Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

05.06.2025 позивач [PERSON] , в інтересах якого діє представник [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 17.01.2025 у м. Дніпро на перехресті Б. Хмельницького та вул. Леоніда Стромцова сталася ДТП за участі автомобіля «Шевроле» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля автомобілем «Хюндай» д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Винним у скоєнні ДТП було визнано відповідача, що підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м. Дніпра від 31.03.2025 у справі № 932/2002/25. Згідно з актом виконаних робіт, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 126 400,49 грн. ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» виплатила позивачу 96 501,46 грн., що не покриває повну вартість ремонту. Таким чином, сума невідшкодованої шкоди становить 29 899,03 грн. Відповідач добровільно відшкодувати матеріальні збитки відмовився. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо транспортної пригоди у розмірі 29 899, 03 гривень, витрати на професійну допомогу у розмірі 20 000 грн, судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 11.09.2025 цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди передана за підсудністю до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області. Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 31.10.2025 відкрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. 19.11.2025 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву. Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 25.11.2025 відзив представник відповідача повернуто без розгляду. 27.11.2025 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки згідно полісу № 224426623 обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності наземних транспортних засобів встановлена сума за шкоду, заподіяну майну у розмірі 160 000 грн. ТДВ СК «АЛЬФА ГАРАНТ» виплатила позивачу 96 501,46 грн. Оскільки розмір відшкодування між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (29 899,03 грн) не перевищує ліміт відповідальності страховика, то боржником у деліктному зобов`язанні є страховик завдавача шкоди. Отже, страхова сума за заподіяну матеріальну шкоду передбачена Полісом № 224426623 обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності наземних транспортних засобів в повному обсязі покриває матеріальні збитки завдані ДТП 17.01.2025 [PERSON] , а тому підстави для задоволення позову позивача відсутні. Також просить відмовити у стягненні витрат на правову допомогу з відповідача. У судове засідання представник позивача та позивач не з`явилися, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, підтримують позовні вимоги у повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивача з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, також просила стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 11 500 грн. Вислухавши доводи представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 17.01.2025 у м. Дніпро на перехресті Б. Хмельницького та вул. Леоніда Стромцова сталася ДТП за участі автомобіля «Шевроле» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля автомобілем «Хюндай» д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Як вбачається із Реєстру судових рішень, постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.03.2025 по справі № 932/2002/25 [PERSON] притягнути до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Із постанови суду вбачається, що 17.01.2025 року об 19.45 год. водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Хюндай», д/н [NUMBER] , знаходячись на перехресті пр. Б. Хмельницького та вул. Л. Стромцова у м. Дніпро, виконуючи маневр розвороту на зелений сигнал світлофору, перед початком руху не переконався у безпеці, внаслідок чого не надав дороги та скоїв зіткнення з автомобілем «Шевроле», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався прямо у зустрічному напрямку на зелений сигнал світлофору. Внаслідок ДТП транспортні засоби пошкоджені. Своїми діями водій [PERSON] порушив п.п. 16.6. 10.1 Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України. Постанова набрала законної сили 31.03.2025 Відповідно до ч.ч. 4, 5, 6 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Хюндай», д/н [NUMBER] , на момент вчинення ДТП була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» відповідно до полісу № 224426623 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії договору з 31.10.2024 по 30.10.2025; страхова сума за шкоду, заподіяну майну 160 000,00 грн; франшиза 3 200,00 грн (а.с. 93). ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування позивачу у розмірі 96 501,46 грн. (а.с. 34) Згідно висновку експерта № 02/02/25 за результатами проведення транспортно товарознавчого дослідження від 13.02.2025 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Шевроле», д/н [NUMBER] , становить 143 517 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Шевроле», д/н [NUMBER] , становить 99 701,46 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Шевроле», д/н [NUMBER] , становить 96 571,77 грн. без урахування складової ПДВ замінюваних складових частин (а.с. 20-33) Згідно акту виконаних робіт ФОП [PERSON] вартість ремонту та відновлення транспортного засобу становить 126 400,49 грн. (а.с. 19) Згідно відповіді ТДВ СК «Альфа-Гарант» від 12.11.2025 виплата була проведена згідно висновку № 02/02/25 від 13.02.2025 вартість відновлювального ремонтустановить 143 517 грн. Згідно висновку експерта коефіцієнт фізичного зносу становить 70%, а вартість відновлювального ремонту з врахуванням зносу становить 99 701,46 грн. З урахуванням того, що франшиза становить 3 200 грн, сума страхового відшкодування, яка має бути сплачена становить 96 501,46 грн. Зазначена сума була перерахована відповідно до страхового акту ЦВ/25/0558 від 13.03.2025 (а.с. 115) Визначальним для правильного вирішення даної справи є з`ясування питання про те, чи зобов`язаний відповідач, який застрахував свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої ним шкоди сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, якщо така охоплюється лімітом застрахованої відповідальності за шкоду заподіяну майну. Так, стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Частиною першою статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 вказала, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як встановлено судом, ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування позивачу у розмірі 96 501,46 грн. Водночас, ремонтні роботи по відновленню транспортного засобу «Шевроле», д/н [NUMBER] , виконано ФОП [PERSON] за 126 400,49 грн, згідно з актом виконаних робіт. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Хюндай», д/н [NUMBER] , на момент вчинення ДТП була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» відповідно до полісу № 224426623 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії договору з 31.10.2024 по 30.10.2025; страхова сума за шкоду, заподіяну майну 160 000,00 грн; франшиза 3 200,00 грн, тобто розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика. Дійсно, якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Водночас, винна особа, в даному випадку [PERSON] не зобов`язаний відшкодовувати розмір завданої шкоди, оскільки він застрахував свою відповідальність на 160 000,00 грн шкоди заподіяної майну, а завдана шкода позивачеві у сумі 126 400,49 грн не перевищує ліміт відповідальності страховика. Суд приходить до висновку, що відповідач, який застрахував свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої ним шкоди не зобов`язаний сплачувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, якщо така охоплюється лімітом застрахованої відповідальності за шкоду заподіяну майну. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Позивачем не доведено звернення з вимогою про відшкодування шкоди з ТДВ СК «Альфа-Гарант», як і не надано доказів відмови страхової компанії відшкодувати матеріальні збитки, які виникли внаслідок ДТП. Непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди, з урахуванням того, що потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, проте його розміру недостатньо для повного відшкодування шкоди. Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України). Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 50 ЦПК України). Згідно з частинами першою та другою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що сторонами у справі є позивач і відповідач, між якими саме і виник спір, за вирішенням якого позивач звернувся до суду з позовом до відповідача. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18). У разі пред`явлення позову до неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів або замінювати первісного відповідача належним відповідачем, та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. ЦПК України саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову, є обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи. Такий висновок міститься в постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема і від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц (пункт 43) та від 19 травня 2020 року у справі № 263/17218/18 (пункт 24). [PERSON] та його представник позовних вимог до ТДВ СК «Альфа-Гарант» не пред`явило. Клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення у якості співвідповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» не заявляли. Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Суд установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, відмовляє в позові до такого відповідача, що також випливає з постанов Великої Палати Верховного Суду зокрема від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 54) та 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 31). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, тому за рахунок відповідача не відшкодовуються. Представник відповідача просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 500 грн. Щодо вирішення питання про стягнення з [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11 500 грн, суд приходить до наступного. Згідно із ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду, у справі № 910/12876/19, звернула увагу на те, що при зверненні з клопотанням про стягнення витрат на правничу допомогу, адвокатом повинно бути надано детальний опис витраченого часу на певний вид робіт (підготовка додаткових пояснень, підготовка до судових засідань, аналіз матеріалів судової справи, тощо). Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Згідно з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, представником відповідача подані наступні документи: ордер на надання правничої допомоги; договір про надання правничої допомоги від 06.11.2025, укладений між адвокатом Кузнєцовою О.П. та [PERSON] , згідно умов якого клієнт зобов`язується сплатити адвокату вартість юридичних послуг адвоката (гонорар) в розмірі 1000 грн за кожну годину роботи адвоката відповідно до акту прийому передачі виконаних робіт (п. 3.1 договору); акт прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 1 від 21.01.2026, згідно якого вартість робіт складає 11 500 грн.; квитанція ПриватБанку, згідно якої Бережецький О.Г. сплатив Кузнєцовій О.П. 11 500 грн. (а.с. 242-245) Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судом встановлено, що правнича допомога полягала в юридичній консультації, складанні та направленні адвокатського запиту до ТДВ СК «Альфа-Гарант», ознайомлені з матеріалами справи, складанні та подачі відзиву на позовну заяву, аналізі ухвали суду від 25.11.2026, участі адвоката у судових засіданнях. Витрати на правничу допомогу в сумі 11 500 грн. є документально підтвердженими. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved