Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

У лютому 2026 року адвокат Паланійчук В.П., діючи в інтересах [PERSON] , звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , місце народження: Україна, Запорізька область, місто Бердянськ, Запорізька область, [INFO] на тимчасово окупованій території України, в м Бердянськ, Запорізької області, у віці 70 років. В обґрунтування таких вимог адвокат Паланійчук В.П. посилається на те, що [PERSON] , [INFO] , який доводиться батьком заявниці [PERSON] , помер [INFO] на тимчасово окупованій території України: в м Бердянськ, Запорізької області, а тому він звертається до суду, оскільки встановлення цього факту необхідно для державної реєстрації смерті померлої особи державним органом України та подальшої реалізації заявницею своїх спадкових справ після смерті батька. Ухвалою суду від 11 лютого 2026 року по справі відкрито окреме провадження та призначено судове засідання. У судове засідання 13 лютого 2026 року заявниця [PERSON] та її представник - адвокат Паланійчук В.П. не з`явилися, письмово просили розглянути справу без їх участі . Представник заінтересованої особи - Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень проти задоволення заяви [PERSON] не надав. За таких обставин суд вважає можливим розглядати справу у відсутність її учасників. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступних обставин та відповідних їм правовідносин. Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Статтею 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права, у своїх рішеннях у справах "Лоізіду проти Туреччини", "Кіпр проти Туреччини" та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" зазначив, що зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи суди; виключно в інтересах жителів цієї території, дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. Також суд враховує, що, стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», а саме: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». При цьому, за логікою вищезазначених рішень, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій жодним чином не легітимізує таку владу. Тобто, документи видані органами чи установами (зокрема лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як виняток, можуть братися до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статтею 317 ЦПК України. Відповідно ч.1 ст.17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі:1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою;2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , зареєстрованого в міському відділу РАЦС м. Бердянськ, актовий запис №1730 вбачається, що [PERSON] , народилася [INFO] , батьками її є: [PERSON] , [PERSON] . ( а.с.6) Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08 травня 2025 року, зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 22 вересня 2001 року, актовий запис №475. Прізвище після укладення шлюбу: дружини - [PERSON] , чоловіка - [PERSON] . (а.с.7) З копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] від 15 жовтня 1999 року вбачається, що [PERSON] народився [INFO] у селі Юр`ївка, Приморського району, Запорізької області. ( а.с.9-11) Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.09.2025 року, виданого Територіальним відділом РАЦС міста Бердянськ і Бердянського району Управління РАЦС Запорізької області [PERSON] , [INFO] , уродженець УССР, Запорізької області, Приморського району, с. Юр`ївка, помер [INFO] , про що 26 вересня 2025 року складено актовий запис №170259900000201639009. ( а.с.13) З свідоцтва про захоронення від 15 вересня 2025 року вбачається, що [PERSON] захоронений 16 вересня 2025 року у м. Бердянськ, про що в книзі реєстрації захоронень і перезахоронень померлих громадян зроблено запис за №1085 (а.с.14) Таким чином, судом встановлено, що батько заявниці - [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м. Бердянськ, Запорізької області у віці 70 років. Відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" вбачається, що м. Бердянськ, Запорізької області тимчасово окуповане з 27.02.2022 року по теперішній час. Разом з тим, на даний час заявниця не має можливості отримати свідоцтво про смерть [PERSON] , оскільки відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, таким чином вищевказаний документ свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 26.09.2025 року, видане Територіальним відділом РАЦС міста Бердянськ і Бердянського району Управління РАЦС в Запорізької області на території України, не визнається та не приймається державними органами, адже відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Отже, свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 26.09.2025 року не вважається документом, що має юридичну силу на території України і не може створювати правових наслідків. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно [PERSON] для отримання свідоцтва про смерть батька встановленого законом зразка, а в подальшому для оформлення спадщини, тобто, цей факт має для неї юридичне значення . Таким чином, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Крім того, чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту. На підставі викладеного, а також, враховуючи, що встановлення факту смерті можливе лише у судовому порядку, а викладені у заяві обставини знайшли своє підтвердження, суд дійшов висновку, що подана [PERSON] заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Виходячи з зазначеного,

Outcome: approved