Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

До Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся адвокат Антонов Георгій Леонідович з відповідним позовом до Державного підприємства «Східний гірничозбагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, заподіяної під час виконання трудових обов`язків. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.02.2010р. позивач був прийнятий майстром гірничним на підземну дільницю буро вибухових робіт на «Державне підприємство, що будується на базі Новоконстянтинівського родовища уранових руд». 01.09.2010року вказане підприємство було реорганізоване та приєднане до відповідача - Державного підприємства «Східного гірничозбагачувального комбінату». 23.04.2013 р. позивач був звільнений від відповідача за станом здоров?я, який перешкоджав роботі, згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України. Згідно даних Інформаційної довідки умов праці від Південно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці лікувально-експертної комісією ДУ УкрНІІ проммдецини було встановлено, що позивач тривалий час працював у шкідливих умовах праці, де постійно мало місце перевищення норм праці, які були набагато вищими за гранично допустимі норми. 29.01.2013 р. ДУ УкрНІІ проммдецини у позивача були виявлені такі захворювання: 1. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (половий бронхіт першої ст.., емфізема легень першої ст..). ЛН першого-другого ступеня. 2. Нейросенсорна приглухуватість першого ст.. (з легким зниженням слуху). 3. Облітеруючи 1 ендартерії нижніх кінцівок. ХАН нульового-першого ст. 4. Радикулопатія з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, остеоартрозу в поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів. 26.02.2013 р. позивачу було встановлено 45% втрати професійної працездатності. Та третя група інвалідності безстроково; 03.06.2014р. встановлено 50% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності безстроково; 20.02.2024р. встановлено 80% втрати працездатності та друга група інвалідності і знову безстроково. Позивач зазначає, що його турбує постійна задишка, періодичний приступоподібний кашель з виділенням мокротиння, болі та хрипи в грудях, загальна слабкість та швидка втома, головний біль, зниження слуху на обидва вуха, мерзлякуватість, біль та обмеження руху в поперековому відділі хребта та в суглобах. Вказане спричиняє моральні страждання, переживання, порушує нормальні життєві зв`язки і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Зважаючи на вищевикладене просить суд стягнути з Державного підприємства «Східний гірничозбагачувальний комбінат» на свою користь 520 000 гривен в порядку відшкодування моральної шкоди без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших податкових платежів. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.06.2025 дану справу було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 21.01.2026 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву. Вказано, що ДП «СхідГЗК» вважає недоведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача з порушення вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» та настанням у позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності встановленої первинно з 26.02.2013 року у розмірі 45%. У ДП «СхідГЗК» відсутні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди у зв`язку з недоведеністю наявності у позивача моральної шкоди, та відсутністю будь-яких доказів наявності зміни психічного стану, підтвердження факту звернення позивача до фахових лікарів, висновків лікаря щодо виявленого діагнозу, який був би встановлений як наслідок фізичних та душевних страждань, а також відсутністю причинного зв`язку між отриманим позивачем професійним захворюванням та порушенням відповідачем умов праці, оскільки у п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, визначено, що хронічне професійне захворювання виникло в умовах впливу шкідливих факторів, на ОАО «Воркутауголь» шахта «Аяч-Яга», ШУ ВАТ «Криворіжсталь», Новокостантинівська шахта ДП «СхідГЗК». Період роботи на ДП «СхідГЗК» становить з 22.02.2010 по 23.04.2013, що становить 3 роки два місяці. В той же час, в період роботи Позивача, Відповідач створив всі можливі умови, які від нього залежали, як від роботодавця, для того, щоб місце роботи позивача було, як можна безпечнішим і нешкідливим, як це передбачено ст. 153 КЗпП, оскільки повне усунення шкідливих умов праці неможливе через технологічний процес, про що працівника було повідомлено при прийняті на роботу, а згодом відповідні повідомлення про шкідливі умови праці проводилися щоразу, коли здійснювалася атестація робочих місць, про що робилися відповідні записи до трудової книжки відповідача. Виходячи з зазначеного позивач усвідомлював умови своєї праці і повинен був передбачати негативні наслідки для свого здоров`я в майбутньому, оскільки за відповідні шкідливі умови праці він отримував відповідні компенсації та пільги, зокрема збільшену заробітну плату і право на пільгове(дострокове) призначення пенсій за особливі умови праці. Тому посилання відповідача, що у зв`язку з професійним захворюванням порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання є необґрунтованими, оскільки йому було відомо про умови праці на робочому місці і він усвідомлював або мав би усвідомлювати можливі негативні наслідки для його здоров`я в майбутньому. Позивачем також не надано доказів того, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня пилу гірничої маси на робочому місці позивача, показників важкості праці, про що позивач пише у позовній заяві, посилаючись на висновками комісії при розслідуванні хронічного професійного захворювання, на підставі яких складено Акт розслідування причини професійного захворювання, в якому навпаки спростовуються доводи позивача про відповідальність підприємства, зокрема в п. 20 зазначеного Акту вказано, що особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи відсутні, таким чином відсутні правові підстави для відшкодування відповідачем моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок професійного захворювання. Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, доводить протилежне, що в діях відповідача відсутня вина, протиправна поведінка та порушення роботодавцем законних трудових прав позивача, оскільки в п. 17 Акту зазначено, що захворювання виникло внаслідок робити в шкідливих умовах на ОАО «Воркутауголь» шахта «Аяч-Яга», ШУ ВАТ «Криворіжсталь», Новокостантинівська шахта ДП «СхідГЗК»., а в п. 20 Акту встановлено, що осіб, які порушили законодавство про працю не встановлено. Ухвалою суду від 21.01.2026 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. У судове засідання позивач не з`явився, на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог із наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Судом установлено, що відповідно до копії трудової книжки від 22 березня 1976 року, [PERSON] з 22.02.2010 року був прийнятий майстром гірничим на підземну дільницю буро-вибухових робіт на Державне підприємство «Дирекція підприємства, що будується на базі Новокостянтинівського родовища уранових руд». 20.04.2010 року позивач був переведений на посаду начальника дільниці пилевентиляційної служби. 01.09.2010 року Державне підприємство «Дирекція підприємства, що будується на базі Новокостянтинівського родовища уранових руд» реорганізовано шляхом створення Новокостянтинівської шахти та приєднана до ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат». 23.04.2013 року позивач був звільнений з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» у зв`язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, за ч. 2 ст. 40 КЗпП України. Отже, загальний період роботи позивача на ДП «СхідГЗК» становить 3 (три) роки і два місяці - з 22.02.2010 по 23.04.2013. Згідно акту №4-13 НК розслідування хронічного професійного захворювання [PERSON] встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першої ст., ЛН першого-другого ст.; нейросенсорна приглухуватість першого ст.; облітеруючий ендартеріїт нижніх кінцівок. Хан нульового-першого ст.; радикулопатія С6,С7,С8 L5, S1 з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, нейродисфункцією у вигляді дв. плечолопаткового пері артрозу, остеоартрозу в поєднанні з пері артрозом ліктьових і колінних суглобів. Професійне захворювання виникло за таких обставин: роботи в особливо шкідливих умовах праці на ОАО «Вокрутауголь» шахта «Аяч-Яга», ШУ ВАТ «Криворіжсталь», Новокостянтинівська шахта ДП «СхідГЗК». Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії 10ААА №062711 [PERSON] встановлено третю групу інвалідності. Ступінь втрати працездатності [PERSON] станом на 26.02.2013 року становить 45%. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії 10ААА №263389 ступінь втрати працездатності [PERSON] становить 50% з 21.05.2014 року безстроково. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії 12 ААА №129913, встановлено другу групу інвалідності. Ступінь втрати працездатності [PERSON] становить 80% з 12 лютого 2024 року безстроково. Відповідно виписки №855 із історії хвороб стаціонарного хворого КП «Криворізької міської лікарні №3», позивач з 04 лютого 2011 року по 22 лютого 2011 року проходив лікування у стаціонарі з діагнозом: хронічний обструктивний бронхіт у фізі загострення. Ускладнення: ЛН І ст. З виписки із медичної картки № 194 стаціонарного хворого КНП «ЦПМСД» № 6, вбачається, що позивач знаходився на лікуванні в стаціонарі з 16.01.2024 року по 30.01.2024 року з основним діагнозом: 1. Хронічне обструктивне захворювання легень третьої ст. (пиловий бронхіт третьої стадії, емфізема легень третьої ст..), група Е, загострення середнього ступеня важкості. ЛН третього ст. Хронічне легеневе серце. НК першої стадії. 2. Облітеруючий ендартеріїт нижніх кінцівок , ХАН першої Б ст.. 3. Радикулопатія попереко-крижова L5, S1 та шийна С6,С7,С8 з вираженими статико-динамічними порушеннями хребта, мязово-тонічним та стійким больовим синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня). 4. Хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість третього ступеня (з помірним зниженням слуху) за класифікацією [PERSON] і Н.П. Пономарьової. Захворювання професійні (29.01.2013). Висновок ЛЕК інституту від 23.01.2024, протокол № 103. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про охорону праці» умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. За ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Відповідно до ст. 1 Гірничого Закону України до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, пов`язані з дією важкопрогнозованих проявів гірничо-геологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров`я, їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди, гірничі удари, обвалення, самозаймання гірничих порід, затоплення гірничих виробок тощо). Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, безпека гірничих робіт, охорона праці та довкілля, додержання встановлених нормативів у сфері проведення гірничих робіт, правил безпеки, правил технічної експлуатації та єдиних правил безпеки при підривних роботах. Враховуючи зазначені положення, відповідач мав створити позивачу, як працівнику, належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були б неможливими. Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Згідно з нормами Конституції України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України). Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Так, Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання №4-13НК від 13.02.2013 року підтверджено факт отримання професійного захворювання позивачем в тому числі при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача. При цьому, чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування, наявність фізичного болю, що викликають складність при звичайних життєвих умовах підтверджуються письмовими матеріалами справи. В силу ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Поряд з цим, відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Згідно з ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно статті 237-1 КЗпП України відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Аналізуючи наведені вище докази, суд вважає доведеним, що позивачу спричинено ушкодження здоров`я внаслідок шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача, що призвело до виникнення у позивача хронічного професійного захворювання. Суд приймає до уваги зазначені у позовній заяві обставини про те, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 80 % та позивачу встановлено другу групу інвалідності. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, його турбує постійна задишка, періодичний приступоподібний кашель з виділенням мокротиння, болі та хрипи в грудях, загальна слабкість та швидка втома, головний біль, зниження слуху на обидва вуха, мерзлякуватість, біль та обмеження руху в поперековому відділі хребта та в суглобах. Вказане спричиняє моральні страждання, переживання, порушує нормальні життєві зв`язки і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки, що в свою чергу призвело до моральних страждань. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди проводиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного зв`язку. Доводи відповідача про недоведеність позивачем факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Між спричиненою моральною шкодою та отриманням професійного захворювання позивача, яке пов`язане із тяжкою роботою на підприємстві відповідача, вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок. В матеріалах справи міститься повідомлення про те, що позивач працюючи в шкідливих умовах отримав професійне захворювання. Оскільки в письмових матеріалах справи всі перелічені умови знайшли своє відображення, оскільки позивач отримав професійне захворювання безпосередньо через виконання трудових обов`язків, тобто підприємство належним чином не забезпечило безпечних умов праці, суд погоджується з необхідністю грошового відшкодування, пов`язаного зі спричиненням моральної шкоди. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. Судом встановлено, що позивача турбує постійна задишка, періодичний приступоподібний кашель з виділенням мокротиння, болі та хрипи в грудях, загальна слабкість та швидка втома, головний біль, зниження слуху на обидва вуха, мерзлякуватість, біль та обмеження руху в поперековому відділі хребта та в суглобах. Вказане спричиняє моральні страждання, переживання, порушує нормальні життєві зв`язки і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного: життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною. Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги те, що позивачу [PERSON] встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 80% та другу групу інвалідності, що є наслідком праці позивача в шкідливих умовах, в тому числі, і на підприємстві відповідача. Та враховуючи те, що втрата працездатності безумовно тягне за собою невідворотні зміни, як у професійному, так і у буденному житті позивача. А також, враховуючи термін роботи на підприємстві у відповідача (3 роки 2 місяці), більш тривалий термін впливу шкідливих факторів в умовах роботи на ОАО "Воркутауголь", шахта "Аяч-Яга", ШУ ВАТ "Криворіжсталь" за показниками важкості праці, суд вважає можливим стягнути на його користь з відповідача 100 000,00 гривень. Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 998,4 грн. пропорційно задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial