Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

ТОВ «Юніт Капітал» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.11.2024 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та відповідачем укладено кредитний договір № 161285 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. 16.04.2025 між первісним кредитором та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 16042025, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за вище вказаним кредитним договором. Загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на момент пред`явлення позову становить 15499,34 грн, яка складається з: - 9334,00 грн - суми заборгованості за тілом кредитом; - 5464,34 грн. - суми заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом; - 501,00 грн. заборгованість по комісії; - 200,00 грн. сума заборгованості за штрафними санкціями. Відповідачем не виконано взятих на себе зобов`язань згідно з кредитним договором, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 15299,34 грн, а також понесені судові витрати. Ухвалою суду від 26.12.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У позовній заяві зазначив, що у разі неявки позивача в судове засідання, провести судом розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала повністю не заперечує щодо стягнення з неї заборгованості за тілом кредиту та заборгованістю за відсотками, вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу не визнає, оскільки сума не співмірна зі складністю справи та реальністю витрат. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 20.11.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та відповідачем укладено кредитний договір № 161285 у формі електронного документа з використанням одноразового ідентифікатора b12355ае. Відповідно до договору та паспорту споживчого кредиту умови надання кредиту є наступними: сума кредиту 9334,00 грн. в наступному порядку: у розмірі 7000,50 грн на № рахунку/карти позичальника № [NUMBER] , у національній валюті у розмірі 2333,50 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5. індивідуальної частини. Процентна ставка 390% річних, фіксована; строк кредитування 84 дні з 20.11.2024 по 12.02.2025; комісія за надання кредиту складає 2333,50 грн., що нараховується та підлягає одноразово в день укладення кредитного договору за ставкою 25% від загальної суми кредиту. Загальні витрати за кредитом 7803,84 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 17137,84 грн., реальна річна процентна ставка 48137,35%. Згідно витягу з довідки ТОВ «ФК «Кредіплюс» про перерахування коштів було здійснено переказ грошових коштів на рахунок отримувача, зокрема на маску картки клієнта № [NUMBER] у сумі 7000,50 грн. Згідно витребуваних відомостей, АТ «Універсал Банк» повідомило, що на ім`я відповідача [PERSON] на платіжну картку № [NUMBER] було зараховано грошові кошти у розмірі 7000,50 грн у період часу з 20.11.2024 по 24.11.2024, про що також надано виписку по рахунку за договором за період з 20.11.2024 по 25.11.2024. 16.04.2025 між первісним кредитором та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 16042025, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за вище вказаним кредитним договором. Відповідно до Реєстру боржників від 16.04.2025 до Договору факторингу №16042025, ТОВ «Юніт Капітал» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №161285 від 20.11.2024 у сумі 15299,34 грн (без врахування штрафних санкцій), з яких: 9334,00 грн - прострочене тіло; 5464,34 грн - прострочені відсотки; 501,00 грн. - сума заборгованості за штрафними санкціями. Відповідно до детального розрахунку заборгованості, виписки з особового рахунку за кредитним договором № 161285 від 20.11.2024 заборгованість відповідача становить 15499,34 грн, яка складається з: - 9334,00 грн - суми заборгованості за кредитом; - 5464,34 грн. - суми заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом; - 501,00 грн сума заборгованості за комісією; - 200,00 грн. сума заборгованості за штрафними санкціями. За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідност. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторін. Згідно ст.ст.1054,1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі, за яким за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронного правочину є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. Згідно з абз. 2 ч. 2ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Таким чином, позивач як новий кредитор набув права вимоги за вказаним договором на підставі договорів про відступлення права вимоги. Матеріали справи свідчать про те, що позикодавець свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти, однак останній не здійснював погашення заборгованості. Крім того, суд зазначає, що позивач не заявляє до стягнення нараховані штрафні санкції у розмірі 200,00 грн. Доказів, які б спростовували висновки суду про чинність договору, отримання коштів, відповідачем суду не надано. Відповідно до ст.12 ч. 3,4, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22). Таким чином, виходячи з аналізу вимог п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі № 496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку). За вказаних обставин суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підтверджені належними та допустимим доказами, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 15299,34 грн., з яких: - 9334,00 грн - суми заборгованості за кредитом; - 5464,34 грн. - суми заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом; - 501,00 грн сума заборгованості за комісією. Що стосується судових витрат, то суд зазначає наступне. Згідно ч. 1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в 2422,40 грн. Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача також понесених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн., що підтверджуються договором від 10.09.2025 року № 10/09/25-02 між ТОВ «Юніт капітал» та адвокатське бюро «Соломко та партнери» про надання правової допомоги; додаткової угоди №25770873368 від 11.09.2025, акту прийому-передачі наданих послуг від 25.11.2025. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 7000,00 грн. не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи. Крім того справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, сторони до суду не з`являлися, а отже не відноситься до складних справ. Однак, враховуючи, що рішенням суду позов задоволено, що дає суду підстави зазначити про здійснення адвокатом належного захисту позивача, але судом враховується недотримання співмірності затрат на правничу допомогу і тому необхідно зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до суми 3000,00 грн., що відповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю та необхідністю у цій справі.

Outcome: approved