Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначив, що 10 серпня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (далі ТОВ «МІЛОАН») та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №7469851, відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит у сумі 5000,00 грн, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у термін встановлений Договором. Товариство свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі та надало відповідачці кошти в розмірі визначеному умовами договору. Відповідачка у свою чергу не виконала умови кредитного договору. Згідно умов вказаного договору цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Відповідачка підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 30.01.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (далі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») було укладено Договір відступлення прав вимоги №89-МЛ від 30.01.2023, відповідно до якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до [PERSON] за Кредитним договором №7469851 від 10.08.2022. Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідачки перед позивачем становить: 14 071,50 грн, з яких 2 700,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 10 421,50 грн прострочена заборгованість за сумою відсотків; 950,00 грн прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту. Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача 14 071,50 грн. заборгованості за Кредитним договором №7469851 від 10.08.2022, а також сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн. та 8 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце його проведення повідомлена належним чином, шляхом опублікування на офіційному вебсайті судової влади України тексту оголошення про виклик відповідачки. Причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення слухання справи від неї до суду не надійшло. Відповідачці надано строк для подачі відзиву, однак остання своїм правом не скористалася, відзиву до суду не надіслала. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд уважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі доказів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. 16.02.2026 згідно ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступного. 10.08.2022 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №7469851, відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит у сумі 5000,00 грн. (п.1.2), строком користування 105 днів з 10.08.2022 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів (п.1.3), пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 25.08.2022 (рекомендована дата платежу) (п.1.3.1), поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 23.11.2022 (дата остаточного погашення заборгованості) (п.1.3.2), проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 1500 грн., які нараховуються за процентною ставкою 2,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (п. 1.5.2), проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 13 500,00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (п. 1.5.3), комісія за надання кредиту: 950,00 грн., яка нараховується за ставкою 19,00 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (матеріали справи в змішаній формі ). ТОВ «МІЛОАН» виконало своє зобов`язання та надало [PERSON] грошові кошти у розмірі, встановленому Договором про споживчий кредит, що підтверджується платіжним дорученням 80202395 від 10.08.2022 (матеріали справи в електронній формі). Згідно ч.1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Згідно ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, які були надіслані відповідачу на його номер телефону. З врахуванням викладеного, матеріалами справи підтверджується, що між сторонами укладено кредитний договір, відповідачка ознайомилася і погодилася з умовами договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч.13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Так, згідно матеріалів справи встановлено, що договір про споживчий кредит №7469851 від 10.08.2022 підписано відповідачкою [PERSON] електронним підписом, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора «V78478», тобто з дотриманням вимог ч. 6,8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Разом із копією договору стороною позивача надано анкету-заяву на кредит №7469851 (матеріали справи в електронній формі). Як вже встановлено судом, відповідачка належним чином свої зобов`язання не виконала. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором №7469851 від 10.08.2022, долученої до матеріалів справи, розмір заборгованості відповідачки за простроченими відсотками становить 10 421,50 грн., за тілом кредиту 2 700,00 грн., за комісією 950,00 грн. Таким чином загальний розмір заборгованості відповідачки за договором складає 14 071,50 грн. (матеріали справи в електронній формі). 30 січня 2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги №89-МЛ, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» передало (відступило) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників (матеріали справи в електронній формі). Згідно витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №89-МЛ від 30 січня 2023 року, заборгованість [PERSON] за Кредитним договором №7469851 від 10.08.2022 становить 14 071,50 грн., з яких 2 700,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 10 421,50 грн. заборгованість за відсотками, 950,00 грн. - заборгованість за комісією (матеріали справи в електронній формі). Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За змістом статей 514,516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст.1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та розмір процентів, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч.1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Комплексний аналіз норм пункту 3 частини першої статті 43, статті 180, частин першої, другої статті 227 ЦПК України свідчить, що про визнання обставин учасниками справи має, в тому числі, бути зазначено в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників або іншим чином визнано ці обставини саме під час розгляду спору в суді, а не поза його межами (див. постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року у справі № 297/3225/16-ц (провадження № 61-19259св19). Як вбачається з досліджених судом доказів, умови договору позичальником належним чином не виконані, в передбачені договором строки кредит не погашений. Враховуючи викладене, оскільки відповідачка умови договору виконувала неналежним чином, у зв`язку із чим утворилась прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 10 421,50 грн. Суд вважає, що відсотки за вказаним кредитним договором нараховувалися відповідно до умов договору та закону, тому не підлягають зменшенню. Будь-яких доказів на спростування зазначеного розміру заборгованості зі сторони відповідачки до суду не надходило, як і відсутні докази належного виконання відповідачкою своїх зобов`язань перед банком за умовами укладеного між сторонами договору. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які встановлені ст.ст. 10,11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог або заперечень, саме сторона визначає коло доказів, які вона надає суду. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем доведено на підставі наданих належних доказів, що відповідачці були надані кредитні кошти, якими вона користувалася, однак, допустила неналежне виконання своїх обов`язків, порушила умови договору щодо повернення кредитодавцеві суми позики та відсотків за користування нею, а тому вимоги позову в частині стягнення заборгованості за кредитом підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд дійшов висновку про таке. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №29162 від 31.10.2025 (а.с. 5), які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача згідно ст.141 ЦПК України. У позовній заяві позивач прохає стягнути із відповідачки понесені ним судові витрати в частині отриманої та сплаченої ним професійної правничої допомоги в сумі 8 000,00 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем професійної правничої допомоги адвокатського об`єднання "Апологет" на суму 8000,00 грн. згідно з договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025, Акту №Д/6070 наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 22.10.2025, Детального опису наданих послуг до Акту №Д/6070 від 22.10.2025 року за договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 (матеріали справи в електронній формі). Згідно з Детальним описом наданих послуг до Акту №Д/6070 від 22.10.2025 року за договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 позивачу адвокатським об`єднанням "Апологет" надано такі послуги: усна консультація клієнта щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором, ознайомлення з матеріалами кредитної справи, погодження правової позиції клієнта у справі, складення позовної заяви з урахуванням правової позиції клієнта, подання заяви до суду від імені клієнта. Судом встановлено, що сума в розмірі 8 000 гривень за надані послуги правничої допомоги є неспіврозмірною виконаній адвокатським бюро роботі, яка складає 6 год. 30 хв. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, позовна заява є типовою для таких правовідносин, у спорах такого характеру судова практика є сталою, застосування великої кількості законодавчих актів спірні правовідносини не передбачають, матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження та збирання б яких адвокат витратив значний час. Участі в судових засіданнях адвокат не приймав. З огляду на викладене, суд враховуючи принципи співрозмірності та реальності розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, обсягом та змістом наданих адвокатських послуг і виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу. Достатньою компенсацією витрат позивача на професійну правничу допомогу на переконання суду буде сума у розмірі 4000 грн.

Outcome: partial