Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») адвокат Столітній М.М. через систему «Електронний суд» звернувся до Бориславського міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 4 березня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (далі - ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА») та [PERSON] укладено кредитний договір № 4443646 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Договір укладено в електронному форматі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі 2000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. 25 жовтня 2024 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі договору факторингу № 25/10/2024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 4 березня 2024 року № 4443646 на загальну суму 14800,00 грн, яка складається з: 2000,00 грн заборгованість по тілу кредиту; 11800,00 грн заборгованість по відсоткам, 1000,00 грн штрафні санкції. Відповідно до умов строк дії пункту 1.3 договору № 4443646 строк кредиту 360 днів: з 4 березня 2024 року по 27 лютого 2025 року. Станом на дату укладання договору факторингу, строк дії кредитного договору не закінчився, а тому в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у період з 26 жовтня 2024 року по 27 лютого 2025 року (125 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 6250,00 грн. Оскільки сума заборгованості не погашена, позивач просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» суму заборгованості 21050,00 грн, з яких сума кредиту - 2000,00 грн; сума процентів за користування кредитом 11800,00 грн; нараховані позивачем проценти за 125 календарних днів 6250,00 грн; штрафні санкції - 1000,00 грн; сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 грудня 2025 року вказана позовна заява (справа № 438/1992/25) передана судді Бориславського міського суду Львівської області Дудар О.В. Ухвалою від 20 січня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі № 438/1992/25 Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання на 4 лютого 2026 року. Витребувано в АТ «Райффайзен банк» докази у справі. Представник позивача у судові засідання не прибув, у позовні заяві просив розгляд справи без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Конверти з рекомендованими повідомленнями з судовими повістками про судові засідання, призначені на 4 та 16 лютого 2026 року, направлені на зареєстровану адресу [PERSON] повернулись до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до практики Верховного Суду (постанова від 18 березня 2021 року у справі № 443/3142/24, постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17) є достатніми для того, щоб вважати повідомлення належним. Відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 4 березня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено кредитний договір № 4443646 про надання коштів на умовах споживчого кредиту Вказаний договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 66659. Крім того, відповідач ознайомився з паспортом споживчого кредиту, який також підписав шляхом вчинення електронного підпису одноразовим ідентифікатором 67209. Відповідно до умов вказаного договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язались надати відповідачу грошові кошти в гривні (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором Загальний розмір кредиту склав 2000,00 грн ( пункт 1.2 договору). Строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни повернення (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача (далі Графік платежів) (пункт 1.3 договору). Відповідно до пункту 1.4 договору тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процента ставка становить 2,5% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в пункті 1.3 цього договору. Знижена процентна ставка становить 0,01% в день. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 20000,00 грн, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 18506,00 грн (пункт 1.6 договору). Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки [NUMBER] . Дати надання кредиту 4 березня 2024 року або 5 березня 2024 року. З пункту 9.9 договору вбачається, що відповідач підтвердив, що перед укладенням цього договору була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) вказана в частинах 1, 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Вебсайті; б) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до статті 9 Закону України «Про споживче кредитування; він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», актуальна на дату укладання договору редакція яких розміщена на Вебсайті, повністю розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. На виконання умов кредитного договору від 4 березня 2024 року № 4443646 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» перерахувало кошти в сумі 2000,00 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 351975146, призначення платежу: Зарахування 2000 грн на карту [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ». Належність відповідачу банківської картки за [NUMBER] та зарахування на неї 4 березня 2024 року грошових коштів в розмірі 2000,00 грн підтверджується інформацією наданою АТ «Райффайзен Банк» та випискою по рахунку, який належить [PERSON] . Оскільки відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 25 жовтня 2024 року заборгованість [PERSON] за договором № 4443646 згідно з розрахунком заборгованості становила 14800,00 грн, яка складається з: 2000,00 грн заборгованість по тілу кредиту; 11800,00 грн заборгованість по відсоткам, 1000,00 грн штрафні санкції. 25 жовтня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», укладено договір факторингу № 25/10/2024, за яким, фактор передав клієнту право вимоги за кредитними договорами. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу від 24 травня 2024 року № 25/10/2024 ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 4 березня 2024 року № 4443646 на загальну суму заборгованості 14800,00 грн, яка складається з: 2000,00 грн заборгованість по тілу кредиту; 11800,00 грн заборгованість по відсоткам, 1000,00 грн штрафні санкції. Сплата коштів за договором факторингу від 25 жовтня 2024 року № 25/10/2024 підтверджується копією платіжної інструкції від 1 листопада 2024 року № 3475. У межах строку дії договору від 4 березня 2024 року № 4443646 ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у період з 25 жовтня 2024 року по 27 лютого 2025 року (125 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 6250,00 грн, що відповідає строку надання кредиту, зазначеному в цьому договорі. Отже загальна вартість заборгованості становить 46100,00 грн та складається з 7000,00 грн. - сума кредиту, 30700,00 грн - сума процентів за користування кредитом за первісного кредитора, 8400,00 грн сума процентів за користування кредитом за нового кредитора. Також судом встановлено, що у найменуванні ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» відбулися зміни, реєстраційні дані про що внесено державним реєстратором 10 грудня 2024 року, зокрема назву юридичної особи ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». що підтверджується відповідною Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 10 грудня 2024 року № 1000681070010062201. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до положень статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. За приписами частини 1,2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 цього Закону). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 4 статті 11 вказаного Закону встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому стпттею12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). У відповідності до частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (стаття 514 ЦК України). Відповідно до правил статті 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнт) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно з частиною 1 статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому. З матеріалів справи вбачається, що позичальник зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Відповідно частин 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з розрахунками заборгованості за кредитним договором, наданих позивачем, сума заборгованості становить 21050,00 грн, з яких сума кредиту - 2000,00 грн; сума процентів за користування кредитом 11800,00 грн; нараховані позивачем проценти за 125 календарних днів 6250,00 грн; штрафні санкції 1000,00 грн. Суд частково не погоджується з таким розрахунком щодо нарахування заборгованості за процентами, виходячи з наступного. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX (набрав чинності 24 грудня 2023 року) статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено: частиною 4 цієї статті, у якій зазначено формулу розрахунку денної процентної ставки за споживчим кредитом; частина 5 цієї статті, у якій визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Оскільки договір заборгованість за яким просить стягнути позивач, укладений між сторонами після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, яким внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» (в частині обмеження розміру денної процентної ставки), проте без урахування його положень, а тому відповідні умови договору щодо нарахування процентів у розмірі, що перевищує 1,5 % на день, починаючи з 22 квітня 2024 року, а також у розмірі, що перевищує 1% на день, починаючи з 20 серпня 2024 року, є нікчемними. Проте, із розрахунку заборгованості, нарахування заборгованості за процентами відповідачу первісним кредитором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» здійснювалось наступним чином: у період з 4 березня 2024 року по 2 квітня 2024 року за ставкою 2,49 %, у період з 3 квітня 2024 року по 25 жовтня 2024 року за ставкою 2,5 %, в той час, коли максимальна денна процентна ставка за кредитом для відповідача з у період з 22 квітня 2024 року не могла перевищувати 1,5%, а з 20 серпня 2024 року не могла перевищувати 1 %. Згідно розрахунку заборгованості, нарахування заборгованості за процентами відповідачу ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у період з 26 жовтня 2024 року по 27 лютого 2025 року здійснювалось нарахування за ставкою 2,5 %, у той час, коли максимальна денна процентна ставка за кредитом для відповідача з 20 серпня 2024 року не могла перевищувати 1 %. Тобто, належна заборгованість за процентами, яка слід стягнути з відповідача за період нарахування, становить 9864,00 грн: 1494,00 грн = 2000,00 х 2,49 % х 30 (з 4 березня 2024 року по 2 квітня 2024 року) +950,00 грн = 2000,00 х 2,5 % х 19 (з 3 квітня 2024 року по 21 квітня 2024 року) + 3600,00 грн = 2000,00 х 1,5 % х 120 (з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року ) +3820,00 грн = 2000,00 х 1% х 191 (з 20 серпня 2024 року по 27 лютого 2025 року). Щодо нарахування штрафних санкції в сумі 1000,00 грн, то суд вважає, що такі не підлягають стягненню з огляду на таке. Так, пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України унормовано, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року за № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, на території України введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Згодом, неодноразово воєнний стан на території України продовжувався у встановленому законом порядку і є чинним на даний час. Отже, в умовах воєнного стану позичальник (боржник) звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення грошового зобов`язання, а тому вимоги позивача у частині нарахування неустойки не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та є безпідставними, а тому не підлягають до задоволення. Враховуючи, що на час розгляду справи відповідачем не надано доказів виконання обов`язку по сплаті вказаної вище заборгованості, суд приходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 4 березня 2024 року № 4443646 підлягають частковому задоволенню в розмірі 11864,00 грн, з яких 2000,00 грн сума кредиту, 9864,00 грн проценти за користування кредитом. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме: на 56,36 % (розрахунок 11864,00 грн (задоволена частинна вимог): 21050,00 грн (ціна позову)) х 100 = 56,36 %, з позивача на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір в розмірі 1365,26 грн (56,36 % від 2422,40 грн). Щодо заяви представника позивача про розподіл судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до частин 1-3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Частиною 1 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частин 3 та 4 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Отже, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Верховний Суд у постанові 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначив, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи. На підтвердження понесених витрат представником позивача - адвокатом Городніщевою Є.О. надано: договір про надання правової допомоги від 10 грудня 2024 року № 10/12-2024; акт прийому-передачі виконаних робіт по договору про надання правової допомоги від 10 грудня 2024 року № 10/12-2024, акт від 4 грудня 2025 року № 13307 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно з договором від 10 грудня 2024 року № 10/12-2024, рахунок на оплату № 13307-04/12-2025 від 4 грудня 2025 року в сумі 10000,00 грн, заявка від 4 грудня 2025 року № 13307 на виконання доручення до договору від 10 грудня 2024 року № 10/12-2024. За результатами розгляду питання про розподіл судових витрат та дослідження поданих на їх підтвердження доказів, суд враховує, що дана справа є типовою та нескладною за своєю суттю. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» заява № 58442/00, зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані представником позивача документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат, пов`язаних із розглядом справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5636,00 грн (пропорційно до задоволених послуг) не є цілком співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Таким чином, з врахуванням виконаної адвокатом роботи, враховуючи категорію справи, обсяги виконаної роботи, а також беручи до уваги принципи пропорційності, співмірності та розумності судових витрат, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Outcome: partial