Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

свої вимоги позивач, з урахуванням їх збільшення, обґрунтовує тим, що вона з 15.05.1997 року перебувала з відповідачем у шлюбі, який рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13.09.2018 року розірвано. У шлюбі у сторін народилися троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Під час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти набуте рухоме майно, а саме автомобіль марки «Mersedes Benz Vito , номерний знак [NUMBER] , який зареєстрований за відповідачем. Після розірвання шлюбу між сторонами існувала домовленість про те, що вказаний транспортний залишиться у користуванні відповідача, а він в свою чергу сплатить позивачу половину його вартості. У зв`язку з невиконанням обіцяного, вона звернулась до суду із позовом про визнання рухомого майна (автомобіля) спільною сумісною власністю подружжя та стягнення половини коштів від його вартості, який в подальшому залишила без розгляду, оскільки він запевнив, що сплатить їй половину його вартості. Оскільки в добровільному порядку він вказаного не здійснив, вона змушена повторно звернутись із позовом до суду. Також за час шлюбу та за спільні кошти придбано автомобіль марки Renault Megane , номерний знак [NUMBER] , який, як вказував відповідач, вони купили по довіреності і на своє ім`я він його не реєстрував, тому позивач і не ставила питання про його поділ. З витребуваних судом доказів стало відомо, що за відповідачем зареєстровано автомобіль марки Renault Megane , номерний знак [NUMBER] , (перереєстровано на [PERSON] ), а автомобіль марки Mersedes Benz Vito перереєстровано на [PERSON] (матір відповідача ), номерний знак [NUMBER] . Тому сторона позивача просить визнати транспортні засоби марки Mersedes Benz Vito, номерний знак [NUMBER] , ( перереєстрований на [PERSON] , номерний знак [NUMBER] ), та марки Renault Megane , номерний знак [NUMBER] (перереєстрований на [PERSON] ), спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію 1/2 частини вартості вказаних автомобілів, а також понесені судові витрати. Позивач в судове засідання не з`явилась. Її представник, адвокат Юркевич Х.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з підстав, вказаних в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, просить ці вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково із розміром вартості вказаних транспортних засобів, визначених експертом, оскільки в сервісному центрі містяться документи, які підтверджують їхню вартість транспортних засобів, від якої слід відраховувати 1/2 частину компенсації, яка має бути сплачена позивачу. Відповідно до ч. 6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на строк не більш як на десять днів, тобто до 19.02.2026 року з дня закінчення розгляду справи 11.02.2026 року. Суд, заслухавши вказаних учасників, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 15.05.1997 року, який рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13.09.2018 року розірвано (а.с. 13). Відповідно до даних свідоцтва про народження сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ( а.с. 10-12 ). Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30.03.2023 року ( справа №346/5382/22 ) позов [PERSON] до [PERSON] про визнання рухомого майна ( автомобіля ) спільною сумісною власністю подружжя та стягнення половини коштів від його вартості залишено без розгляду на підставі п. 5 ч.1 ст. 257 ЦПК України ( а.с. 17 ). Відповідно до копії договору купівлі-продажу №8/2493 від 08.03.2023 року ТОВ «Кріон-Сервіс» (комісіонер (продавець)) відчужило [PERSON] автомобіль марки Mersedes Benz , модель Vito 116CDI, 2012 року випуску, за домовленістю сторін продаж майна здійснено за 48 000 грн., які отримані безпосередньо власником майна ( а.с. 226 ). Згідно з даними листа-повідомлення Територіального сервісного центру МВС №2643 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях ( філія ГСЦ МВС) Головного сервісного центру МВС, згідно з базами даних Єдиного державного реєстру МВС, за [PERSON] , [INFO] , жителькою [ADDRESS] , здійснено реєстрацію транспортного засобу марки Mersedes Benz Vito, номерний знак [NUMBER] , 2012 року випуску, вартість 48 000 грн. ( а.с. 225 ). Відповідно до листа вказаного територіального сервісного центру, за [PERSON] , [INFO] , 22.04.2015 року зареєстровано транспортний засіб марки Renault Megane , номерний знак [NUMBER] ; транспортний засіб марки Mersedes Benz Vito, номерний знак [NUMBER] , який 13.09.2018 року зареєстровано за [PERSON] , 08.03.2023 року перереєстровано на [PERSON] , номерний знак [NUMBER] ( а.с. 74 ). Згідно з даними листа Територіального сервісного центру МВС №2643 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях ( філія ГСЦ МВС) Головного сервісного центру МВС, транспортний засіб марки Mersedes Benz Vito, номерний знак [NUMBER] , 08.03.2023 року перереєстровано на нового власника [PERSON] , [INFO] , а транспортний засіб марки Renault Megane , номерний знак [NUMBER] 18.06.2025 року на [PERSON] , [INFO] ( а.с. 235). Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст. 368 ЦК України. Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені ст. 65 СК України. Відповідно до ч. 2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Частиною 4 статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У відповідності до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном. Частинами 1, 2 статті 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до ч.1, 2 ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Верховний Суд у постанові від 05.04.2019 року по справі № 645/4711/15-ц зазначив, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Якщо один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя частину вартості спільного майна подружжя, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби. У вказаній постанові Верховний Суд також дійшов до висновку, що тягар доказування того, що відчуження було здійснено в інтересах сім`ї, має доводити той, хто це майно відчужив без згоди другого з подружжя. Матеріали справи не містять доказів згоди [PERSON] на відчуження належних подружжю автомобілів марки Mersedes Benz Vito та Renault Megane . Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/126-25/10096-АВ від 26.08.2025 року за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи середня ринкова ціна автомобіля марки Mersedes Benz Vito, номерний знак [NUMBER] , робочий об`єм двигуна 2143 см3 , тип кузова вантажопасажирський, тип пального дизельне паливо, тип коробки передач - механічна, 2012 року випуску, станом на 13.09.2018 року становила 371 064,24 грн.; середня ринкова ціна вказаного автомобіля станом на момент проведення експертизи ( 26.08.2025 року ) 528 646,80 грн. Середня ринкова ціна автомобіля марки Renault Megane , номерний знак [NUMBER] , робочий об`єм двигуна 1 461 см3 , тип кузова універсал, тип пального дизельне паливо, тип коробки передач - механічна, 2004 року випуску, станом на 13.09.2018 року становила 139 569,48 грн.; середня ринкова ціна вказаного автомобіля станом на момент проведення експертизи ( 26.08.2025 року ) 178 563,30 грн. ( а.с. 187-195 ). Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц, від 09 грудня 2020 року у справі №301/2231/17, від 07 квітня 2021 року у справі №402/849/18, від 17 серпня 2022 року у справі №545/2396/20, у випадку встановлення судом факту відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливістю встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Суди також виснували, вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого. Крім того, визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля марки Mersedes Benz Vito суд зазначає, що хоча у договорі купівлі-продажу транспортного засобу, який укладений ТОВ Кріон-Сервіс, визначена вартість його продажу, але слід врахувати, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний врахувати дійсну його вартість. При розгляді справи суд забезпечив обом сторонам можливість надати докази на підтвердження їхніх вимог та заперечень. Відповідач на спростування розміру ринкової вартості вищевказаних автомобілів інших доказів суду не надав, не надав суду заперечень на висновок експерта. В частині другій ст. 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до правил ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що транспортні засоби марки Mersedes Benz Vito, та Renault Megane набуті сторонами в період шлюбу, є спільним сумісним майном подружжя, які відчужені відповідачем без згоди дружини (позивача), а доказів того, що отримані ним кошти було використано в інтересах сім`ї матеріали справи не містять, відповідачем не спростовано презумпцію спільності вказаного майна, а відтак позивач в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, має право на грошову компенсацію 1/2 частини вартості зазначених автомобілів, а саме 264 323,40 грн. за автомобіль марки Mersedes Benz Vito та 89 281,65 грн. - марки Renault Megane . Судом також встановлено, що позивачем за звернення до суду з даною позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 3 536,10 грн. ( 1 073,60 + 2 462,50), що стверджується квитанціями від 12.12.2023 року та від 25.09.2025 року (а.с. 7, 204), а також понесено судові витрати на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи в сумі 4 278,72 грн., що стверджується відповідним рахунком-фактурою від 12.08.2025 року та платіжною інструкцією від 22.08.2025 року (а.с. 183, 237). Дані судові витрати підлягають присудженню з відповідача на користь позивача в зв`язку із задоволенням позовних вимог. На підставі наведеного, ст.ст.60, 61, 65, 69-71 СК України та,

Outcome: approved