Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

21.05.2025 позивач через адвоката Кутукова С.О. звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути на її користь додаткові витрати, пов`язані з утриманням дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 67 909,78 грн. Суддя Деснянського районного суду м. Чернігова ухвалою від 27.05.2025 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, яку призначив до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 07.07.2025. 01.07.2025 позивач через адвоката Кутукова С.О. подала заяву про збільшення позовних вимог, у якій просила стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати на дитину, [PERSON] , у розмірі 80 433,78 грн, із яких 67 909,78 грн заявлені в позовній заяві від 21.05.2025 та 12 524,00 грн збільшених позовних вимог, мотивуючи це тим, що вона продовжує оплачувати тренування дитини з танців, а також оплатила відпочинок дитини на морі. 07.07.2025 розгляд справи відкладений до 31.07.2025, у зв`язку з неявкою сторін. 31.07.2025 розгляд справи відкладений до 06.10.2025, у зв`язку з неявкою відповідача. 06.10.2025 розгляд справи не відбувся, у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги. У судовому засіданні 11.11.2025 представник позивача просив позов задовольнити в повному обсязі, представник відповідача просила позов задовольнити частково. У судовому засіданні оголошена перерва до 08.12.2025, за клопотанням представника позивача. 08.12.2025 у судовому засіданні продовжена перерва до 15.01.2026, у зв`язку з подачею представником позивача розрахунку витрат перед початком судового засідання. 15.01.2026 у судовому засіданні продовжена перерва до 11.02.2026, у зв`язку з наданням відповідачеві строку для подачі свого розрахунку додаткових витрат. У судовому засіданні 11.02.2026 відповідач та його представник позов визнали частково в обсязі, визначеному в розрахунку від 09.02.2026. Представник позивача в поданій через систему «Електронний суд» заяві просив провести судове засідання без його участі та участі позивача. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20.07.2020 № 748/1015/20 (а.с. 11-12). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.11.2012 (а.с. 13). Чернігівський районний суд Чернігівської області своїм рішенням від 20.07.2020 у цивільній справі № 748/1015/20 стягнув із [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця до її повноліття, починаючи з дня подання позовної заяви, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.05.2020 та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11-12). Згідно із довідкою № 4544 від 16.08.2024, виданою Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради, станом на 15.08.2024 у житловому приміщенні за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та довідки № 10050 від 07.04.2025, виданого Чернігівським відділом державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] за період з листопада 2023 по березень 2025 аліменти на користь [PERSON] не сплачував, у зв`язку з чим має заборгованість у сумі 31 434,84 грн (а.с. 14-15). Позивач у позовній заяві зазначає, що донька [PERSON] має здібності до вивчення англійської мови, а також занять сучасними танцями, які оплачує самостійно. Крім того, позивач за призначенням лікаря забезпечує доньку необхідними реабілітаційними засобами, усім необхідним для дистанційного навчання, а також оздоровленням. На підтвердження вказаних обставин позивач надала суду такі докази: -копію довідки про те, що [PERSON] , [INFO] , навчається в мовній школі «Bright English» із вересня 2019 року; у 2023/2024 навчальному році вартість навчання становила 1 280,00 грн за місячний абонемент (а.с. 16); -копії грамот і дипломів, виданих [PERSON] , за участь в олімпіадах із англійської мови та конкурсах із танцювального мистецтва (а.с. 17-22); -копії платіжних інструкцій про оплату тренувань та участі в конкурсах із танців [PERSON] за 2022 - 2025 роки (а.с. 24-66); -копії платіжних інструкцій про оплату занять та іспиту з англійської мови [PERSON] за 2022 - 2025 роки (а.с. 67-102); -копії платіжних інструкцій про придбання бандажу та корсет-шини (а.с. 103-104); -копії платіжних інструкцій про придбання смартфону, навушників та планшету (а.с. 105-106); -копію договору № 240912/1 від 04.03.2024 та ваучерів № 4565 про надання туристичних послуг (а.с. 107-110). Позивач уважає, що половину вартості перелічених витрат має сплатити відповідач у якості додаткових витрат на дитину. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першою статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно зі статтею 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, необхідні додаткові, розмір яких повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку з розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила позов. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Відповідач визнав позов: - у частині оплати занять із англійської мови згідно платіжних переказів від 01.11.2023 на суму 1 280,00 грн, від 10.01.2024 на суму 1 280,00 грн, від 01.03.2024 на суму 1 280,00 грн, від 09.05.2024 на суму 640,00 грн, від 07.06.2024 на суму 1 120,00 грн, від 03.09.2024 на суму 880,00 грн, від 01.10.2024 на суму 1 440,00 грн, від 01.11.2024 на суму 1 440,00 грн, від 01.12.2024 на суму 1 440,00 грн, від 07.01.2025 на суму 1 440,00 грн, від 01.02.2025 на суму 1 440,00 грн, від 03.03.2025 на суму 1 440,00 грн, від 01.04.2025 на суму 1 440,00 грн, від 01.05.2024 на суму 1 440,00 грн; - у частині оплати за додаткове заняття з англійської мови (новорічний кукінг) згідно платіжної інструкції від 26.12.2023 № 0.0.3383445573.1 на суму 200 грн; - у частині придбання підручників із англійської мови згідно платіжних переказів від 24.09.2023 на суму 600,00 грн та від 05.09.2024 на суму 400,00 грн; - у частині оплати підготовки до Кембриджського іспиту згідно платіжного переказу від 09.01.2025 на суму 3 120,00 грн; - у частині оплати за іспит з англійської мови, рівень А2, на загальну суму 4 457,00 грн, а всього на загальну суму 26 777,00 грн, половина якої становить 13 388,50 грн. Відповідно до частини шостої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України), якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідач після початку розгляду справи по суті позов у вказаній вище частині визнав, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому рішення ухвалюється судом згідно з таким визнанням. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд повністю погоджується з доводами позивача про те, що витрати з танців на загальну суму 27 250,00 грн, підтверджені копією довідки фізичної особи-підприємця [PERSON] від 10.05.2025 та платіжних інструкцій, є додатковими витратами на дитину, що викликані розвитком її здібностей. Розрахунок цих витрат, здійснений позивачем, під час судового розгляду не спростований відповідачем, а тому суд приймає його як належний. Витрати на заняття дитини з англійської мови підтверджуються лише частково на суму 43 842,00 грн, оскільки в платіжних переказах від 06.09.2022, від 03.10.2022 та від 31.10.2022 на загальну суму 3 000,00 грн (а.с. 67-69) не зазначені ані отримувач переказів, ані їхнє призначення. Витрати на придбання для дитини бандажа на гомілкостопний суглоб та корсет шини на загальну суму 2 209,00 грн та їх необхідність у зв`язку з її хворобою підтверджуються копією довідки лікаря ортопедично-травматологічного відділення КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарні» Чернігівської обласної ради від 29.06.2024 та фіскальних чеків (а.с. 103, 104). Витрати на організацію та забезпечення дистанційного навчання дитини (придбання смартфону, планшету та навушників) на загальну суму 40 950,00 грн та витрати на оздоровлення дитини (оплата відпочинку в Болгарії) на загальну суму 43 616,57 грн не є додатковими в розумінні 185 Сімейного кодексу України, а тому не підлягають стягненню з платника аліментів. Із огляду на викладене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на утримання доньки сторін на загальну суму 36 650,50 грн (73 301,00 грн / 2), яка складається з витрат: на заняття танцями на суму 27 250,00 грн, на заняття з англійської мови на суму 43 842,00 грн та на придбання бандажа на гомілкостопний суглоб та корсет шини на суму 2 209,00 грн. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважала за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: ордер адвоката на надання правничої допомоги № 1125965 від 21.05.2025, Договір про надання правничої (правової) допомоги від 20.05.2025, укладений між позивачем та адвокатом Кутуковим С.О., квитанцію від 21.05.2025 про прийняту плату за надані послуги в сумі 5 000,00 грн (а.с. 111-113, 145). Оскільки зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, із власної ініціативи. Отже, на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь держави та позивача пропорційно до розміру задоволених вимог (46%).

Outcome: partial