Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Короткий виклад позиції позивача та відповідача. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Іркліївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про стягнення компенсації вартості частки у спільній частковій власності. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, о складу якої увійшов транспортний засіб марки «NISSAN», модель ROGUE, 2008 року випуску, колір - сірий, тип: легковий універсал В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . 06.10.2023 на підставі ст. 68 Сімейного кодексу України та ст. 71 Закону України «Про нотаріат» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименко С.Ю. було видано колишній дружині [PERSON] - [PERSON] свідоцтво про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на майно набуте подружжям у шлюбі, а саме: автомобіль марки «NISSAN», реєстраційний номер [NUMBER] . Крім того, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Клименко С.Ю. 19.02.2024 видав свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/8 частці вищевказаного автомобіля на спільних дітей [PERSON] та [PERSON] : [PERSON] та [PERSON] . На час смерті [PERSON] він перебував в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , з якою у них народилося двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] . Тому [PERSON] та її малолітнім дітям: [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємцям першої черги після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименко С.Ю. 19.02.2024 було видано свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/6 частці автомобіля марки «NISSAN», реєстраційний номер [NUMBER] на кожного. Однак, автомобіль марки «NISSAN», реєстраційний номер [NUMBER] перебуває тільки в користуванні [PERSON] та її дітей [PERSON] , [PERSON] . Не дивлячись на те, що позивачі є власниками 3/4 частки вищевказаного автомобіля, відповідачка [PERSON] відмовляється надавати його їм в користування. Автомобіль разом із ключами та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу перебуває в одноосібному користуванні [PERSON] . Позивачі неодноразово зверталася до відповідачки [PERSON] щодо надання їм в користування автомобіля з ключами та свідоцтвом про реєстрацію, а також з пропозицією визначити порядок користування даним автомобілем, однак відповідачка постійно відмовляє. Крім того, [PERSON] зверталася до [PERSON] із пропозицією викупити її частку спірного автомобіля та частки її дітей, однак і в цьому питанні відповідачка проявляє повну бездіяльність, проявляючи таким чином своє небажання в будь-який інший спосіб вирішити ситуацію із користуванням та володінням майном, що перебуває у спільній частковій власності. Позивачі як співвласники спірного автомобіля мають право володіти, користуватися та розпоряджатися ним на рівні з відповідачами. Проте, в добровільному порядку позивачі не можуть домовитися з відповідачами про порядок володіння та користування спірним автомобілем, що є спільною частковою власністю сторін по справі, в силу того, що відповідачка [PERSON] створює перешкоди в користуванні цим автомобілем. Через вищевказані обставини, 30.03.2024 [PERSON] направлявся [PERSON] лист-претензія у зв`язку із створенням нею перешкод в користуванні транспортним засобом, в якому позивачі просили її повідомити про місцезнаходження спірного автомобіля. Відповідачка отримала даний лист 04.04.2024, але продовжує ігнорувати прохання позивачів в цивілізований спосіб вирішити питання із вищевказаним автомобілем. Крім того, відповідачка [PERSON] не повідомляє про місцезнаходження транспортного засобу через листування в месенджерах. Як наслідок, [PERSON] 02.07.2024 року зверталася до Бориспільського районного управління поліції ГУНП в Київській області із відповідною заявою про вчинення злочину, але ця заява залишилася без належного реагування з боку правоохоронних органів. Позивачі позбавлені можливості користуватись спільним успадкованим майном. Це порушує право власності позивачів на майно. Позивачі зазначають про те, що об`єктом спору є автомобіль марки «NISSAN», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить позивачам та відповідачам на праві спільної часткової власності та є неподільною річчю. Покликаючись на норми ст. 356, 358, 364, 367 ЦК України вони, як співвласники, мають право на поділ майна або на виплату їм грошової компенсації вартості частки у неподільній речі. Оскільки предметом спільної власності є автомобіль, який є неподільною річчю, поділ у натурі є неможливим, а тому відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України позивачі мають право вимагати припинення свого права власності на частку у спільному майні з виплатою їм відповідної компенсації. Малолітні відповідачі [PERSON] і [PERSON] у результаті такого поділу не втрачають майно, а навпаки, набувають автомобіль у повну власність, тому їхні інтереси не порушуються. Відповідно до Звіту про незалежну оцінку об`єкта - колісного транспортного засобу: марки/моделі - NISSAN ROGUE, тип - легковий універсал - В, рік випуску - 2008, реєстраційний номер - [NUMBER] , ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) - [NUMBER] ринкова вартість автомобіля станом на 06.08.2025 складає 287 500 грн. Тому вартість 1/2 частки вказаного автомобіля становить 143 750,00 грн, вартість 1/8 частки 35 937,50 грн. Ціна позову складає 215 625,00 грн. (143 750,00 грн - вартість 1/2 частки [PERSON] + 35 937,50 грн - вартість 1/8 частки [PERSON] + 35 937,50 грн - вартість 1/8 частки [PERSON] . Позивачі зазначають, що оскільки згідно зі ст. 1178 ЦК України малолітні діти не несуть самостійної відповідальності, тому компенсація за їх частку має бути стягнута з батьків/опікунів, у даному випадку з відповідачки [PERSON] - законного представника [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яким належить по 1/6 частці спірного автомобіля. Покликаючись на норми ЦК України, позивачі просять суд: - стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] вартість 1/2 частки спірного автомобіля в розмірі 143 750 грн, припинивши право спільної часткової власності на вказаний автомобіль позивачки та залишивши його у спільній частковій власності відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; - стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] 1/8 частки спірного автомобіля в розмірі 35 937,50 грн, припинивши право спільної часткової власності на вказаний автомобіль позивача та залишивши його у спільній частковій власності відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; - стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] вартість 1/8 частки спірного автомобіля в розмірі 35 937,50 грн, припинивши право спільної часткової власності на вказаний автомобіль позивачки та залишивши його у спільній частковій власності відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Рух справи в суді першої інстанції та процесуальні рішення. Ухвалою судді Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 03.10.2025 позовна заява [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Чорнобаївської селищної ради про стягнення компенсації вартості частки у спільній частковій власності прийнята до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі; вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі; задоволено клопотання позивачів, витребувано матеріали спадкової справи у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Клименко С.Ю. № 19/2023, заведеної після смерті [PERSON] . Відповідно до ухвали Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19.11.2025 у даній справі замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Службу у справах дітей Чорнобаївської селищної ради на Службу у справах дітей виконавчого комітету Іркліївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області. Згідно з ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 18.12.2025 у справі закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду. У судові засідання позивачка [PERSON] не з`являлася до суду скерувала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовільнити. Відповідачі у судові засідання не з`являлися. Про дату, час та місце розгляду справи відповідачі були повідомлені судом шляхом направлення судових повісток на їх зареєстроване місце проживання, однак конверти повернулися до суду з позначкою «адресат відсутній». Одночасно суд повідомляв відповідачів про судові засідання шляхом публікації відповідних оголошень про виклик на сайті суду. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, за змістом яких неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд постановив проотокольну ухвалу про розгляд справи без участі відповідачів. Відзив на позовну заяву відповідачами не поданий, жодних заяв чи клопотань до суду не надходило. Причини неявки відповідачів у судове засідання суду не відомі. Позивачі не заперечували щодо ухвалення у справі заочного рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки судом вжиті вимоги закону щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи, вони вважаються такими, що належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилися, не подали відзив, а позивачі не заперечували проти заочного вирішення справи, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Пояснення учасників справи. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовільнити. Надала пояснення, які за своїм змістом є аналогічними змісту позовної заяви. Позивач [PERSON] у судовому засіданні просив позовні вимоги задовільнити та зазначив, що підтримує викладену письмову позовну заяву в повному обсязі. Представник Служби у справах дітей Іркліївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області Пойда О.А. висловила позицію про можливість задоволення позовних вимог. На її думку стягнення коштів як компенсації вартості частки у власності на автомобіль, який належить сторонам на праві спільної часткової власності, не погіршує становище малолітніх відповідачів [PERSON] та [PERSON] , адже майно залишається в їхній власності. Спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , тобто 2,5 років тому, але спадкоємці в добровільному порядку не змогли дійти згоди щодо користування спільним автомобілем. Фактичні обставини, встановлені судом та мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 02.08.2023 Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (а.с. 23). Згідно зі свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] від 06.10. 2023, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименко С.Ю., позивачці [PERSON] , як колишній дружині померлого [INFO] [PERSON] , належить частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, а саме: частина автомобіля марки «NISSAN», модель ROGUE, 2008 року випуску, колір - сірий, тип: легковий універсал - В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 24). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії НТА 152164 від 19.02.2024, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименко С.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 211, позивач [PERSON] , як син спадкодавця, є спадкоємцем померлого [INFO] [PERSON] та йому належить частка у спадщині, у тому числі з урахуванням 1/6, від якої відмовилася мати спадкодавця [PERSON] . Указане свідоцтво про право на спадщину за законом видано [PERSON] на 1/8 частину автомобіля марки «NISSAN», р.н. [NUMBER] (а.с. 25-27). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом серії НТА 152161 від 19.02.2024, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименко С.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 205, позивачка [PERSON] , як донька спадкодавця, є спадкоємцем померлого [INFO] [PERSON] та їй належить частка у спадщині, у тому числі з урахуванням 1/6, від якої відмовилася мати спадкодавця [PERSON] . Указане свідоцтво про право на спадщину за законом видано [PERSON] на 1/8 частину автомобіля марки «NISSAN», р.н. [NUMBER] (а.с. 28-30). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.02.2024, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименко С.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 241, відповідачка [PERSON] , як дружина спадкодавця, є спадкоємцем померлого [INFO] [PERSON] та їй належить 1/6 частка у спадщині. Указане свідоцтво про право на спадщину за законом видано [PERSON] на 1/12 частину автомобіля марки «NISSAN», р.н. [NUMBER] (а.с. 175, 181). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.02.2024, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименко С.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 243, відповідач [PERSON] , [INFO] , як син спадкодавця, є спадкоємцем померлого [INFO] [PERSON] та йому належить 1/6 частка у спадщині. Указане свідоцтво про право на спадщину за законом видано [PERSON] на 1/12 частину автомобіля марки «NISSAN», р.н. [NUMBER] (а.с. 176, 182). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.02.2024, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименко С.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 245, відповідачка [PERSON] , [INFO] , як донька спадкодавця, є спадкоємцем померлого [INFO] [PERSON] та їй належить 1/6 частка у спадщині. Указане свідоцтво про право на спадщину за законом видано [PERSON] на 1/12 частину автомобіля марки «NISSAN», р.н. [NUMBER] (а.с. 177, 183). Отже, суд установив, що сторони у справі (позивачі та відповідачі) є співвласниками автомобіля марки «NISSAN», р.н. [NUMBER] , а саме: [PERSON] належить частина у праві власності на автомобіль, [PERSON] 1/8, [PERSON] 1/8, [PERSON] 1/12, [PERSON] 1/12, [PERSON] 1/12. Відповідно до Звіту про незалежну оцінку об`єкта - колісного транспортного засобу, марки/моделі - NISSAN ROGUE, тип - легковий універсал - В, рік випуску - 2008, реєстраційний номер - [NUMBER] , ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) - [NUMBER] ринкова вартість автомобіля станом на 06.08.2025 складає 287 500 грн. Висновок про вартість майна складений ПП [PERSON] »: (а.с. 46-96). Провівши розрахунок, суд встановив що вартість часток позивачів у праві спільної часткової власності на спірний автомобіль марки «NISSAN», р.н. [NUMBER] , складає: [PERSON] (1/2) - 143 750,00 грн, [PERSON] (1/8) - 35 937,50 грн, [PERSON] (1/8) 35 937,50 грн. 30.03.2024 позивачі [PERSON] та [PERSON] через поштове відділення Укрпошта скерували на адресу відповідачки [PERSON] з вимогою повідомити місцезнаходження автомобіля марки «NISSAN», р.н. [NUMBER] , та вирішення питання щодо порядку користування ним. Лист-претензію відповідачка отримала особисто 04.04.2024 (а.с. 31-34). У судовому засіданні були досліджені скріншоти листування з мережі «Viber» між особами, зазначеними як [PERSON] та адвокат Оксана Василівна. Із змісту вказаного листування вбачається, що [PERSON] , а також [PERSON] звертаються з проханням повідомити місце знаходження автомобіля. Водночас адвокат у переписці зазначає, що представляє інтереси спадкоємців виключно в юридичній площині, не здійснює зберігання спадкового майна та не має жодного відношення до його фактичного володіння або місця перебування. Крім того, судом досліджено листування з мережі «Telegram» між [PERSON] та [PERSON] , зі змісту якого вбачається, що [PERSON] повідомляє про відмову передати автомобіль, мотивуючи це тим, що 1/4 частина зазначеного транспортного засобу належить малолітнім дітям (а.с. 35-41). Згідно із заявою про факт вчинення кримінального правопорушення від 02.07.2024, [PERSON] , діючи у власних інтересах та в інтересах своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , зверталася до Бориспільського РУП ГУНП в Київській області, у якій повідомила про вчинення стосовно неї та її дітей з боку [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого статтею 190 КК України ( а.с. 43-44). Оцінка Суду та релевантне законодавство. Суд наголошує на тому, що розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до частини першої статей 3, 15, 16 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У загальному розумінні захист цивільних прав слід розуміти як передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. У кожній конкретній справі позивач на власний розсуд обирає спосіб (способи) захисту його порушеного, оспорюваного чи невизнаного права. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням статей 55, 124 Конституцій України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі також Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право саме на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію. Вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Разом з тим цей перелік не є вичерпним, про що прямо зазначено в цій статті. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності особа здійснює незалежно від волі інших осіб, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості, одночасно майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (частина перша статті 355 ЦК України). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). За вимогами ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Враховуючи фактичні обставини, встановлені судом, сторони у справі (позивачі та відповідачі) є співвласниками автомобіля марки «NISSAN», р.н. [NUMBER] . Право власності на цей автомобіль [PERSON] набула внаслідок поділу спільного майна подружжя, а позивачі [PERSON] , [PERSON] , відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у порядку спадкування. За змістом статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців право на виділ його частки в натурі. Правила виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності сформульовані в статті 364 ЦК України, згідно якої співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст. 184 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Суд зазначає, що автомобіль в Україні юридично є рухомим майном та неподільною річчю, оскільки його поділ у натурі неможливий без втрати цільового призначення. Згідно з ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. У постанові від 18.12.2018 (справа № 908/1754/17) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що відсутність конструкції ("за наявності одночасно") в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1 - 3). Водночас потрібно зважати на те, що правило пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі приписів цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, визначених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, визначених цією статтею. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) зробила такий правовий висновок: приписи статті 365 ЦК України, з урахуванням принципу розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК Украйни), треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач, згідно зі статтею 365 ЦК України, заявив вимогу про припинення його права на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання Позивачем грошової компенсації); (б) якщо позивач таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок у суду відсутні. На переконання Суду, спірні правовідносини стосуються саме поділу рухомого майна і оптимальним способом вирішення цього юридичного спору є стягнення компенсації в розмірі частки спільного майна. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, зокрема, скріншоти листування в мережі «Viber» та «Telegram», лист-претензію [PERSON] та її повідомлення про вчинення кримінального правопорушення до Бориспільського РУП ГУНП в Київській області, суд дійшов висновку, що спірний автомобіль фактично перебуває у користуванні відповідачки [PERSON] , у зв`язку з чим позивачі позбавлені можливості вільно володіти та користуватися азначеним транспортним засобом. За таких обставин суд визнає наявність порушення прав позивачів як співвласників спірного автомобіля та приходить до висновку, що ефективним способом захисту порушеного права є стягнення компенсації вартості належних позивачам часток у праві власності. Проаналізувавши встановлені у справі обставини та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивачів грошових коштів як компенсації вартості їхніх часток у праві власності на спірний автомобіль. З огляду на обраний спосіб захисту порушеного права, а також з урахуванням фактичного користування транспортним засобом відповідачкою, суд вважає обґрунтованим стягнення зазначеної компенсації саме з [PERSON] із одночасним визнанням за нею права власності на відповідні частки у спірному майні. Слід вказати про те, що у спірних правовідносинах відповідачка [PERSON] не втрачає права власності на неподільну річ - автомобіль, залишається його власником. Тому можлива відсутність у [PERSON] коштів для одномоментної виплати компенсації позивачевам не є ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Водночас суд вважає недоцільним визнання права власності на частки у спірному автомобілі за малолітніми відповідачами [PERSON] та [PERSON] , оскільки грошова компенсація вартості відповідних часток стягується саме з відповідачки, а не з малолітніх осіб, що свідчить про припинення їх участі у праві спільної власності на спірне майно. Крім того, з урахуванням віку малолітніх відповідачів [PERSON] та [PERSON] , суд приходить до висновку, що вони об`єктивно не можуть у повному обсязі реалізувати правомочності власника, зокрема щодо користування зазначеним транспортним засобом, що також підтверджує недоцільність визнання за ними права власності на частки у спірному автомобілі. За вказаних обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України розподіл судових витрат здійснюється пропорційно задоволених позовних вимог. Згідно з платіжними інструкціями від 15.09.2025 позивачі [PERSON] та [PERSON] сплатили судовий збір у розмірі по 1211,20 грн кожний, а [PERSON] 1211,20 грн. Ураховуючи задоволення позовних вимог, із відповідачки [PERSON] на користь позивачів слід стягнути сплачений судовий збір.

Outcome: approved