Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

І. Описова частина 1. Стислий зміст позовної заяви Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення: 1) трьох відсотків річних за період з 27 жовтня 2022 року по 22 вересня 2025 року у розмірі 10 532,68 грн; 2) інфляційних втрат за період з 01 жовтня 2022 року по 31 серпня 2025 року у розмірі 35 867,14 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2019 року (справа № 607/1532/19), яке набрало законної сили 05 липня 2019 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості за договором оренди будівельного риштування № 5 від 14 червня 2016 в розмірі 120 780 грн, 29 485,50 грн пені, 25 644,85 грн інфляційних збитків, що разом становить 175 910,35 грн. Одночасно, цим рішенням суду розірвано договір оренди будівельного риштування № 5 від 14 червня 2016 року, укладений між сторонами. Позивач зауважує, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 лютого 2023 року (справа № 607/16003/22), яке набрало законної сили 24 березня 2023 року, стягнуто з відповідача на користь позивача три відсотки річних у розмірі 12 001,89 грн за період з 05 липня 2019 року по 26 жовтня 2022 року та інфляційні втрати у розмірі 49 817,61 грн за період з 05 липня 2019 року по 30 вересня 2022 року. У позові зазначено, що [PERSON] повністю проігноровано виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2019 року (справа № 607/1532/19) в частині оплати суми заборгованості за договором оренди будівельного риштування № 5 від 14 червня 2016 року в розмірі 120 780 грн та на час подання цього позову не погашено її ні в повному обсязі, ні частково. Таким чином, на підставі норми статті 625 ЦК України у зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості [PERSON] нараховано на суму заборгованості три відсотки річних за період з 27 жовтня 2022 року по 22 вересня 2025 року та інфляційні втрати за період з 01 жовтня 2022 року по 31 серпня 2025 року. Зокрема, [PERSON] має сплатити 3% річних від простроченої суми 120 780 грн за період з 27 жовтня 2022 року по 22 вересня 2025 року, що становить 10 532,68 грн. Наведено розрахунок: 1. період: 27 жовтня 2022 року по 31 грудня 2023 року заборгованість С: 120 780 грн кількість днів прострочення Д: 431 розрахунок 3% річних: 120 780 x 3% x 431 : 365 : 100 = 4 278,59 грн; 2. період: 01 січня 2024 року 31 грудня 2024 року заборгованість С: 120 780 грн кількість днів прострочення Д: 366 розрахунок 3% річних: 120 780 x 3% x 366 : 366 : 100 = 3 623,40 грн; 3. період: 01 січня 2025 року 22 вересня 2025 року заборгованість С: 120 780 грн кількість днів прострочення Д: 265 розрахунок 3% річних: 120 780 x 3% x 265 : 365 : 100 = 2 630,69 грн. Розрахунок 3% річних здійснено за формулою: Сума 3% річних = С * 3 * Д : 365 : 100, де С сума боргу, Д кількість днів прострочення. Крім того, позивач вказує на те, що на підставі частини другої статті 625 ЦК України, відповідач повинен сплатити втрати від інфляції від простроченої суми 120 780 грн у розмірі 35 867,14 грн. Наведено розрахунок: період: 01 жовтня 2022 року 31 серпня 2025 року заборгованість: 120 780 гривень сукупний індекс інфляції: (102,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,70 : 100) x (101,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (99,40 : 100) x (98,60 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (100,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,40 : 100) x (100,30 : 100) x (100,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,60 : 100) x (102,20 : 100) x (100,00 : 100) x (100,60 : 100) x (101,50 : 100) x (101,80 : 100) x (101,90 : 100) x (101,40 : 100) x (101,20 : 100) x (100,80 : 100) x (101,50 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,80 : 100) x (99,80 : 100) x (99,80 : 100) = 1.29696261 розрахунок інфляційних нарахувань: 120 780 грн (сума боргу) х 1.29696261 (сукупний індекс інфляції) 120 780 грн (сума боргу) = 35 867,14 грн (інфляційні втрати), що розраховується за формулою: [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] х [Сукупний індекс інфляції] / 100 % [Сума боргу] де: [Сума боргу] сума простроченого боргу. [Сукупний індекс інфляції] добуток щомісячних індексів за відповідний період. 2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив Відповідач [PERSON] своїм правом на відзив, що передбачене статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), не скористався. 3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 вересня 2025 року відкрито провадження у цій справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, однак у позовній заяві та заяві про розгляд справи без участі висловив прохання здійснювати розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав; щодо ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів сторона позивача не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні. Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Статтею 128 ЦПК України унормовано особливості виклику учасників справи у судове засідання судовими повістками про виклик. Верховний Суд, аналізуючи приписи пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, зазначив, що відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі, отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження (постанова від 30 листопада 2022 року, справа № 760/25978/13-ц). Згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Як було зазначено, позивач скористався вимогами цієї норми. Тож суд вважає за можливе проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такий висновок суду кореспондує з висновком Верховного Суду, який полягає у тому, що у випадку якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (постанова від 01 жовтня 2020 року, справа № 361/8331/18). Відтак, суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, позивач заявив клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача, а тому, відповідно до статті 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Крім того, суд зазначає, що у зв`язку з неявкою учасників справи, беручи до уваги приписи частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи. ІІ. Мотивувальна частина 1. Фактичні обставини, встановлені судом Як вбачається з матеріалів справи, 14 червня 2016 року між ФОП [PERSON] (орендодавець) та [PERSON] (орендар) було укладено договір оренди будівельного риштування № 5, термін дії якого з 14 червня 2016 року по 31 грудня 2016 року. Загальна площа будівельного риштування складає 180 кв.м. Розмір орендної плати за будівельне риштування становить 1 гривню в день за кв.м. риштування (а.с. 9, 10). Відповідно до акту прийому-передачі риштування від 14 червня 2016 року орендодавець передав, а орендар отримав наступні елементи будівельного риштування: 1) рама без драбини 1*2 м 30 штук; 2) рама з драбиною 1*2 м 6 штук; 3) діагональ L-3.0 м. 30 штук; 4) горизонталь L-3.0 м 30 штук; 5) п`ята опорна; 6) домкрат винтовий 20 штук; 7) ригель 66 штук; 8) щит дерев`яний 1*1 м 70 штук; 9) кріплення до стіни 10 штук; 10) хомут нерухомий 10 штук (а.с. 10 зворотна сторона). Згідно з прайс-листом на елементи риштування від 14 червня 2016 року вартість становить: 1) рама без драбини 1*2 м (1 штука) 500 грн; 2) рама з драбиною 1*2 м (1 штука) 520 грн; 3) діагональ L-3.0 м. (1 штука) 260 грн; 4) горизонталь L-3.0 м (1 штука) 130 грн; 5) п`ята опорна (1 штука) 95 грн; 6) домкрат винтовий (1 штука) 260 грн; 7) ригель (1 штука) 290 грн; 8) щит дерев`яний 1*1 м (1 штука) 105 грн; 9) кріплення до стіни (1 штука) 119 грн; 10) хомут нерухомий (1 штука) 70 грн (а.с. 11). Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2019 року (справа № 607/1532/19), яке набрало законної сили 05 липня 2019 року, стягнуто з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] кошти в розмірі 175 910,35 гривень та розірвано договір оренди будівельного риштування № 5 від 14 червня 2016 року (а.с. 14 16). 29 вересня 2022 року на виконання цього рішення суду Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчі листи (а.с. 7, 8). Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 лютого 2023 року (справа № 607/16003/22), яке набрало законної сили 24 березня 2023 року, стягнуто з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] три відсотки річних у розмірі 12 001,89 грн та інфляційні втрати у розмірі 49 817,61 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання (а.с. 17 19). 27 березня 2023 року на виконання цього рішення суду Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист (а.с. 6). Як вказано у відповіді Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України № 162133 від 28 жовтня 2025 року на виконання у відділі перебуває вісім виконавчих проваджень щодо стягнення з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] заборгованості (а.с. 33). 2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша та друга статті 8 Конституції України). Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп). Стаття 129-1 Конституції України передбачає: суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання (частина перша); контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (частина третя). Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 18 ЦПК України встановлений принцип обов`язковості судових рішень, який полягає в тому, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. За статтею 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша); згідно з частиною другою статті зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У статті 11 ЦК вказано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Приписами статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з вимогами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (частина перша); боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга). Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (підпункт 7.52 постанови від 09 лютого 2021 року, справа № 520/17342/18).? Верховний Суд у розвиток цієї позиції також вказував, що нараховані на суму боргу інфляційні втрати і три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 10 квітня 2025 року, справа № 756/16464/23). У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року (справа № 642/4496/16-ц) сформульовано позицію, за якою стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року, справа № 686/21962/15-ц, у якій Велика Палата Верховного Суду зазначила про необхідність відступити від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Крім того, суд зауважує, що у правовій позиції, наведеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року (справа № 127/15672/16-ц), вказано, що правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, сформульовані у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позовні вимоги, заявлені позивачем, є обґрунтованими. Так, як було зазначено, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2019 року (справа № 607/1532/19) відповідачем виконано не було, при цьому зі змісту рішення встановлено, що заборгованість за договором оренди будівельного риштування № 5 від 14 червня 2016 року становить 120 780 грн. Згідно з вимогами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач у судове засідання не з`явився та не надав суду жодних доказів на спростування вимог позивача. Враховуючи індекс інфляції за період з 01 жовтня 2022 року по 31 серпня 2025 року та методику розрахунку відповідних виплат, згідно з якими розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості, а розрахунок 3 % річних проводиться шляхом добутку суми заборгованості і кількості днів прострочення, помноженого на «3» та поділеного на «365» і на «100», судом установлено, що обчислені позивачем суми, які він просить стягнути з відповідача, не перевищують сум, які обчислені шляхом застосування зазначених методик. Відповідач не надав суду заперечень щодо невідповідності чинному законодавству України наведених у позові розрахунків. ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви 3.1. Враховуючи наведене вище, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд доходить висновку про наявність порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення на його користь з відповідача 3 % річних у розмірі 10 532,68 грн та інфляційних втрат у розмірі 35 867,14 грн. 3.2. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи той факт, що позов задоволений в повному обсязі, а позивачем сплачено судовий збір у сумі 968,96 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1.324256561.1. від 24 вересня 2025 року (а.с. 12), обов`язок щодо сплати судового збору на користь [PERSON] у розмірі 968,96 грн слід покласти на [PERSON] .

Outcome: approved