Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» Паладич А.О. звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №870738451 від 18.10.2021 у розмірі 63 080 грн 27 коп. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що 18.10.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії №870738451 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов, встановлених Договором, кредитодавець надає позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту від 2 000,00 грн до 50 000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту. Строк дії Договору становить 5 років. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти. Згідно із Розрахунком заборгованості позичальником за строк дії договору використано кредитний ліміт (отримано кошти) у розмірі 9 991,97 грн. 28.11.2018 року між ТОВ «Маніовео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01 року, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» набуло право грошової вимоги до відповідача за умовами кредитного договору № 870738451. В подальшому право грошової вимоги до відповідача на підставі Договору Факторингу №02/0524-01/01.02-11/24 перейшло до позивача. [PERSON] на користь нового кредитора жодних платежів станом на дату подання позовної заяви не здійснював, його заборгованість за Договором №870738451 від 18.10.2021 становить 63 080,27 грн: заборгованість за сумою кредиту 9 991,97 грн., заборгованість за відсотками 53 088,30 грн. На підставі наведеного, позивач просить стягнути заборогованість на користь ТОВ «Свеа Фінанс», оскільки всупереч умовам кредитного договору відповідач тривалий час своєчасно не здійснює повернення кредиту, та порушує взяті на себе зобов`язання. Ухвалою суду від 06 січня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 14 січня 2026 року від представника відповідача - адвоката Калініна С.К. через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого представник відповідача просить відмовити у позові, посилаючись на те, що: - позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 870738451 від 18.10.2021 від первісного кредитора до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», відповідно, від Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс»; - у справі відсутні докази перерахування кредитних коштів відповідачу та не долучено жодних первинних бухгалтерських документів, які підтверджують заборгованість; - позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в даній системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договору; - відсотки за договором є непропорційно високими, що призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника. Інших заяв та клопотань, в тому числі про витребування доказів, від сторін не надходило. Відповідь на відзив позивач на адресу суду не скеровував. Додаткових доказів на підтвердження позовних вимог не надавав. Представник ТОВ «Свеа Фінанс» у судове засідання не з`явився. В прохальній частині позову просив суд справу розглядати за його відсутності, вимоги позову підтримав, у випадку неявки в судове засідання відповідача проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач та його представник в cудове засідання не з`явилися. У відзиві представник відповідача просив розгляд справи проводити без сторони відповідача. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи. 18.10.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено Договір кредитної лінії №870738451 (надалі по тексту Договір, а.с.10-12). Відповідно до пункту 1.1 Договору, на умовах, встановлених Договором, Кредитодавець надає Позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту від 2 000,00 грн до 50 000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплачувати проценти Кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту. Строк дії Договору, відповідно до п.1.7. Договору становить 5 років. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику (здійснення першого та наступних траншів) та до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, в наступних розмірах: або за базовою процентною ставкою, що становить 730 % річних від суми наданого кредиту, та становить 2 %; або за дисконтною процентною ставкою - 361,35 % річних від суми наданого кредиту, що становить 0,99 % за кожен день користування кредитом, у разі якщо позичальником здійснено обов`язковий платіж за попередній місяць. На період від дати отримання першого траншу за договором до останнього дня місяця в якому отриманий перший транш за договором нарахування процентів здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 178,85 % річних від суми наданого Кредиту, що становить 0,49 % за кожен день користування Кредитом (пункт 1.10 Договору). Як вбачається Розділу 5 Договору, вказаний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора «5RX95S3», який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача « [NUMBER] » 18.10.2021. Істотні умови Договору також викладені в паспорті споживчого кредиту до Договору №870738451, зокрема: тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія, сума кредиту - від 2000 до 50 000 грн; строк кредитування до 1825 днів з можливістю продовження, реальна річна процентна ставка - 1531 відсотків річних (а.с.8,9). 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийяти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором (а.с.25-28). 31.12.2020 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (а.с.32-35). 31.12.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Додаткову угоду №27 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, за умовами якої сторони продовжили строк дії Договору до 31 грудня 2022 року включно (а.с37). 31.12.2022 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Додаткову угоду №31 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, за умовами якої сторони продовжили строк дії Договору до 31 грудня 2023 року включно (а.с.37 зворот). 31.12.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Додаткову угоду №32 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, за умовами якої сторони продовжили строк дії Договору до 31 грудня 2024 року (а.с.38). Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №237 від 27.06.2023 від 27.06.2023, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс» до [PERSON] за договором №870738451 від 17.10.2021, на загальну суму 63 080,27 грн. В подальшому 02.05.2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено Договір факторингу №02/0524-01/01.02-11/24, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити (передати) фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги до цього договору, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимоги фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором (а.с.41-45). Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги №1 до Договору Факторингу ТОВ «Свеа Фінанс» набуло прав вимоги до [PERSON] за кредитним договором №870738451 на загальну суму заборгованості 63 080,27 грн. Згідно з розрахунком заборгованості за Кредитним договором №87073845120211017202908, датою якого є 17.10.2021, який виконаний ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (первісним кредитором), всього за тілом кредиту нараховано 9 991,97 грн. 27.06.2023 оплачено 9991,97 грн. Проценти нараховано в сумі 56 024,08 грн, 27.06.2023 , всього оплачено процентів 56 024,08 (а.с.23). Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором №87073845120211017202908, датою якого є 17.10.2021, який виконаний ТОВ «Таліон Плюс» всього за тілом кредиту нараховано 9 991,97 грн. 02.05.2024 оплачено 9991,97 грн. Проценти нараховано в сумі 53 088,30 грн. Ця ж сума процентів також оплачена 02.05.2024 (а.с.24). Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ Свеа Фінанс» та відповідачем є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини). Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у пін мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. В силу пункту 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Як вже було встановлено судом, кредитні договори у справі, що підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразових ідентифікаторів, який були надіслані на номер мобільного телефону відповідача, що повністю узгоджується із процедурою укладення кредитного договору, визначеною Законом України «Про електронну комерцію». Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень частини 1 статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою статті1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). В силу частини 1 статті1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 18.10.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено Договір кредитної лінії №870738451, який підписаний позивальником одноразовим ідентифікатором 5RX95S3», який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача « [NUMBER] » 18.10.2021, що повністю узгоджується із визначеним статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». В подальшому право вимоги за вказаним кредитним договором набув позивач. Так, чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак, це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №910/11965/16. У цій же Постанові ВС зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012). Судом, зокрема, встановлено, що надані копії договорів та витяги з реєстру боржників містять усі необхідні реквізити, зокрема, підписи та печатки сторін і в повному обсязі підтверджують факт переходу до позивача права вимоги до [PERSON] за укладеним договором факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс». При цьому, судом встановлено, що Договір факторингу №28/1118/01 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено 28.11.2018. Разом з тим, в подальшому між цими сторонами укладено ряд Додаткових угод до Договору факторингу №28/1118-01: Додаткову угоду №26, від 31.11.2020, Додаткову угоду №27 від 31.12.2021, Додаткову угоду №31 від 31.12.2022, Додаткову угоду №32 від 31.12.2023. Відповідно до цих угод, строк Дії Договору факторингу №28/1118-01 неодноразово продовжувався, та відповідно, до Додаткової угоди №32 від 31.12.2023 такий строк продовжено до 31 грудня 2024 року. А тому, суд відхиляє доводи відповідача про те, що ТОВ «Таліон Плюс» не набуло право грошової вимоги до відповідача у зв`язку з тим, що сам Договір кредитної лінії укладений до моменту передачі права вимоги первісним кредитором ТОВ «Таліон Плюс». Крім того, оскільки предметом судового розгляду є спір про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Свеа Фінанс» заборгованості за кредитним договором, а договори факторингу відповідач не оспорював, у цьому випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину, а також презумпції обов`язковості виконання договору. Наявними в матеріалах справи договорами факторингу, Додатковими угодами, витягами з реєстру боржників і прав вимоги, які належно засвідчені печатками та підписами сторін, підтверджується перехід права вимоги до позивача та спростовується те, що позивач не набув права вимоги за кредитним договором. Таким чином, суд встановив, що 18.10.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено Договір кредитної лінії №870738451. Право вимоги за цим Договором набув позивач - ТОВ «Свеа Фінанс» на підставі укладених договорів факторингу. Разом з тим, в матеріалах справи відсутнє будь-яке підтвердження факту зарахування коштів позичальнику первісним кредитором на виконання умов Договору. При цьому, суд звертає увагу, що позивачем не долучена виписка по рахунку [PERSON] , яка б містила відомості про зарахування йому обумовлених договором кредитних коштів. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 травня 2021 року за результатами розгляду цивільної справи № 554/4300/16-ц сформулював правову позицію про те, що за своїм змістом саме банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Зазначене вище узгоджується із правовим висновками, викладеним у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц. Згідно вказаної норми Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Зазначений висновок, викладено у постановах Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі №381/1647/21, від 07 грудня 2022 року у справі № 298/825/15-ц, від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц. Тобто, виписки за картковими рахунками є належними доказами виконання кредитором свого обов`язку щодо передачі грошових коштів позичальнику на виконання умов договору кредитування, а також, у подальшому, підтвердженням прострочення виконання обов`язків з боку позичальника щодо повернення грошових коштів та сплати процентів за користування ними. При дослідженні обставин справи в частині виникнення та, відповідно, обґрунтованості вимог щодо стягнення заборгованості за Договором кредитної лінії №870738451 від 18.10.2021, судом з`ясовано, що позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за Договором кредитної лінії №870738451 від 18.10.2021. На підтвердження розміру заборгованості позивачем подано розрахунок заборгованості, складений первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Разом з тим, судом встановлено, що вказаний розрахунок здійснено за кредитним договором № 87073845120211017202908 від 17.10.2021, тоді як позовні вимоги заявлено за договором № 870738451 від 18.10.2021. Таким чином, номер договору, зазначений у розрахунку заборгованості, не співпадає з номером кредитного договору, на який посилається позивач у позовній заяві, та дата укладення договору у розрахунку заборгованості - 17.10.2021 не відповідає даті договору, що є підставою позову (18.10.2021). Вказані розбіжності свідчать про відсутність належного зв`язку між поданим розрахунком та спірним кредитним договором. Крім того, зі змісту самого розрахунку вбачається, що у графі «Тіло сплачено» зазначено суму 9 991,97 грн, а у графі «Проценти сплачено» 56 024,08 грн, що свідчить про сплату відповідних сум. Аналогічний розрахунок надано і першим фактором ТОВ «Таліон Плюс». Відповідно до статей 76, 77, 78, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги сторін. Обов`язок доказування покладається на сторону, яка заявляє вимоги. Верховний Суд неодноразово висловлювався щодо принципів оцінки доказів та обов`язку сторони доводити наявність фактичних обставин, на які вона посилається як на підстави своїх вимог (Постанова ВС від 05.06.2019 у справі №522/1914/17). Верховний Суд у постанові від 12.02.2020 у справі № 640/1288/18 зазначив, що розрахунок заборгованості повинен бути чітким, зрозумілим та підтвердженим первинними документами, а у разі невідповідності або відсутності зв`язку між доказами та предметом спору такі докази не можуть бути покладені в основу рішення. У постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 753/14606/18 зроблено висновок, що суд зобов`язаний перевіряти належність доказів саме до спірного правовідношення, а недоведеність розміру заборгованості є підставою для відмови у задоволенні позову. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 18.06.2020 у справі № 522/11234/19, де зазначено, що розрахунок, який містить розбіжності у реквізитах договору або не підтверджений належними доказами, не може вважатися належним та допустимим доказом існування заборгованості. Вирішуючи спір між сторонами щодо неналежного виконання умов Договору кредитної лінії №870738451 та обґрунтованості позовної вимоги про стягнення заборгованості за ним із [PERSON] на користь ТОВ «Свеа Фінанс», суд надав об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент звернення до суду, а також визначив чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача, та дійшов висновку про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами неналежного виконання умов договору з боку відповідача, та, як наслідок, відсутність порушеного права, що є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт порушення його права у вказаних правовідносинах із [PERSON] , а саме не доведено факт надання позичальнику кредитних коштів за Договору кредитної лінії №870738451 від 18.10.2021 та утворення заборгованості у нього перед первісним кредитором, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Щодо розподілу судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, що закріплено в статті 133 ЦПК України. За змістом частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з проведенням експертизи. Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У відзиві на позовну заяву, представник позивача просив про стягнення судових витрат на користь [PERSON] в сумі 7 000,00 грн. Судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, відповідачем надано Договір б/н/26 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 07.01.2026 (а.с. 92,93). Додаток №1 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №б/н/від 07.01.2026 (а.с. 94), рекомендовані (мінімальні) ставки адвокатського гонорару (а.с.97), Акт виконаних робіт від 13.01.2026 на суму 7 000,00 грн (а.с.38). Разом з тим, суд враховує, що справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, участь в судовому засіданні представник відповідача не брав, з заяв по суті справі готував тільки відзив. Отже, суд дійшов висновку, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим на них часом, і не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне зменшити суму витрат на правничу допомогу до 2 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved