Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним Договором № 501062745 від 08.09.2018 року в розмірі 25 022,23 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 08.09.2018 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту у сумі 38 640,00 грн на строк 48 місяців з відсотковою ставкою 17,99%. Даний договір укладено та підписано сторонами. Також 20.09.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». Згідно розрахунку заборгованості станом на 20.09.202 заборгованість відповідача за договором становить 25 022,23 грн, з яких: 22 340,13 грн прострочене тіло кредиту; 2159,58 грн відсотки за користування кредитом, 522,52 грн - овердрафт. Позивач зазначає, що всупереч умовам договору відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Враховуючи наведене, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 25 022,23 грн, судовий збір, а також витрати на професійну правову допомогу в розмірі 9200,00 грн. Ухвалою судді Бродівського районного суду Львівської області від 02.12.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, судове засідання призначене на 14.01.2026 року. 14.01.2026 року у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному судове засідання відкладено на 17.02.2026 року. Представник позивача у судове засідання 17.02.2026 року не з`явився. У матеріалах справи наявна заява представника позивача у якій він просить розгляд справи проводити без участі представника позивача, позовну заяву підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився 17.02.2026 року, відзиву не подав. Конверт з судовою повісткою про виклик до суду, направлений відповідачу на адресу зазначену у позовній заяві та у відповіді з Відділу організації діяльності центру надання адміністративних послуг Бродівської міської ради Львівської області, повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно з вимогами п.3 ч.8ст.128 ЦПК України зазначені документи вважаються врученими відповідачу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17, від 12 лютого 2019 року у справі №906/142/18). Отже, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Враховуючи, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав і позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив проводити розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою позивача. Водночас у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 08.09.2018 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було погоджено оферту на укладання угоди про надання кредиту № 501062745 в сумі 38 640,00 грн на строк 48 місяців з відсотковою ставкою 17,99%, тип ставки фіксована (а.с.5). Згідно акцепту пропозиції на укладання угоди про надання кредиту №501062745, встановлено, що сума кредиту становить 38 640,00 грн, процентна ставка становить 17,99% річних, тип ставки фіксована, строк кредитування 48 місяців. Відповідно до паспорту споживчого кредиту сума кредиту становить 38 640,00 грн та який надається на строк 48 місяців, процентна ставка річних 17,99%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом становить 98 985,96 грн. Порядок повернення кредиту встановлений у графіку платежів: до 10 числа кожного місяця з дати видання кредиту до повного погашення кредиту по 2062,21 грн, загальна кількість платежів 48. Відповідно до виписки АТ «Сенс Банк» по особовим рахункам з 08.09.2018 по 19.09.2021 встановлено, що [PERSON] здійснював погашення кредиту за кредитним договором № 501062745 від 08.09.2018, сплачував проценти за користування кредитом. 20.09.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №3. Відповідно до договору факторингу № 3, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Альфа-Банк», а АТ «Альфа-Банк» відступити Факторові ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». Перехід права вимоги за договором факторингу № 3 від 20.09.2021 підтверджується Актом приймання-передачі реєстру боржників від 20.09.2021 та платіжним дорученням №559 від 20.09.2021. Відповідно до виписки з реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, до фактора ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором №501062745 від 08.09.2018укладеним з відповідачем в сумі 25 022,23 грн, з яких: 22 862,65 грн залишок по тілу кредиту, 2 159.58 грн залишок заборгованості за штрафними санкціями. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом №501062745 від 08.09.2018 року станом на 20.09.2021 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 25 022,23 грн, з яких: 22 340,13 грн прострочене тіло кредиту; 2159,58 грн відсотки за користування кредитом, 522,52 грн овердрафт. У зв`язку із невиконанням відповідачем узятих на себе зобов`язань, позивач звернувся до суду. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд встановив, що між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань, які регулюються такими нормами Цивільного законодавства. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За правилами ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначені ст.639 ЦК України, відповідно до якої: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У ст.3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Між тим, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч.6 ст.11 Закону № 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі /ч.12 ст.11 Закону № 675-VIII/. Ст.12 Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. П.1 ч.1 ст.512ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва. У разі відступлення права вимоги відбувається заміна кредитора. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів. Застосовуючи до правовідносин зазначені норми права, суд робить такий висновок. 08.09.2018 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням Договору про надання кредиту №501062745. [PERSON] будучи вільним в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, будучи обізнаним з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, підписав кредитні документи. Отже, сторонами договору в належній формі було погоджено умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання і повернення, розмір відсотків за користування кредитом. Кредитодавець за вказаним договором виконав взяті на себе зобов`язання, натомість відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість, яка відповідно до розрахунків заборгованості позивача складає 25 022,23 грн, з яких: 22 340,13 грн прострочене тіло кредиту; 2159,58 грн відсотки за користування кредитом, 522,52 грн овердрафт. ТОВ «ФК Еліт Фінанс» уклавши з АТ «Альфа-Банк» Договір факторингу №3 від 20.09.2021 року набуло право вимоги до відповідача по кредитному договору№501062745від 08.09.2018на загальну суму 25 022,23 грн, з яких: 22 340,13 грн прострочене тіло кредиту; 2159,58 грн відсотки за користування кредитом, 522,52 грн овердрафт. Враховуючи, що доказів належного виконання своїх договірних зобов`язань відповідачем суду не надано, факт отримання кредиту та розмір заборгованості відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, відповідно суд доходить висновку про необхідність задоволення позову повністю. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 3028,00 грн. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу, суду подано договір №03-07/24 від 03 липня 2024 року про надання правничої допомоги між ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» та адвокатом Литвиненко О.І., акт №4 приймання-передачі наданих послуг від 02.06.2025 року, згідно якого адвокатом Литвиненко О.І. було надано ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» наступні послуги: надання первинної консультації, правовий аналіз наявних документів у замовника, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, підготовка до подання позовної заяви. Загальна вартість наданих послуг 9200,00 грн. При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд застосовує критерії реальності адвокатських витрат. Як виснував Верховний Суд у справі №756/2114/17 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Верховний Суд зазначає, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17). Суд керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24. Отже, суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема, неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved