Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

1.Стислий виклад позовних вимог. 13.10.2025 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 04.02.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №L9263174 (далі Договір). Даний номер Договору присвоєно паралельно з номером Договору AG1719629. Первісний кредитор виконав умови Договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти. Позичальник не виконав умови Договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 15 684,98 грн, яка складається з: 7 800,00 грн тіло кредиту, 1 385,00 грн відсотки за користування кредитом, 2 599,98 грн штрафи, 3 900,00 грн комісія. 01.07.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення прав вимоги №01072019, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за Договором в сумі 15 684,98 гривень. 25.07.2024 року рішенням загальних зборів було вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він Фінанс». Враховуючи невиконання відповідачем умов Договору, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 20 527,67 грн, що складається з: суми заборгованості - 15 684,98грн; суми інфляційних втрат 3 429,75 грн; 3 % річних- 1 412,94 грн, а також витрати, понесені на професійну правничу допомогу та судовий збір. Позовна заява з додатками подана через систему «Електронний суд». 2.Рух справи в суді. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2025 року, справу передано на розгляд головуючому судді Шептицькій Н.В. (ас 52). У зв`язку з відсутністю інформації в ЄДДР (ас 53), на запит суду (ас 54) Управління «ЦНАП» та СЗН Рожищенської міської ради Волинської області в28.10.2025 року надало інформацію про місце реєстрації відповідача (ас 55), оскільки це має значення для вірного визначення територіальної підсудності даної справи, згідно ч.1 ст.27 ЦПК України. Ухвалою головуючої судді від 28.10.2025 року позовна заява прийнята до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 25.11.2025 року (ас 56-57). Ухвалою суду від 25.11.2025 року розгляд справи відкладено на 17.12.2025 року (ас 66-67). Ухвалою суду від 17.12.2025 року розгляд справи відкладено, витребувано від АТ «Таскомбанк» інформацію, що містить банківську таємницю (ас 77-79), яка надійшла в суд 07.01.2026 року (ас 90). Ухвалою суду від 26.01.2026 року розгляд справи відкладено на 18.02.2026 року (ас 94-95). Учасники справи в судове засідання не з`явились. 30.12.2025 року представник позивача подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (ас 88). Відповідач був вчасно і належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, зокрема, у тому числі, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (ас 100). Відзиву на позовну заяву не подав. Суд ухвалив: проводити заочний розгляд справи у відсутності учасників справи, згідно ч.ч.8, 11 ст.128, ч.10 ст.130, ч.ч.1, 4 ст.223, ч. 1 ст.279 ЦПК України, на підставі ст.280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частин 4, 5 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою прийняття рішення у цій справі є 20.02.2026 року - дата складення повного судового рішення. 3.Встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази на їх підтвердження. Дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, суд встановив наступне. Встановлено, що в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 04.02.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №L9263174. Даний номер Договору присвоєно паралельно з номером договору AG1719629. Позивач стверджує, що первісний кредитор виконав умови Договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти, а позичальник не виконав умови Договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 15 684,98 грн, яка складається з: 7 800,00 грн тіло кредиту, 1 385,00 грн відсотки за користування кредитом, 2 599,98 грн штрафи, 3 900,00 грн комісія. 01.07.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення прав вимоги №01072019, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за Договором в сумі 15 684,98 гривень. 25.07.2024 року рішенням загальних зборів було вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він Фінанс». На підтвердження позовних вимог ТОВ надано, а судом досліджено: виписку з ЄДРЮО (ас 10), реєстр боржників від 15.07.2019 року до Договору відступлення прави вимоги №01072019 від 01.07.2019 року (ас 11-12), Договір відступлення прави вимоги №01072019 від 01.07.2019 року з додатками (ас13-18), Додаткову угоду №3 до Договору відступлення прави вимоги №01072019 від 01.07.2019 року (ас 19), акт прийому-передачі Реєстру боржників (ас 19зв), Додаткову угоду №БН від 28.05.2021 року (ас 20), акт прийому-передачі реєстру боржників від 28.05.2021 року (ас 20зв), акт прийому-передачі реєстру боржників від 28.05.2021 року (ас 21), акт прийому-передачі реєстру боржників від 28.05.2021 року (ас 21зв), Додаткову угоду №1 до Договору відступлення прави вимоги №01072019 від 15.07.2019 року (ас 22), акт прийому-передачі реєстру боржників від 15.07.2019 року (ас 23), Додаткову угоду №БН від 27.09.2019 року (ас 23зв), акт звірки взаємних розрахунків (ас 24), акт звірки взаємних розрахунків (ас 24зв), довідку про ідентифікацію (ас 26), розрахунок заборгованості за Договором (ас 26зв), Паспорт споживчого кредиту (ас 33-36), Спеціальні умови для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № AG1719629 (ас 37), Додаткову угоду №АМ1192276 до Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № AG1719629 (ас 37зв-38), Додаткову угоду №АМ2777785 до Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № AG1719629 (ас 38зв-39), Додаткову угоду №АМ6520722 до Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № AG1719629 (ас 40), Загальні умови договору кредитної лінії (ас 41-42), наказ №55-к від 25.07.2024 року (ас 43), протокол №1706 Загальних зборів учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» від 25.07.2024 року (ас 44), виписку з рахунку станом на 15.07.2019 року (ас 46-47). 4.Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права. Надаючи оцінку зазначеним доказам у справі, суд враховує, що електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Згідно ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З урахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Разом з тим, суд встановив, що надані до позовної заяви докази жодним чином не підтверджують отримання відповідачем позики у заявленому позивачем розмірі, оскільки надані документи не містять відомостей про те, що відповідачу були перераховані грошові кошти на його банківський рахунок або первісним кредитором виконано обов`язок з надання кредиту в інший спосіб за Договором. Згідно інформації АТ «Таскомбанк» від 01.01.2026 року, в АТ «Таскомбанк» станом на 30.12.2025 року відсутня інформація про [PERSON] , номер телефону [NUMBER] не належить жодному клієнту банка, карта № [NUMBER] не емітована (не випущена в обіг), БІН 516875-ідентифікатор, в якому зашифрована інформація про банк, не належить банку (ас 90). Згідно ст. 517 ЦК України, новому кредиторові у зобов`язанні передаються від первісного кредитора документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до ст. 518 ЦК України, боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. 17.12.2020 року Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 278/2177/15-ц, провадження № 61-22158св19 (ЄДРСРУ № 93630925) підтвердив раніше висловлену правову позицію стосовно належних доказів, які підтверджують факт видачі кредитних коштів та розмір кредитної заборгованості. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, з урахуванням положень статей 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором (що узгоджується з позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 по справі №161/16891/15-ц). Суд звертає увагу, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р.№ 6-16цс15. Пункт 51 Розділу 3 Положення про організацію бухгалтерського обліку бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року (далі Положення), встановлює, що первинні документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи, який/яка склав/склала документ/від імені якого/якої складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Залежно від характеру операції та технології оброблення облікової інформації до первинних документів можуть уключатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції). Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі. Також пункт 52 Положення вказує, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку, а унесення виправлень до первинних документів не допускається (п. 53). Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписки по рахункам або касовий документ, заява про видачу готівки можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №752/9423/15-ц, від 16.09.2020 у справі №200/5647/18. Таким чином, позивачем не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів того, що відповідачу, згідно з кредитним Договором було видано кредитні кошти та саме в сумі, заявленій позивачем. Визначення конкретної суми в договорі не свідчить про її отримання відповідачем та саме в цьому розмірі. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, сформований в односторонньому порядку, зміст цього документу повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (позивача), шляхом довільного внесення до його змісту будь-яких відомостей. Вказаний документ не є первинним документом, який підтверджує отримання кредитних коштів, користування ними, укладення Договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. Наявність сформованих в односторонньому порядку документів за кредитним Договором не є достатнім для висновку про існування боргу у заявлену позивачем розмірі, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кошти відповідачу, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем. Крім цього, за відсутності належних та допустимих доказів, суд позбавлений можливості зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного Договору, та неможливо встановити, які саме умови Договору порушені відповідачем та чи був укладений Договір. 5.Висновки суду. За загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.ст. 12, 13 ЦПК України). Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що позивачем не надано суду належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів, тобто не доведено, отримання відповідачем коштів за Договором кредитної лінії та наявності у нього заборгованості, яка виникла внаслідок порушення ним умов Договору кредитної лінії і, як наслідок, правильність розрахунку розміру заборгованості і право ТОВ на стягнення з відповідача заборгованості за Договором. За таких встановлених обставин суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог ТОВ слід відмовити у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю. Відповідно до частини першої ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то судові витрати у справі покладаються на позивача.

Outcome: dismissed