зокрема інтенсивність та тривалість незручностей, їх фізичні чи психічні наслідки. Подібні висновки висловлено у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 149/736/20, від 20 березня 2024 року у справі № 343/1820/22. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст.89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доводи позивача відповідачами не спростовано, право на подання відзиву не використано. З огляду на викладене, матеріалами справи підтверджено, що власником земельної ділянки по [ADDRESS] збудувано вигрібну яму з порушенням ДБН, зокрема недотримання нормативних відстаней вигрібних ям до стіни житлового будинку позивача. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню. У постанові Верховного Суду від 9 січня 2023 року у справі № 402/586/17 зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин, (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна стверджувати тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача - належного відповідача. З матеріалів справи видно, що власником житлового будинку та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1194 га, кадастровий номер 1824288800:01:001:0020, що по [ADDRESS] , є саме [PERSON] , а тому вона і є належним відповідачем. Відповідно в позові до [PERSON] слід відмовити за безпідставністю. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 10 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому у відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] необхідно стягнути судовий збір в сумі 1211, 20 грн. в дохід держави.

Outcome: approved