Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Пересипського районного суду м. Одеси з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення коштів набутих без достатньої правової підстави. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 07 квітня 2022 року по 23 серпня 2022 року позивач, на усне прохання [PERSON] про надання позики, здійснив за наданими ним платіжними реквізитами перерахування коштів [PERSON] , на картковий рахунок у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» [NUMBER] на загальну суму 30 000,00 грн. Позика надавалася за для вирішення невідомих позивачеві питань із умовою повернення за першою вимогою до [PERSON] . Грошові кошти перераховувались 11 платежами, транзакціями відповідно до банківської виписки з особистих рахунків позивача у АТ «ПУМБ». В подальшому, після пред`явлення усної вимоги [PERSON] про необхідність повернення вищевказаних коштів, останній повідомив що вказані грошові кошти не отримував та повертати їх не збирається. Позивач зазначає що грошові кошти позивачем перераховувались на особистий банківський рахунок відповідача, з якою останній взагалі не знайомий та жодного разу не спілкувався та цивільно правові угоди між якими не укладались, та оскільки правові підстави отримання відповідачем вищевказаних грошових коштів відсутні та вищевказані грошові кошти мають бути повернуті позивачу, як безпідставно перераховані. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на свою користь безпідставно отримані кошти в розмірі: 30 000 гривень. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 21.04.2025 року позовну заяву залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ст. 175 ЦПК України. Заявою від 28.04.2025 року представник позивача усунув недоліки визначені ухвалою суду. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено слухання справи за правилами спрощеного позовного провадження. В подальшому, ухвалою суду від 18 вересня 2025 року було задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів. Витребувано від Акціонерного товариства «Універсал Банк» (місце знаходження: 04114, м.Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19) наступні відомості/інформацію: 1.Чи належала у період з 07 квітня 2022 року по 23 серпня 2022 року картка № [NUMBER] , [NUMBER] АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» [PERSON] . 2.Чи надходили наступні грошові перекази від [NUMBER] на картку № [NUMBER] , [NUMBER] , 07.04.2022 року 4 000,00 грн., 16.04.2022 року 1 000,00 грн., 30.04.2022 року 1 000,00 грн., 03.05.2022 року 2 000,00 грн., 12.05.2022 року 8 000,00 грн., 02.06.2022 року 2 000,00 грн., 08.06.2022 року 2 000,00 грн., 14.06.2022 року 5 000,00 грн., 05.07.2022 року 2 000,00 грн., 20.07.2022 року 1 000,00 грн., 23.08.2022 року 2 000,00 грн (а.с.52). На виконання ухвали про витребування доказів, на адресу суду 30.10.2025 року (вх. №7093) надійшла відповідь АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» з зазначенням дат перерахування грошових коштів (а.с.57). В судове засідання призначене на 17 лютого 2026 року позивач не з`явився, звернувся на адресу суду з заявою проведення судового засідання за його відсутності, де зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та зазначив, що підтвердження витрат на правничу допомогу буде подано додатково у визначені терміни. Відповідач [PERSON] про час та місце слухання справи повідомлялась, на адресу суду повернулась поштове повідомлення з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній» (а.с.50; 54-55). З огляду на зазначене суд дійшов висновку, щодо можливості розгляду справи у відсутність сторін, підстав для відкладення слухання справи, передбачених ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2026 року вирішено провести заочний розгляд справи. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч. 3 ст. 211 ЦПК України). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Звертаючись до суду з позовом позивач зазначив, що З 07 квітня 2022 року по 23 серпня 2022 року він, на усне прохання [PERSON] про надання позики, здійснив за наданими ним платіжними реквізитами перерахування коштів [PERSON] , на картковий рахунок у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» [NUMBER] на загальну суму 30 000 гривень. Позика надавалася за для вирішення невідомих позивачеві питань із умовою повернення за першою вимогою до [PERSON] . Грошові кошти перераховувались мною 11 платежами, транзакціями відповідно до банківської виписки з моїх особистих рахунків у АТ «ПУМБ». В подальшому, після пред`явлення усної вимоги [PERSON] про необхідність повернення вищевказаних коштів, останній повідомив що вказані грошові кошти не отримував та повертати їх не збирається. Судом, відповідно до листа-відповіді АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» встановлено, що на ім`я [PERSON] . Банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] на яку 07.04.2022 року було зараховано кошти в розмірі: 4 000 грн; 16.04.2022 року 1 000 грн; 30.04.2022 року 1 000 грн; 03.05.2022 року 2 000 грн; 12.05.2022 року 8 000 грн; 02.06.2022 року 2 000 грн; 08.06.2022 року 2 000 грн.; 14.06.2022 року 5 000 грн; 05.07.2022 року 2 000 грн; 20.07.2022 року 1 000 грн та 23.08.2022 року 2 000 грн (а.с.57) Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Таким чином, зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, в тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Відповідно до частини 1 пункту 1 частини 2 статті 11, частин 1 та 2 статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків належать, зокрема договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених ч. 2 ст. 11 ЦК України. Частина 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватися тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.03.2021 у справі № 760/18229/15-ц Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. В силу ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань (кондикційні зобов`язання) породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі підстави відпали. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість (ст. 1213 ЦК України) не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої особи. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18). Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню, зокрема, не підлягає поверненню заробітна плата і прирівняні до неї платежі, відшкодування шкоди, соціальні виплати, допомога та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми доказами у відповідності до ст. 80 ЦПК України є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Статтею ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. За вимогами ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Отже, судом встановлено, що позивач довів підстави позову, а саме що грошові кошти в сумі 30 000,33 гривень є безпідставно набутими та підлягають поверненню відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати у розмірі 968,68 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved