Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість за Договором позики №75397342 від 15.08.2021 у загальному розмірі 8 789,40 гривень та понесені судові витрати. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15.08.2021 між ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики №75397342 ( надалі Договір), який був укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». Підписанням договору відповідач підтвердив, що ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Умовами Договору встановлено, що кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 1 000,00 грн. строком на 15 днів (з 15.08.2021 по 30.08.2021) із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 1,99%, яка нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту. Позикодавець на виконання Договору передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 1000,00 гривень, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача. Водночас, відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків не виконав. У свою чергу 21.12.2021 між ТОВ «1безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Управління Активами» було укладено договір факторингу № 2112, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики №75397342 від 15.08.2021. В подальшому, 31.03.2023 між ТОВ «ФК «Управління Активами» та позивачем було укладено Договір факторингу № 310323-ФМ, згідно умов якого право грошової вимоги до відповідача за договором позики №75397342 від 15.08.2021 перейшло до ТОВ «Фінпром Маркет». Відповідно до реєстру прав вимог від 31.03.2023 кредитодавець/клієнт відступив фактору/позивачу право вимоги до боржників на умовах, передбачених договором факторингу № 310323-ФМ від 31.03.2023, в тому числі до відповідача в сумі 8789,40 грн., з яких 3000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 5789,40грн. - сума заборгованості за процентами. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення про передачу прав вимоги ТОВ «Фінпром Маркет», відповідач не виконав свої зобов`язання, у зв`язку із чим представник позивача звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою від 17.12.2025 у справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду, який відкладався у зв`язку неявкою відповідача, про що постановлялися відповідні ухвали. 16.02.2026 сторони у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, підтвердження чого міститься в матеріалах справи. Представник позивача подав заяву, в якій просив здійснити розгляд даної справи у його відсутності, де також вказав, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судові засідання не з`являвся, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки), які повернулися до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Судові повістки скеровувалися судом на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, що підтверджується відповіддю №2072504 від 02.12.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру (а. с. 62). Заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав, про причини неявки не повідомляв. Також відповідачем не було подано відзиву на позов. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Таким чином, суд вважає, що відповідач є належним чином повідомленим про розгляд даної справи. Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки повне рішення виготовлено 19 лютого 2026 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 16 лютого 2026 року, датою ухвалення даного рішення є саме 19 лютого 2026 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить наступного висновку. Судом встановлено, що 15.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики №75397342 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) (надалі - Договір), який підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «3SVl5z33Mf»( а. с. 15 на звороті). У п. 2 Договору зазначено, що сума позики становить 1000 гривень, строк позики / строк договору 15 днів, процентна ставка (базова) в день 1,99 % (фіксована), процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2.70%, дата надання позики: 15.08.2021, дата повернення позики: 30.08.2021. Договір було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі (п.12 Договору). Згідно п. 1 Договору позикодавець зобов`язувався передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі «позику»), на погоджений умовами договору строк (надалі «строк позики»), шляхом їх перерахування на банківський карткових рахунок позичальника, а позичальник зобов`язувався повернути позикодавцеві таку є суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. У відповідності до пункту 3 Договору позикодавець надав позичальнику детальний перелік складових загальної вартості кредиту у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супровідних послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що зазначена у додатку №1 до Договору, який є його невід`ємною частиною. У відповідності до п. 4 Договору проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дату отримання та повернення, на залишок позики. У відповідності до п. 5 п. п. 5.1. Договору позичальник ознайомився на сайті https://mycredit. ua/ua/documents license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачено ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Позичальник ознайомився на сайті https://mycredit. ua/ua/documents license/ з Офіційними правилами програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» («MYCREDIT»), в якій визначені умови застосування зниженої процентної ставки, а також із правилами постійно діючої акції під умовною назвою «ОН MY FREEDOM (перша позика 0,01%» для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» («MYCREDIT»), розміщених за адресою: https://mycredit. ua/ua/akcii/. Також відповідач погодився, що до моменту підписання договору позики вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм, зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі (п.п.5.2 Договору). Відповідно до п. 19 Договору інші умови цього правочину регулюються правилами, які є невід`ємною частиною Договору. Додатком №1 до Договору визначено таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, в якому відображені основні умови кредитування: дата платежу 15.08.2021, сума кредиту за договором погашення суми кредиту 1000 грн, проценти за користування кредитом 149,25 грн, загальна вартість кредиту 1149,25 грн та інші умови кредиту, які також підписані відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «3SVl5z33Mf» (а. с. 16). 18.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 75397342 до Договору позики №75397342 від 15.08.2021 (надалі Додаткова угода), яка підписана відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «X2l8VJSW6b» (а. с. 16 на звороті). Згідно п. 1 Додаткової угоди на підставі звернення позичальника, здійсненого за допомогою засобів інформаційно-телекомунікаційної системи позикодавця, позикодавець збільшує суму наданої позичальнику позики на 2000.00 грн. Таким чином, загальний розмір наданої позики становить 3000 грн. Відповідно до п. 2 Додаткової угоди позичальник розуміє та підтверджує те, що у зв`яку зі збільшенням загального розміру позики, зміниться орієнтовна загальна вартість позики, яка складе 3378.10 Пунктом 3 Додаткової угоди передбачено, що зазначена вище загальна вартість позики та процентів, що підлягають сплаті, наведена з урахуванням належного, повного та своєчасного виконання позичальником зобов`язань за договором. у разі невиконання чи несвоєчасного виконання позичальником зобов`язань за договором, зазначена сума перераховується на умовах договору. Згідно п. 4 Додаткової угоди інші положення договору не змінені та не доповнені цією додатковою угодою залишаються залишаються без змін та сторони підтверджують по ним свої зобов`язання Ця Додаткова угода є невід`ємною частиною договору і набирає чинності з дати її підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором та цією додатковою угодою. Ця Додаткова угода складена в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, підписана одноразовим ідентифікатором, відповідно до положень Закону України Про електронну комерцію прирівнюється до укладеної в письмовій формі і є невід`ємною частиною Договору (п.п. 5 - 6 Додаткової угоди). У довідці про ідентифікацію ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» зазначено, що клієнт [PERSON] ідентифікований товариством та 15.08.2021 позичальнику відправлено на електронну адресу одноразовий ідентифікатор: «3SVl5z33Mf» для підпису Договору, а також 18.08.2021 позичальнику відправлено на електронну адресу одноразовий ідентифікатор: «X2l8VJSW6b» для підпису Додаткової угоди (а. с. 17). ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за даним Договором виконало в повному обсязі, зокрема, передало відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 1000 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] , що підтверджується платіжною інструкцією 0eb16896-e861-4419-819f-23d37ada0a39 від 15.08.2021 (а. с. 20) та довідкою № КД-000070080/ТНПП від 29.10.2025 ТОВ «ФК Фінекспрес» (а. с. 19 на звороті). Також ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за Додатковою угодою виконало в повному обсязі, зокрема, передало відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 2000 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] , що підтверджується платіжною інструкцією e802a027-122a-41f5-8be2-3d5716fdb49e від 18.08.2021 (а. с. 20 на звороті) та довідкою № КД-000070112/ТНПП від 29.10.2025 ТОВ «ФК Фінекспрес» (а. с. 19 ). Крім цього, факт перерахування 15.08.2021 та 18.08.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» грошових коштів у розмірі 1000 грн та 2000 грн на картковий рахунок відповідача підтверджується інформацією, наданою АТ «Універсал банк» та випискою про рух коштів по рахунку відповідача за період з 15.08.2021-18.08.2021 (а. с. 98-100). 21.12.2021 між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» («клієнт») та ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» (фактор) укладено Договір факторингу № 2112, згідно з яким фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право вимоги до боржників, зазначених у реєстрі заборгованостей ( надалі Договір факторингу №2112) ( а. с. 33-37). Відповідно до п.1.1. Договору факторингу №2112 за цим договором фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей (додаток №1 до цього договору), в розмірі портфеля заборгованості. сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (право вимоги). У п. 5.2. Договору факторингу №2112 вказано, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги за портфелем. заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі реєстру заборгованостей (з одночасною передачею реєстру заборгованостей в електронному вигляді), після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідні права вимоги. підписані сторонами акти прийому-передачі реєстру заборгованостей (в електронному та паперовому вигляді підтверджують факт переходу від клієнта до фактора відповідних прав вимоги тас невід`ємними частинами цього договору. Акти прийому-передачі реєстру заборгованостей (в електронному та паперовому вигляді) підписуються в день укладення цього договору. Згідно з Актом прийому-передачі реєстру боржників 21.12.2021 за Договором факторингу №2112 клієнт (ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів») передав, а фактор ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» прийняв оригінал реєстру заборгованостей від 21.12.2021, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а. с. 37 на звороті). Також в матеріалах справи міститься витяг з реєстру боржників №4 від 21.12.2021 до Договору факторингу №2112, відповідно до якого ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за Договором в сумі 8818,50 грн, з яких: 3000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 5818,50 грн сума заборгованості за процентами (а. с. 39). Крім того, 31.03.2023 між ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» (фактор) було укладено Договір факторингу № 310323-ФМ, згідно з яким фактор зобов`язувався передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступив факторові право вимоги до боржників, зазначених у реєстрі заборгованостей ( надалі Договір факторингу № 310323-ФМ) ( а. с. 42-46). Відповідно до п.1.1. Договору факторингу № 310323-ФМ за цим договором фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей (додаток №1 до цього договору), в розмірі портфеля заборгованості. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (право вимоги). У п. 5.2.Договору факторингу № 310323-ФМ вказано, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі реєстру заборгованостей (з одночасною передачею реєстру заборгованостей в електронному вигляді), після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідні права вимоги. підписані сторонами акти прийому-передачі реєстру заборгованостей (в електронному та паперовому вигляді) підтверджують факт переходу від клієнта до фактора відповідних прав вимоги та є невід`ємними частинами цього договору. акти прийому-передачі реєстру заборгованостей (в електронному та паперовому вигляді) підписуються в день укладення цього договору. Згідно з Актом прийому-передачі реєстру боржників 31.03.2023 за Договором факторингу № 310323-ФМ клієнт ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» передав, а фактор ТОВ «Фінпром Маркет» прийняв оригінал реєстру заборгованостей від 31.03.2023, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а. с. 46 на звороті). Також в матеріалах справи міститься витяг з реєстру боржників від 31.03.2023 до Договору факторингу № 310323-ФМ, відповідно до якого ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за Договором в сумі 8818,50 гривень, з яких: 3000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 5818,50 гривень - сума заборгованості за процентами (а. с. 48). Як вбачається з розрахунку заборгованості, складеного позивачем загальна заборгованість відповідача станом 23.11.2025 за Договором становить 8 789,40 грн. з яких 3000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 5789,40грн. - сума заборгованості за процентами ( а. с. 6-8). Оскільки боржник [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з нього вищевказаної заборгованості. При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. В силу ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України). У п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 , від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20. Судом встановлено, що 15.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики №75397342 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), який підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «3SVl5z33Mf» та 18.08.2021 укладено Додаткову угоду № 75397342 до Договору позики №75397342 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 15.08.2021, яка підписана відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «X2l8VJSW6b», які відповідно до вимог чинного законодавства були власноручно введені відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору та додаткової угоди, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитний договір. Укладання договорів із використанням електронного (цифрового) підпису відповідає приписам Закону України «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року № 675-VIII та Закону України «Про електроні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IV, тобто відповідачем подано через особистий електронний кабінет на веб-сайті заяву на отримання кредиту за умовами, які визначені кредитором та підтвердив погодження з такими умовами, після чого кредитор надіслав відповідачу на електронну пошту, особистий номер телефону, одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор дані в електронному вигляду як алфавітно-цифрова послідовність), який відповідач використав для підтвердження підписання кредитних договорів. Без проходження реєстрації та отримання відповідачем одноразового ідентифікатора (який використовується як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт до особистого кабінету за допомогою паролю та логіна Договір з ним не був би укладений. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За приписами частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за Договором та додатковою угодою до нього виконало в повному обсязі, зокрема, передало відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 3000,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] , що підтверджується електронними платіжними інструкціями 0eb16896-e861-4419-819f-23d37ada0a39 від 15.08.2021, e802a027-122a-41f5-8be2-3d5716fdb49e від 18.08.2021, довідками № КД-000070112/ТНПП від 29.10.2025, № КД-000070080/ТНПП від 29.10.2025, виданими ТОВ «ФК Фінекспрес» та випискою АТ «Універсал банк» про рух коштів по рахунку відповідача за період з 15.08.2021-18.08.2021. Отже, відповідач добровільно виразив свою волю на укладання Договору та додаткової угоди до нього відповідно до законодавчо встановленого механізму, шляхом використання електронного цифрового підпису, отримавши у подальшому кредитні кошти на свій рахунок. Із матеріалів справи, а саме із розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» вбачається, що відповідач приступив до виконання умов Договору, здійснюючи часткові платежі у загальній сумі 300 грн, що підтверджує факт укладення ним Договору, розуміння його умов та отримання кредитних коштів. Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Внесення грошових коштів на рахунок кредитодавця є визнання ним боргу, що у свою чергу, фактично прирівнюється до підтвердження волевиявлення учасника справи на укладення договору. Адже без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати заборгованість. З огляду на викладене, волевиявлення позичальника може підтверджуватись як підписанням договору, так і його діями (заповнення формуляра (заявки) на отримання кредиту, часткова або повна сплата заборгованості тощо). Така правова позиція висловлена Верховним Судом у справі № 127/23910/14-ц від 23.12.2020. Отже, суд вважає, що між сторонами був укладений електронний договір, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти під проценти, на умовах, вказаних в даному Договорі та Додатковій угоді. Також відповідач приступив до виконання даного Договору, оскільки вносив кошти на погашення кредитної заборгованості. Проте, відповідач свого зобов`язання за Договором належним чином не виконав, у передбачений у договорі строк кошти (суму кредиту) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. Так, із розрахунку заборгованості, складеного позивачем вбачається, що заборгованість відповідача станом на 23.11.2025 за Договором становить 8 789,40 грн., з яких 3000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 5789,40грн. - сума заборгованості за процентами. Правильність наданих позивачем розрахунків заборгованості не спростована відповідачем в установленому законом порядку, вказаний розрахунок суд приймає до уваги як належний та допустимий доказ. У спростування, зазначених представником позивача доводів, відповідачем будь-яких доказів не надано. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Доказів повернення кредитних коштів в повному обсязі матеріали справи не містять, відповідачем протилежного не доведено. Відтак, позичальник (відповідач) свої зобов`язання належним чином не виконав, кредит не повернув, що призвело до виникнення заборгованості. Також суд враховує те, що при укладенні договору позичальник був ознайомлений з орієнтованою вартістю кредиту та загальними витратами по ньому. Укладаючи договір [PERSON] усвідомлював та підтвердив, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Також він підтвердив, що отримав від позикодавця до укладення договору усю необхідну інформацію, визначену Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про споживче кредитування», повідомлений про свої права відповідно до Закону України «Про захист персональних даних», інформація, надана позикодавцем, відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 000 гривень слід задовольнити. Щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами у розмірі 5789,40 грн, суд виходить з наступного. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як встановлено судом, сума позики згідно Договору та Додаткової угоди становить 3000 гривень, строк позики / строк договору 15 днів, процентна ставка 1,99 %, процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2.70%, дата надання позики: 15.08.2021, дата повернення позики: 30.08.2021. Як вбачається із розрахунку заборгованості проценти за користування кредитним коштами нараховані з 16.08.2021 по 23.11.2025 у розмірі 5789,40 грн. Наведене свідчить, що первісний кредитор здійснив нарахування процентів за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування, передбаченого Договором. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду. Так, у пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку та зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Суд вважає, що відповідно до п. 2 Договору термін кредитування визначено з 15.08.2021 по 30.08.2021 (включно), тобто 15 календарних днів. Умовами Додаткової угоди продовження строку кредитування не передбачено, а тому правові підстави для нарахування процентів за користування позикою по 23.12.2025 (включно) відсутні. Таким чином, до стягнення підлягають проценти, нараховані у межах строку кредитування, тобто з 15.08.2021 по 30.08.2021 (включно). Судом встановлено, що з 16.08.2021 по 18.08.2021 (3 дні) тіло кредиту становило 1000 грн, а після укладення Додаткової угоди з 19.08.2021 по 30.08.2021 (13 днів) тіло кредиту становило 3000 грн. Відповідно до умов Договору, денна процентна ставка становить 1,99 %. Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання, що належним та обґрунтованим є стягнення з відповідача процентів у розмірі 776,10 грн, виходячи з наступного розрахунку: -за 15.08.2021 позивачем проценти не нараховувалися (розрахунок заборгованості), -за період з 16.08.2021 по 18.08.2021 (3 дні) проценти становлять 59,70 грн (1000 грн (тіло кредиту) ? 1,99 % ? 3 дні = 1000 ? 0,0199 ? 3 ); -за період з 19.08.2021 по 30.08.2021 (12 днів) - становлять 716,40 грн (3000 грн (тіло кредиту) ? 1,99 % ? 12 днів = 3000 ? 0,0199 ? 12). Разом із цим, із розрахунку заборгованості, складеного позивачем, вбачається, що відповідач здійснював платежі на погашення заборгованості по процентах у загальній сумі 300 грн. Отже, залишок заборгованості за процентами (враховуючи часткову сплату в сумі 300 грн, здійснену відповідачем) становить 476,10 гривень (776,10 грн 300 грн = 476,10 грн), який підлягає до стягнення з відповідача. Даючи оцінку доводам щодо переходу права вимоги до позивача, суд враховує наступне. Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018р. у справі № 914/868/17, від 18 жовтня 2018р. у справі № 910/11965/16. Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023р. у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021р. у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021р. у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021р. у справі № 5026/886/2012, тощо). Судом установлено, що ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» відступило ТОВ «Фінпром Маркет» право вимоги до ряду боржників, в тому числі і до відповідача, що підтверджується укладеним між ТОВ «ФК «1 БАНК» та ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» Договору факторингу №2112 від 21.12.2021, між ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» ТОВ «Фінпром Маркет» Договором факторингу № 310323-ФМ від 31.03.2023, витягом з реєстру боржників від 31.03.2023, Актом прийому-передачі реєстру боржників 31.03.2023 за Договором факторингу № 310323-ФМ. Вищевказані договори факторингу є дійсними та чинними, відомостей про те, що вони оскаржувались в судовому порядку відсутні. Відтак, до позивача, як до нового кредитора, перейшло право грошової вимоги до відповідача по заборгованості, яка виникла за договором позики. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за договором, суму боргу в добровільному порядку не повернув, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 3 476,10 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 3 000 гривень, заборгованість за відсотками 476,10 гривень. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Представник позивача просить суд стягнути на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 4 500,00 грн. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано суду копії договору про надання правничої допомоги №25-08/25/ФП від 25.08.2025, укладеного між ТОВ «Фінпром Маркет» та адвокатом Ткаченко Ю. О. ; витяг з акту №4-ФП приймання - передачі надання правничої допомоги від 13.10.2025, що підлягає оплаті за вивчення, аналіз документів/доказів до позовної заяви, складення позовної заяви, складає 4500 грн, ордера серії АХ №1149961 від 03.09.2025 та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2099. Проте, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial