Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

ТОВ «Юніт Капітал» звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Як вбачається із змісту поданої позовної заяви, останній позовні вимоги підтримує повністю та просить розглядати дану справу у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Відзив на позов не подав. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши та оцінивши наявні у ній докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» слід задовольнити частково, виходячи із наступних підстав. Як вбачається із змісту позовної заяви та доданих до неї доказів, [PERSON] 01 лютого 2022 підписала Кредитний договір №811814272, шляхом накладання електронного підпису, а саме одноразовим ідентифікатором у вигляді алфавітно-цифрового коду MNV44M7R. Відповідно до умов кредитного договору [PERSON] погодився на надання йому Кредиту на наступних умовах: -Сума кредиту - 19000 грн. 00 коп.; -Строк, на який надається кредит 30 днів з дати його надання; -Дата повернення кредиту 03 березня 2022 року; -Дисконтна процентна ставка 167,90 % річних, що становить 0,46 % від суми кредиту за кожен день користування. -Орієнтована загальна вартість кредиту для споживача 21622 грн. Того ж дня позичальником була подана заявка на отримання грошових коштів в кредит, з зазначенням карткового рахунку [NUMBER] . 01 лютого 2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало відповідачу грошові кошти в сумі 19 000 грн згідно кредитного договору №811814272 від 01 лютого 2022 року на картковий рахунок, який попередньо було обумовлено в заявці на отримання грошових коштів в кредит, що підтверджується в свої сукупності платіжним дорученням №76b43140-53ea-4750-bc16-eb5467fe3eac, довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» про надання платіжних послуг за реквізитами позичальника та відповіддю АТ КБ «Приватбанк» з випискою по рахунку позичальника, який було направлено на запит суду. В свою чергу відповідач [PERSON] свої зобов`язання за укладеним кредитним договором не виконав, в результаті чого в нього виникла заборгованість перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в сумі 21245,80 грн., з яких 19000 грн. тіло кредиту, 2246,80 грн. проценти за користування кредитом, що підтверджується Розрахунком заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», який додані до матеріалів позовної заяви. Відповідно до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та Додаткових угод №19,26,27,31,32 до договору та реєстру прав вимог №175 від 05 травня 2022 року, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон плюс» право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №811814272. Таким чином ТОВ «Таліон плюс» отримало право грошової вимоги до [PERSON] за договором №811814272 від 01 лютого 2022 року, на суму 21245,80 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Таліон плюс» на момент отримання права грошової вимоги сума боргу становила 21 245,80 грн, а станом на 23 лютого 2024 року, такий борг вже становив 22 910,20 грн. 23 лютого 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу № 23/0224-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» за плату, право грошової вимоги до боржників, в тому числі згідно Реєстру прав вимог №1 від 23 лютого 2024 року до [PERSON] за договором №811814272 від 01 лютого 2022 року, на суму 22 910,20 грн. 04 червня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» уклало договір факторингу №04/06/25-Ю з ТОВ «ФК Юніт капітал», відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» відступило ТОВ «ФК Юніт капітал» за плату, право грошової вимоги до боржників, в тому числі згідно Реєстру боржників до [PERSON] за договором №811814272 від 01 лютого 2022 року, на суму 22 910 грн. У зв`язку з вищенаведеним, ТОВ «ФК «Юніт капітал» отримало право на звернення з позовом до суду. Пред`являючи позовні вимоги, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №811814272 від 01 лютого 2022 року в розмірі 22910,20 грн. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В силу ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Судом встановлено, що договірні відносини між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] були укладені шляхом підписання його електронним цифровим підписом позичальника у формі коду алфавітно-буквенної комбінації «MNV44M7R». Такий код був відправлений відповідачу для підписання договору на його номер телефону, що підтверджується довідкою щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відображається в договорі. Підписуючи такий договір, відповідач підтвердив, що ознайомився з його умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись його, невід`ємною частиною якого є Правила та Паспорт споживчого кредиту. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Обґрунтовуючи позовні вимоги за договором №811814272 від 01 лютого 2022 року, позивач вказує про наявну заборгованість в розмірі 22910,20 грн, яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням в розмірі 19000 грн та заборгованістю за процентами 3910,20 грн., на підтвердження чого додано відповідний Розрахунок заборгованості. Суд дослідивши матеріали справи, не погоджується з такою заборгованістю з огляду на наступне. Як вбачається з кредитного Договору №811814272, такий укладений 01 лютого 2022 року на строк 30 днів, тобто до 03 березня 2022 року. Процентна ставка в той час за користування кредитом становила 0,46% від суми кредиту за кожний день користування ним. Отже, враховуючи такі умови, за несплату платежів за кредитним договором, сума заборгованості може становити максимум 21622 грн, що також зазначено в договорі, як орієнтована загальна вартість кредиту. Однак відповідачем, проценти за користуванням кредиту в розмірі 288,20 грн були нараховані вже після закінчення строку договору, що суперечить ч.2 ст.1050 ЦК України. Суд не погоджуючись з такими мотивами позивача зазначає, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється. Права та інтереси кредитора в охоронних правовідносинах забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12. Таким чином, після закінчення строку дії договору, тобто після 03 березня 2022 року, будь-якого права нараховувати проценти за кредитним договором у відповідача не було, а інше, суперечило б приписам ЦК України. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог відповідача в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №811814272 від 01 лютого 2022 року, в розмірі 21622 грн. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Судом встановлено, що у даному випадку, за вказаних вище обставин, між сторонами виникли договірні правовідносини. У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Європейський суд з прав людини вказав, що міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України»). З огляду на вищевикладені положення суд не вбачає необхідності у наданні відповіді на всі інші аргументи позивача, оскільки вони не впливають на правильність висновків суду та не мають правового значення для результату розгляду справи. За наведених вище обставин, суд, дійшов до переконання, що позовні вимоги ТОВ «Юніт капітал» до [PERSON] слід задовольнити частково. Що стосується судових витрат, суд зазначає наступне. Позивач щодо понесених судових витрат зазначає, що окрім судового збору в розмірі 2422,40 грн також поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн, які просить стягнути в його користь з відповідача. Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України відносить витрати на професійну правничу допомогу саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Наявність договірних відносин між АБ «Тараненко та партнери» та ТОВ «Юніт капітал» підтверджуються договором про надання правничої допомоги від 05 червня 2025 року, додатковою угодою №25770711131 до Договору про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05 червня 2025 року, довіреністю від 5 червня 2025 року, актом прийому-передачі наданих послуг. За частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року Лавентс проти Латвії (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах Ніколова проти Болгарії та Єчюс проти Литви, пункти 79 і 112 відповідно). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. (Постанова ВП ВС від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16) Підставою для відмови у розподілі витрат на професійну правничу допомогу в заявленій сумі може бути ненадання переліку послуг (робіт), наданих (виконаних) адвокатом. (Постанова ВС від 05.06.2018 року у справі № 904/8308/17). Акту прийому-передачі наданих послуг від 25 червня 2025 року вбачається, що сума гонорару адвоката складає 7 000 грн та складається з таких наданих послуг: -Складання позовної заяви ТОВ «Юніт капітал» до позичальника, яким є [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №811814272 від 01.02.2022, на що було витрачено 2 години, що в сумі склало 5 000 грн; -Вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з позичальника, яким є [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №811814272 від 01.02.2022 на що було витрачено 2 години, що в сумі склало 1000 грн; -Підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором №811814272 від 01.02.2022 на рахунок позичальника, яким є [PERSON] на що було витрачено 1 годину, що в сумі склало 500 грн; -Підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором №811814272 від 01.02.2022 на рахунок позичальника, яким є [PERSON] на що було витрачено 1 годину, що в сумі склало 500 грн; Натомість з матеріалів справи надані адвокатом послуги підтверджуються лише частково. Зокрема, позовна заява про стягнення боргу для подачі до суду підписана не адвокатом АБ « Тараненко та партнери», а Директором ТОВ «Юніт капітал» - Марією Хлопковою, таким чином правових підстав вважати, що позовна заява, була підготовлена адвокатом, немає. Що стосується інших витрат на правову допомогу, будь-яких об`єктивних причин ставити під сумнівів їх виконання у суду немає. На підставі вищенаведеного, суд, вважає, що вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 гривень, підлягає до часткового задоволення, а саме на суму 2 000 грн. Судовий збір в сумі 2422,40 грн., відповідно до ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного,

Outcome: partial