Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором, оскільки останній у добровільному порядку не виконує взяті на себе зобов`язання. Ухвалою від 24.09.2025 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а. с. 102). Також даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив. Копія ухвали про відкриття провадження направлялась відповідачу за місцем реєстрації проживання та була доставлена в особистий кабінет відповідача (а.с. 105). Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог та вважає їх безпідставними, вказавши, що позивач не надав належних доказів на отримання кредиту, крім того просить застосувати строки позовної давності, оскільки позивач без поважних причин пропустив загальних строк давності на звернення до суду. Від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких він не погоджується з доводами відзиву з мотивів та підстав, викладених у позовній заяві; строк позовної давності пропущено не було у зв`язку із його продовженням на час дії запроваджених в України карантину та воєнного стану. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. 02.04.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (кредитодавець) та відповідачем [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договір № 556955053 у формі електронного документа. Вказаний договір підписано електронними підписами сторін з відповідними одноразовими ідентифікаторами (MNV772BH), що підтверджується копією даного договору (а.с. 30). За умовами договору кредитодавець надає позичальнику кредит у вигляді кредиту в розмірі в розмірі 13 000 грн, які сплачує позичальнику у день укладання договору, а позичальник зобов`язується повернути кредит у вказаному розмірі до 02.05.2021, а також сплатити кредитодавцю проценти за користування кредитом у розмірі та строки, передбачені договором. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі відповідно до умов кредитного договору шляхом перерахування всієї суми кредиту на банківський картковий рахунок відповідача, що підтверджується як відомостями довідки (а.с. 85), відомостями листа АТ «Райфайзенбанк» від 24.09.2025 № 81-15-12778-БТ з додатками, а також відомостями розрахунку заборгованості відповідача за цим договором, відповідно до якого останній 01.02.2021 сплатив проценти за користування кредитом в розмірі 2 299,70 грн (зворот а.с. 41). Однак відповідач не виконав умови кредитного договору у повному обсязі, зокрема, не повернув тіло кредиту до 02.05.2021 в розмірі 13 000 грн внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість в розмірі 50 348,81 грн яка складається із 12 999,70 грн заборгованості за тілом кредиту, 37 349,11 грн заборгованість за несплаченими відсотками. Відповідно до ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України (далі ЦК) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору у строк, встановлений у договорі. Згідно із ст. 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти у розмірі, встановленому у договорі. Аналогічні за змістом положення містяться у ст.ст. 1054, 1056-1 ЦК, що регламентують відносини кредиту. Оскільки відповідач порушив умови договору і не повернув тіло кредиту, він в силу наведеного зобов`язаний сплачувати проценти за користування кредитом у вказаному розмірі (2,3 % від суми кредиту за кожен день користування ним). При цьому суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що відповідач не зобов`язаний сплачувати проценти після закінчення строку дії договору, оскільки такий обов`язок позичальника прямо передбачений умовами кредитного договору і припиняється після повного виконання позичальником зобов`язання повернути тіло кредиту із процентами за користування ним. Відповідно до договору факторингу № 08/07/2025-Е від 08.07.2025 позивач наразі є новим кредитором відповідача (а.с. 50). Відповідно до ст. 1078 ЦК предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога), яка вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Таким чином, законодавство передбачає можливість відступлення клієнтом права вимоги, яке виникне в майбутньому. При цьому предмет вказаного договору факторингу майбутні вимоги, є досить визначеним, оскільки передбачає перехід права вимоги за кредитними договорами клієнта. Відповідач просив застосувати до вимог позивача позовну давність у три роки, мотивуючи тим, що строк дії кредитного договору закінчився, а позивач звернувся із даною позовною заявою у серпні 2025 року, тобто з пропуском цього строку. Вирішуючи це питання, суд виходить із наступного. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальний строк позовної давності становить три роки. За ч. 5 ст. 21 ЦК За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Проте, відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, ст. 257 ЦК, продовжуються на строк дії такого карантину. Такий карантин був запроваджений на території України постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 9.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та діяв з 12.03.2020 по 30.06.2023. Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, який діяв до 4.09.2025, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, був зупинений на строк дії такого стану. Враховуючи наведене, перебіг строку позовної давності за вимогами за вищевказаним кредитним договором був зупинений, і на момент звернення до суду із цим позовом цей строк пропущений не був. Отже, за результатами вирішення спору знайшли свого підтвердження обставини порушення відповідачем взятих на себе згідно договору кредиту зобов`язань, що виявляє порушення прав позивача, який, у свою чергу, набув права грошової вимоги, а тому заявлений позов про стягнення заборгованості підлягає до задоволення в повному обсязі. Враховуючи наведене, а також оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, суд на підставі ст. 141 ЦПК, стягує з відповідача понесені позивачем документально підтверджені витрати за розгляд даної справи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved