Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» звернулося до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1026-1553 від 17.01.2022. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.01.2022 [PERSON] уклала із ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" кредитний договір № 1056-1553. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника. 26 грудня 2024 року між ТОВ "Укр кредит фінанс" та ТОВ "Новий колектор" укладено договір факторингу № УКФ-261224-2. На виконання умов зазначеного договору складено реєстр № 1, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 1026-1553 від 17.01.2022 на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів, боржником за яким є [PERSON] .. Позичальник свої зобов`язання за Договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 07.10.2025 утворилась заборгованість у розмірі 57120 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту становить 8000 грн та за відсотками 49120 грн. Позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № 1026-1553 від 17.01.2022 в розмірі 57120 грн, а також стягнути понесені судові витрати. Відповідач надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що 17 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та нею було укладено Кредитний договір № 1026-1553. 26.12.202 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» було укладено Договір факторингу № УКФ-261224-2, згідно умов якого ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС" відступило ТОВ "НОВИЙ КОЛЕКТОР" свої права вимоги. Права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. Отже, вимога Позивача стягнути заборгованість за період з 26.12.2024 по 07.10.2025 є неправомірною та не підлягає задоволенню. Несправедливими умовами Договору в п.п. 2.9-2.10 передбачено, що реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору становить 1139965,00%, а орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк користування кредитом - 80 000,00 грн, що перевищує суму кредиту у 10 разів. Позивач просить стягнути з Відповідача суму, яка в 7 разів перевищує тіло кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування» сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена, за домовленістю сторін. У зв`язку із чим підлягає стягненню тільки сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8000 грн. Позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що Відповідач у відзиві посилається на відсутність належного розрахунку заборгованості. Однак, такі доводи відповідача спростовують наявні у матеріалах справи докази, а саме: розрахунок заборгованості ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" за договором № 1026-1553 від 17.01.2022 р. та довідка про розмір простроченої заборгованості ТОВ "НОВИЙ КОЛЕКТОР" за Кредитним договором № 1026-1553 від 17.01.2022. Матеріали справи не містять жодних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості долучених до матеріалів справи позивачем, а за твисновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 року у справі №753/7883/15, доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку. Крім того, жодних інших нарахувань, у тому числі у порядку, передбаченому ст. 625 ЦК України, не здійснювалось. Невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, ані первинному кредитору, ані фактору, не звільняє останнього від виконання грошового зобов`язання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач в судовому засіданні 12.02.2026 позовні вимоги визнала частково в сумі тіла кредиту та пояснила, що вона дійсно уклала кредитний договір із ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та отримала гроші в сумі 8000 грн. При укладенні договору вона бачила, що за договором передбачені великі відсотки, але, оскільки їй потрібні були гроші, вона все ж-таки уклала договір. Укладення договору з її боку було добровільним. Оскільки вона на той момент не працювала, кредит їй погашати було нічим. З нарахованими відсотками вона не згодна, тому у їх стягненні просила відмовити. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16.10.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 20.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази кожен окремо та в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що між 17.01.2022 між ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та [PERSON] укладений договір про відкриття кредитної лінії № 1026-1553. За умовами вказаного договору кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику кредиту на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом. Дата видачі кредиту: 17.01.2022, сума кредиту 8000 грн, нараховані проценти за користування кредитом 2240 грн, разом до сплати 10240 грн. Цей договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України "Про електронну комерцію". Плата за виду кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом. Тип процентної ставки за користування кредитом фіксована. Заявлений строк користування кредитом складає 14 календарних днів. Позичальник та Кредитодавець дійшли згоди, що обов`язок здійснити першу сплату процентів за користування Кредитом протягом Заявленого строку виникає у Позичальника в останній календарний день Заявленого строку. В подальшому Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування Кредитом на 14 календарний день після закінчення Заявленого строку та кожен наступний 14 календарний день користування Кредитом. Розмір процентів за користування Кредитом належний до сплати на відповідний День сплати процентів, зазначається у Особистому кабінеті Позичальника. Нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно починаючи з першого дня видачі Кредиту та до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту, в наступних розмірах: Стандартна процентна ставка 3.00% (три цiлих, нуль сотих відсотки(-ів)) за кожен день користування Кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього Договору, за виключення строку використання права користування Кредитом за Зниженою та/або Пільговою ставкою). Знижена процентна ставка 2.00% (дві цiлих, нуль сотих відсотки(-ів)) (право користування Кредитом за вказаною процентною ставкою згідно умов, визначених п.п.3.4 - 3.9. цього Договору). Пільгова процентна ставка 0,01% (нуль цілих, одна сота відсотка) (право користування Кредитом за вказаною процентною ставкою згідно умов, визначених п.п. 3.4. - 3.6. цього Договору). Строк кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту (до 13.11.2022). Договір підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) (номер пароля): А325 (а.с.8-10). Також електронним підписом з одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) (номер пароля): А325 підписано правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), паспорт споживчого кредиту та таблицю обчислення загальної вартості кредиту (а.с.11-18). Кредитний договір укладено в електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Як вбачається з довідки про перерахування суми кредиту № 1026-1553 від 17.01.2022 [PERSON] , 17.01.2022 за допомогою системи LigPay здійснено видачу кредитних коштів в сумі 8000 грн на платіжну карту [NUMBER] (а.с.19). Укладення договору з ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та отримання коштів відповідачем за договором № 1026-1553 відповідачем визнано, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Як вбачається з розрахунку заборгованості, [PERSON] жодних погашень за договором не здійснювала (а.с.27-39). 26.12.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та Товариством з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» було укладено договір факторингу № УКФ-261224-2 за умовами якого ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" зобов`язується відступити ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с.40-44). Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № УКФ-261224-2 від 28.12.2024, «НОВИЙ КОЛЕКТОР» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором № 1026-1553 в сумі 57120 грн, з яких: 8000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 49120 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.25-26). Як вбачається з довідки про розмір простроченої заборгованості за Кредитним договором № 1026-1553 від 17.01.2022, [PERSON] має заборгованість перед ТОВ "Новий колектор" за період з 17.01.2022 по 22.08.2025, яка складає 57120 грн, з яких 8000 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту та 49120 грн - прострочена заборгованість за відсотками. Станом на 22.08.2025 ТОВ "Новий колектор" повідомляє, що заборгованість за кредитним договором № 1026-1553 від 17.01.2022 не погашена, залишок заборгованості складає 57120 грн. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Законом України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення договорів в мережі, процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Так, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється часткового або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язання передбачені статтями 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Відсутність реального і своєчасного виконання зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У даному випадку строк дії договору № 1026-1553 від 17.01.2022 закінчився 12.11.2022, проценти відповідачу нараховано по 12.11.2022. Щодо обґрунтованості позову в частині боргу по відсотках за користування кредитом, суд зазначає, що тіло кредиту становить 8000 грн, строк кредитування - 300 днів, при цьому перші 14 днів процентна ставка - 2 % в день, а в подальшому - 3 % в день, що передбачено кредитним договором, умови якого відповідачем не оскаржувалися та не заперечуються. З огляду на встановлене, 8000*2%*14=2240 грн. Інші 286 днів строку кредитування (300 днів (загальний строк кредитування) - 14 днів (заявлений строк зниженої процентної ставки) = 286 днів), проценти за користування тілом кредиту із нарахуванням 3 % денних, що становить 240 грн в день (8000*3%=240 грн) є більшими за нарахований позивачем у даному позові 163,92 грн в день ((49120-2240)/286=163,92 грн), а відтак, враховуючи принцип диспозитивності, суд вбачає такий обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню. Крім того, відповідач не надала суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості, не заявляла перед судом клопотань про проведення економічних експертиз, як і не надала альтернативного розрахунку боргу, а тому наданий позивачем розрахунок заборгованості приймається судом як достовірний. Фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку не повернуті. Тож, [PERSON] не виконала обов`язок з повернення кредитних коштів і позивач вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення коштів. Отже, заборгованість за основною сумою боргу та за відсотками підлягає стягненню з відповідача на користь позивача як така, що знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати - судовий збір в сумі 2422 грн (а.с.5), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо судових витрат, понесених позивачем на правову допомогу, суд зауважує наступне. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правничої допомоги № 07/24-НК від 02.07.2024 (а.с.20), додаткова угода № 17 до договору про надання правничої допомоги № 07/24-НК від 02.07.2024, додаткова угода № 19 до договору про надання правничої допомоги № 07/24-НК від 02.07.2024 (а.с.22), звіт про виконану роботу відповідно до договору про надання правничої допомоги № 07/24-НК від 02.07.2024 по клієнту [PERSON] (а.с.23) та платіжну інструкцію про оплату правничої допомоги в сумі 6000 грн (а.с.24). Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем та відповідачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15. При цьому суд звертає увагу на те, що предметом позову є кредитні зобов`язання. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною. За таких обставин суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 6000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для сторін, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд доходить висновку про необхідність зменшити їх розмір до 3000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved