Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

26.12.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшов позов ТОВ "Споживчий центр" до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що 22.06.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачкою укладений кредитний договір (оферти) №22.06.2025-100000780 (далі - Договір), відповідно до умов якого Позичальнику надано кредит у розмірі 8000 грн 00 коп., строком на 140 днів з терміном повернення 08.11.2025. Однак, відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на дату подання позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 24500 грн 00 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8000 грн 00 коп., за процентами 10900 грн 00 коп., комісії 1600 грн 00 коп., по неустойці 4000 грн 00 коп. Враховуючи викладене позивач просив позов задовольнити. Ухвалою від 29.12.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін; визначені строки для подачі заяв по суті. Ухвалою від 19.01.2026 розгляд справи відкладений через неявку відповідача. Представник позивача на судове засідання надала заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити його та розглядати справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач на судове засідання не прибула, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи та відзив до суду не надходили. Причини неявки суду невідомі. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності вказаних вище осіб за наявними в ній доказами. Ухвалою суду від 17.02.2026 постановлено проводити заочний розгляд справи. Оскільки учасники справи на судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 22.06.2026 між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії (оферта) №22.06.2025-100000780. Згідно із п. 3.1. Договору за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти, Комісію. Пунктом 3.2. встановлено, що Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Позичальник зобов`язується не використовувати Кредит для участі в азартних іграх та не перераховувати Кредит на рахунки організаторів азартних ігор. Відповідно до п. 4.1. Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5355-28ХХ-ХХХХ-7233. Згідно із п. 6.1. Договору Позичальник зобов`язався використати Кредит на зазначені в Договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України, і забезпечити своєчасне повернення Кредиту та Процентів шляхом внесення в касу Кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок Кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата Процентів, Комісії у терміни та строки, вказані у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована Кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором, негайно, з моменту пред`явлення Кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. Цього ж дня, 22.06.2025 [PERSON] підписала заявку, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомилась за посиланням https://sgroshi.com.ua/informacia-o-kompanii, згідно ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». В цій заяві [PERSON] підтвердила, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), невід`ємною частиною якого є заявка до кредитного договору №22.06.2025-100000780 від 22.06.2025, з яким попередньо уважно ознайомилась. (а.с.22). За умовами, вказаними в цій заявці, [PERSON] погодилася на отримання кредитних коштів на таких умовах: сума кредиту 8000 грн 00 коп.; строк, на який надається кредит - 140 днів; процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка 1 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; денна процентна ставка -загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0,87% (денна процентна ставка) = (9781,92/8000)/140х100% комісія, пов`язана з наданням кредиту -20% від суми кредиту та дорівнює 1600 грн 00 коп.; неустойка - 80 грн 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Підписання договору №22.06.2025-100000780 від 22.06.2025 про надання кредиту здійснено електронним цифровим підписом позичальника - одноразовим ідентифікатором для підписання кредитного договору Е574, відповідно до умов цього договору. Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.ч.3 - 6, 8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч.12 ст.11 вказаного Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно із ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19. Отже, встановлено, що 22.06.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачкою укладений Кредитний договір №22.06.2025-100000780 шляхом обміну електронними повідомленнями, а саме прийняття позичальником пропозиції кредитора про укладення кредитного договору (оферти). Отже, Договір був вчинений в електронній формі, яка відповідно до ст.207 ЦК України та Закону України "Про електронну комерцію" прирівнюється до письмової форми. Згідно довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 22.12.2025 на платіжну картку клієнта 22.06.2025 12:39:21 номер картки 5355-28ХХ-ХХХХ-7233 перераховано кошти на суму 8000 грн 00 коп. за допомогою іPay.ua, призначення платежу: видача за договором кредиту №22.06.2025-100000780, на підставі укладеного між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Споживчий центр» договору на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024 (а.с.14) Водночас [PERSON] отримання коштів за договором кредитної лінії №22.06.2025-100000780 від 22.06.2025 в розмірі 8000 грн 00 коп. не спростовано. Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Абзацем першим частини першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Крім того, за приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надані докази на спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнаний. З огляду на копію кредитного договору, наданого позивачем, кредит наданий на споживчі потреби та під час його укладення сторонами були узгоджені його розмір, строки погашення, розмір процентів. В обґрунтування наявності заборгованості відповідача позивачем надано довідку-розрахунок про стан заборгованості [PERSON] нарахований за період з 22.06.2025 по 08.11.2025, що становить 24500 грн 00 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8000 грн 00 коп., за процентами 10900 грн 00 коп., комісії 1600 грн 00 коп., по неустойці 4000 грн 00 коп. Доказів повернення кредитору отриманих у кредит коштів чи сплати процентів відповідачкою не надано (а.с.15). Крім того, звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Споживчий центр» просив стягнути із відповідачки за кредитним договором, зокрема і неустойку, в розмірі 4000 грн 00 коп. Разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі №910/8349/22 суд виснував щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України. Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1)в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2)в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3)у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №183/7850/22. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на даний час. Отже, оскільки неустойка за кредитним договором нарахована у період дії в Україні воєнного стану, [PERSON] звільняється від обов`язку її сплати на користь ТОВ «Споживчий Центр», а відтак у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачки неустойки в сумі 4000 грн 00 коп. слід відмовити. На підставі зазначеного вище, суд дійшов висновку про те, що позов залежить частковому задоволенню у розмірі 20500 грн 00 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8000 грн 00 коп., за процентами 10900 грн 00 коп., комісії 1600 грн 00 коп. Згідно з ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні із позовом до суду ТОВ «Споживчий центр» сплатив судовий збір у сумі 2422 грн 40 коп. Позовні вимоги задоволені частково, відтак позивач має право на відшкодування сплаченого судового збору пропорційно задоволеним вимогам у сумі 2026 грн 91 коп.

Outcome: partial