Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою до Полянської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області про встановлення факту, що має юридичне значення (факту належності правовстановлюючого документу), в якій просить встановити факт, що договір дарування на 3/4 частини житлового будинку, зареєстрований за №1505 та рішення Свалявського районного суду від 06.11.2001 року про визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку у справі №2-2552/2001 у яких зазначено " [PERSON] " - належить [PERSON] (заявнику). Заява подана у порядку окремого провадження. Суд своєю ухвалою від 28.10.2025 року прийняв заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та заінтересованій особі копія заяви з доданими документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Судовий розгляд справи призначений відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 21.11.2025 року. Заявник заявлені вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення (факту належності правовстановлюючого документу) підтримує, просить заяву задовольнити з підстав зазначених у заяві (вх.№5654) за наявними у матеріалах справи доказами. Представник заінтересованої особи Полянської сільської ради Мукачівського району Петрус Н. подала до суду заяву (вх.№337) про розгляд справи у відсутності представника Полянської сільської ради Мукачівського району. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Суд проводить розгляд справи без участі сторін за наявними доказами і матеріалами та доходить такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; ч. 1 ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ч.2 ст. 83 ЦПК України - заявник, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до ст. 15 ЦК України, ст. 55 Конституції України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України - суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення; ч.1 ст.293 ЦПК України - окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України - суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами, які підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо), тому допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника (юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети). Метою встановлення заявленого факту є реалізація заявником права розпоряджатися належним йому майном та необхідний заявниці для оформлення особистих, спадкових та майнових прав Судом досліджено надані заявником докази: копія свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] від 18 серпня 1962 року, в якому зазнчено ім`я заявника як " [PERSON] "; реєстраційне посвідчення, видане Свалявським державним виробничим підприємтвом технічної інвентаризації, яке посвідчує, що 1/4 частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності на підставі рішення Свалявського районного місцевого суду від 06.11.2001 року, справа №2-2552. Згідно договору дарування 3/4 частин житлового будинку від 16 серпня 2007 року - [PERSON] , [INFO] обдарував [PERSON] , [INFO] , свого сина 3/4 чистинами житлового будинку з належними до них надвірними спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] . Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15645736 від 20.08.2007 року: [PERSON] є власником 3/4 частин будинку за адресою [ADDRESS] на підставі договору дарування від 16.08.2007 року. Також судом досліджено копію рішення Свалявського районного місцевого суду від 06 листопада 2001 року, згідно якого встановлено за [PERSON] право вланості на 1/4 частку будинку за адресою: [ADDRESS] . Оцінивши обставини справи, на які заявник послалася як на підставу своїх вимог, з`ясувавши відомості про встановлений факт та мету його встановлення, суд на підставі досліджених матеріалів справи, встановив розбіжності у написанні імені заявника у правовстановлюючих документах, а саме замість правильного імені "[PERSON]" зазначено " [PERSON] ". Враховуючи, що така обставина, перешкоджає [PERSON] (заявнику) розпоряджатися належним йому майном, іншого порядку встановити факт належності правовстановлюючих документів (договору дарування 3/4 частин житлового будинку від 16 серпня 2007 року) у заявника немає, суд вважає, що такі заявлені вимоги заявника необхідно задовольнити частково. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. З огляду на вищевказане, суд доходить висновку, що заяву [PERSON] необхідно задовольнити частково, поскільки встановлення факту належності правовстановлюючого документу про який просить заявник, в достатній мірі захистить інтереси заявника та відповідатиме завданням цивільного судочинства, визначеним у ст. 2 ЦПК України. Натомість, не підлягає до задоволення вимога про встановлення факту належності судового рішення, поскільки Цивільним процесуальним кодексом України встановлено правовий механізм внесення виправлень (описок) у судові рішення. Суд не вирішує питання про судові витрати (у відповідності ч.7 ст. 297 ЦПК України). Статтею 129-1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: partial