Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 21.08.2015 зареєструвала шлюб з відповідачем, який розірвано 24.09.2025. Під час перебування у шлюбі у них народилися діти [PERSON] , 2018 року народження та [PERSON] , 2023 року народження. Зазначає, що відповідач інших утриманців не має, працездатний, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати, що дозволяє йому сплачувати аліменти. Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , 2018 року народження у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з травня 2025 року і до повноліття дитини та на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , 2023 року народження у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з травня 2025 року і до повноліття дитини. Ухвалою суду від 19.01.2026 відкрите провадження у вказаній справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивачка надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, згідно якого просить позов задовольнити частково та стягнути на користь позивачки аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дітей, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини на кожну дитину до повноліття дітей. Згідно поданої заяви просила розгляд справи проводити без її участі та без участі відповідача. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з такого. Судом установлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 21.08.2015 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.09.2025 (а.с. 2-3, 10). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою і перебувають на її утриманні, що не спростовується відповідачем (а.с. 11, 12). Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , де до складу зареєстрованих осіб входить усього 5 осіб. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно вимог статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (стаття 181 СК України). Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17.06.2020 у справі № 158/1638/18 (провадження № 61-7692св19). Відповідно до частини 1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття (частина 2 статті 183 СК України). Згідно частини 3 статті 183 СК України якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач є особою працездатного віку, неофіційно працює, отримує дохід, а тому він має об`єктивну можливість виплачувати аліменти і здатний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей. Доказів перебування на його утриманні інших дітей, непрацездатних батьків чи інших осіб, суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження обставин, які мають враховуватись судом при визначені розміру аліментів, які просить стягнути позивачка. Враховуючи положення статей 182 та 183 СК України, а також те, що неповнолітні діти сторін [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом з матір`ю, а [PERSON] є їх батьком та на нього покладено однаковий з [PERSON] обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на утримання дітей, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення найстаршою з них повноліття За вимогами статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Доказів на підтвердження того, що позивачка вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати [PERSON] суду не надала. За наведених обставин відсутні підстави для присудження аліментів за минулий час, з травня 2025 року, а тому аліменти підлягають стягненню з дня пред`явлення позову 14.01.2026. Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Оскільки позивачка при подачі даного позову була звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1331,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial