Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

КП «Теплопостачання міста Одеси» звернулось до суду з позовом та просить стягнути з відповідачки заборгованість за теплову енергію в розмірі 31005,15 гривень, яка виникла станом на 01.05.2025 року, посилаючись на те, що [PERSON] , є власником квартири [ADDRESS] та споживачем теплової енергії, однак в зв`язку з невиконанням своїх обов`язків по сплаті наданих їй послуг, порушуються права комунального підприємства, а тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Також позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідачки судових витрат у розмірі 3028 гривень. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, при прийнятті рішення просила врахувати надані до суду письмові пояснення, також просила застосувати строки позовної давності. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» забезпечує тепловою енергією квартиру [ADDRESS] . Комунальним підприємством «Теплопостачання міста Одеси» на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , за яким обліковуються надані відповідачці послуги з теплопостачання. Згідно реєстру нарахувань та оплат по абоненту за особовим рахунком № [NUMBER] нарахована заборгованість станом на 01.05.2025 року в розмірі 31005,15гривень. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.04.2025, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності, р№ [NUMBER] , Управління житлово-комунального господарства Одеської міської ради. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно п. 6, 13 ст. 1 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (п. 5 ст.1 Законом України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до частини першою статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Пунктом 1 частини 1, пунктом 5 частини 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та відповідний обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, встановлено обов`язок споживача щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Відповідачка надала до суду заяву в якій просила застосувати до виниклих правовідносин строк позовної давності. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Представником позивача не надано доказів того, що строк позовної давності пропущений з поважних причин. При таких обставинах та з огляду на те, що на день прийняття рішення відновлено перебіг строків позовної давності, а також те, що з листопада 2011 року відповідачкою платіж за теплову енергію не здійснювався, позивач звернувся до суду 16 червня 2025 року та заявлено до стягнення заборгованість станом на 01 травня 2025 року, суд вважає, що в даному випадку необхідно застосувати строк позовної давності та стягнути заборгованість за теплову енергію за період з червня 2022 року по травень 2025 у розмірі 10135,21 гривень. Доводи відповідачки про те, що КП «Теплопостачання міста Одеси» не надало належних доказів фактичного надання послуг в повному обсязі, розрахунок заборгованості не відповідає Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, судом не приймаються до уваги, оскільки на підтвердження зазначених доводів відповідачкою не надано належних та допустимих доказів не забезпечення КП «Теплопостачання міста Одеси»тепловою енергією будинок [ADDRESS] , також відповідачкою не надано іншого розрахунку (контррозрахунку) заборгованості. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст.141 ЦПК України вимоги щодо стягнення судового збору також підлягають задоволенню.

Outcome: partial