Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

У жовтні 2025 року позивачі, через свого представника адвоката Чуб Т.В., звернулись до суду з позовом в якому просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 18.12.1974 батьки [PERSON] отримали ордер на трьох осіб : [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , для вселення у квартиру [ADDRESS] . 23.01.1976 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». У шлюбі в них народилось двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] . Після смерті батьків [PERSON] [PERSON] та [PERSON] у квартирі залишились проживати сторони по справі та неповнолітній син [PERSON] [PERSON] , [INFO] . Відповідач з квітня 2019 року почав проживати у Об`єднаних Арабських Еміратах, а у листопаді 2021 року він виїхав туди на постійне місце проживання і до цього часу до місця своєї реєстрації не повертався. Позивачі не створюють йому перешкод у користуванні квартирою, не мешкання у квартирі за місцем своєї реєстрації вільний та свідомий вибір відповідача. Дії відповідача свідчать про обрання ним іншого постійного місця проживання. Будучи зареєстрованим у квартирі, відповідач не використовує житло за цільовим призначенням, повністю втратив зв`язок з житлом та ніяких обов`язків до житла не несе. Реєстрація відповідача у квартирі порушує права позивачів на користування житлом, здійснення приватизації житла, додає додаткових матеріальних витрат, пов`язаних зі сплатою комунальних платежів. За такого, позивачі вимушені звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 02.10.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 02.12.2025 витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин відповідачем державного кордону за період з квітня 2019 року по дату надання такої інформації. У судове засідання, призначене на 26.01.2026, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивачів надала до суду письмову заяву, в якій просила судове засідання провести за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач надав до суду письмову заяву в якій просив розгляд справи провести за його відсутності та задовольнити позовні вимоги. Крім того, зазначив, що у вказаній вище квартирі він давно не проживає оскільки виїхав до Об`єднаних Арабських Еміратів де працює та проживає, а до місця своєї реєстрації повертатись не планує. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Відповідно до ордеру №1764 Виконавчого комітету Центральної Ради народних депутатів трудящих міста Миколаєва від 18.12.1974 [PERSON] та його сім`ї з трьох чоловік надано право на зайняття квартири [ADDRESS] . Склад сім`ї: [PERSON] (чоловік), [PERSON] (дружина) та [PERSON] (донька). 23.01.1976 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00053373016 від 02.09.2025. Після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] було змінено на « [PERSON] ». Від спільного шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилось двоє дітей [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , актовий запис №190, та серії [NUMBER] , актовий запис №191, а також свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №443. Згідно з витягом про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 19.02.2026 відповідно до відомостей Реєстру Миколаївської міської територіальної громади за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вказані обставини також підтверджуються копією поквартирної картки Форми Б за вищевказаною адресою. Актом про не проживання від 25.09.2025 засвідченим сусідами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , підтверджується, що відповідач за адресою: [ADDRESS] , не проживає з листопада 2021 року. Допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] давно не проживає за вищевказаною адресою, а останнього разу вони його бачили ще до початку повномасштабного вторгнення російських військ на територію України. Відповідно до відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №19.5.1/101855-25-Вих від 31.12.2025, наданої на запит суду, [PERSON] 04.11.2021 виїхав за межі України, вид ТЗ FDB1724 Одеса-Дубай. Інформація щодо його повернення на територію України відсутня. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права громадян на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій в здійсненні покладених на них завдань по управлінню житловим фондом, експлуатації і збереженню його. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. В свою чергу, вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин Всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши наявні докази у сукупності, враховуючи, визнання позову відповідачем та те, що він не проживає в спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, та приймаючи до уваги, що перешкод в користуванні житлом відповідачу не чинилося, останній дійсно добровільно залишив спірне житло, комунальні платежі не сплачував, майно та речі відповідача у квартирі відсутні, поважних причин для його відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало, суд доходить висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн., витрати на оплату якого понесені позивачами при зверненні до суду.

Outcome: approved