Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

У січні 2026 року позивач, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (код ЄДРПОУ 38548598, м. Київ), з підстав прострочення зобов`язання за договором в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС пред`явило через суд вимоги на предмет стягнення з відповідача, [PERSON] , заборгованості на загальну суму 25 000 грн., а також сплаченого судового збору за пред`явлення цього позову у розмірі 2 662,40 грн. В обґрунтування позову зазначається, що 06 березня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] за допомогою веб-сайту navse.in.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, що у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, був укладений електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1360-3073, що включає в себе Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), паспорт споживчого кредиту, таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором (графік платежів за договором), в яких визначені істотні умови і з якими позичальник був попередньо ознайомлений. Таким чином, вказаний договір був укладений в електронній формі у відповідності з вимогами ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» та для підписання цього договору та ознайомлення з Правилами та іншими супутніми документами відповідачу надавався одноразовий ідентифікатор. Відповідно до умов цього договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб у розмірі 5 000 грн. строком на 300 календарних днів; базовий період 14 днів; знижена відсоткова ставка 1,20% в день; стандартна відсоткова ставка 1,50% в день. ТОВ «Укр Кредит Фінанс» виконав взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного договору. У той же час відповідач порушив умови договору та не повернув у повному обсязі кредитні кошти, а також не виконав інші свої грошові зобов`язання перед позивачем за цим договором, внаслідок чого станом на 09 грудня 2025 року за ним утворилася заборгованість у загальному розмірі 28 040 грн., що складається із простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 5 000 грн., простроченої заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 22 290 грн., заборгованість по комісії за видачу кредиту у розмірі 750 грн. Разом з тим, позивачем було застосовано до відповідача програму лояльності та частково списано заборгованість за нарахованими відсотками у загальній сумі 3 040 грн. за умови погашення відповідачем решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 25 000 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №1360-3073 від 06 березня 2024 року в розмірі 25 000 грн., що складається із основного боргу в розмірі 5 000 грн., заборгованості за нарахованими відсотками 20 000 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 662,40 грн. Відповідач свій відзив не подав, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляв. З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 29 січня 2026 року, після отримання інформації стосовно зареєстрованого місця проживання відповідача, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився в позові клопотав про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив, що вважає можливим ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив, що позов визнає частково, зокрема не заперечує проти стягнення з нього основної заборгованості за кредитом, в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом позов не визнав. Суд, дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами із частковим задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що 06 березня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1360-3073 продукту «НА ВСЕ», відповідно до умов якого позивач зобов`язався відкрити відповідачу невідновлювальну кредитну лінію шляхом надання грошових коштів в сумі 5 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом. Цей договір та Правила надання споживчих кредитів, паспорт споживчого кредиту, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором, разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови договору та надання кредиту. Відповідач підтвердив, що він ознайомлений та повністю розуміє всі умови, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватися всіх положень цього договору. Також сторонами узгоджено графік платежів за договором (а.с. 10-18 зворот, 19-26, 29-31). Паспорт споживчого кредиту містить інформацію щодо суми кредиту, строку договору і строку кредитування, а також розмір процентної ставки та вказаний документ підписаний електронним цифровим підписом відповідача (а.с. 26 зворот-28). Таким чином з договору та його додатків вбачається, що між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем у відповідності до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07.10.2020 року у справі №132/1006/19 (провадження №61-1602св20), від 28.04.2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження №61-2903св21), від 01.11.2021 року у справі №234/8084/20 (провадження №61-2303св21), від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20 (провадження №61-16059св21), від 08.08.2022 року у справі №234/7298/20 (провадження №61-2902св21). Так, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, відповідач уклав із ТОВ «Укр Кредит Фінанс» електронний договір та підписав такий у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Із наданих позивачем документів судом встановлено, що позивачем було перераховано на користь відповідача кредитні кошти 06 березня 2024 року у розмірі 5 000 грн. на номер платіжного інструменту №444111*08 за допомогою систему Liqpay, що підтверджується квитанцією №2434097590 від 06 березня 2024 року виданою АТ КБ «Приват Банк», а також довідкою виданою ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (а.с.32,33). Згідно з розрахунком заборгованості за договором №1360-3073 від 06 березня 2024 року відповідач станом на 10 грудня 2025 року має заборгованість у загальному розмірі 28 040 грн., що складається із заборгованості за кредитом в розмірі 5 000 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 22 290 грн. та заборгованості за комісією у розмірі 750 грн. (а.с. 34-41 зворот). Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того є роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто (ст.ст. 525-527 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що відповідач припустився порушення умов договорів щодо своєчасної сплати сум кредиту, внаслідок чого за ним утворилася зазначена заборгованість. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідач не надав суду відзив на позов та будь-які докази, що спростовують обставини, на які посилається позивач, а також відповідач визнав основну заборгованість за кредитом, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача основну заборгованість за кредитом в розмірі 5 000 грн. Щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами за кредитними договорами, суд зазначає таке. Згідно п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Згідно п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таким чином, особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє. В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває до теперішнього дня. Починаючи з 24 лютого 2022 року, відповідно до Указу Президента України № 64/2022, в Україні введено воєнний стан. Верховний Суд в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 30 травня 2018 року (справа № 521/12726/16-ц) зробив висновок, що штрафні санкції та проценти за користування кредитом не підлягають стягненню з військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів. Національний банк України в своєму листі від 05 листопада 2014 року №18-112/64483 «Про скасування пені та штрафів за договорами кредиту під час АТО» надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, у якому в відповідних розділах здійснюють службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. З військового квитка [PERSON] видно, що з 27 липня 2023 року мобілізований для проходження військової служби, що підтверджується наданою відповідачем копією військового квитка серії [NUMBER] , а також довідкою №1373 від 19 лютого 2026 виданою військовою частиною [NUMBER] (а.с. 67-69 зворот, 70). З наданого розрахунку позивача видно, що борг відповідача за відсотками розраховано за період з 06 березня 2024 року по 10 грудня 2025 року в сумі 22 290 грн., з яких до стягнення позивачем заявлено в сумі 20 000 грн. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що в даному випадку на спірні правовідносини, щодо стягнення з [PERSON] відсотків за користування кредитом поширюється дія п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки відповідача було мобілізовано 27 липня 2023 року та він є військовослужбовцем, у зв`язку з чим з останнього не підлягають стягненню проценти за користування кредитом, з підстав чого вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом задоволенню не підлягають. Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначено вичерпний перелік осіб, що звільняються від сплати судового збору. Зокрема, пунктом 12 ч. 1 ст.5 Закону України «Просудовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків. З системного та логічного аналізу норм закону вбачається, що військовослужбовці звільненні від сплати судового збору лише у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків. Предметом спору у даній справі є договірні правовідносини, які не стосуються соціальних гарантій та захисту відповідача, тобто ця справа не пов`язана з порушенням гарантій соціального захисту відповідача, як військовослужбовця, а відтак відповідач не звільнений від сплати судового збору на підставі положень пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 532,48 грн. ((5 000 грн. х 2662,40 грн.)/25 000 грн. = 532,48 грн.).

Outcome: partial