Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

У жовтні 2025 року позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом, в якому просять: - визнати за [PERSON] та [PERSON] право сумісної власності в рівних частках 1/2 на нежитлове приміщення 105, площею 161,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав №2790378723060, яке знаходиться за адресом: [ADDRESS] . - зняти арешт (номер запису про обтяження 51584917, реєстраційний номер обтяження 8943 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), накладений на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Жовтневого районного управління міста Запоріжжя від 11.05.2004, серія та номер АА 944153 з нежитлового приміщення 105, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав N2790378723060, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказали, що 01.09.2023 року, з метою реалізації права розпорядженням своєю власністю, Позивачі отримали витяг з Державного реєстру речових прав від 01.09.2023 та дізналися, що нежитлове приміщення у будинку [ADDRESS] , та яке з 18.10.2004 року належить позивачам на праві приватної спільної власності в рівних частках 1/2 , обтяжене арештом: суб`єкт обтяження є товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «ПІК», код 22130246, країна реєстрації Україна на підставі постанови відділу ДВС Жовтневого районного управління м. Запоріжжя від серія АА номер 944153, було 11.05.2004 накладено арешт на нежитлове приміщення XIII літ,А-5, що знаходиться за адресом: [ADDRESS] , яке належить боржнику товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «ПІК», відомості про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 8943 зроблений 14.05.2004;суб`єкт на момент перенесення обтяження не є власником. На письмову заяву про зняття вищезазначеного арешту, позивач 2 отримала письмову відповідь Центрального відділу ДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) від 22.09.2023 . Із змісту відповіді вбачається, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, відсутня інформація щодо виконавчого документа, а саме виконавчий напис №1165 виданий 16.04.2002 року приватним нотаріусом : Запорізького міського нотаріального округу про стягнення з ВКФ «ПІК». Також строки зберігання виконавчих проваджень та здавальних описів (завершених виконавчих проваджень) становлять три роки, після чого вони підлягають знищенню. У відповіді Відповідача зазначено, що арешт майна боржника може бути знятий лише на підставі ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, виконавче провадження знищено, виконавча служба не може винести Постанову про скасування арешту. 18.10.2004 Позивачі з гр. [PERSON] уклали договір купівлі- продажу нежилого приміщення XIII підвалу літ.А-5, площею 115,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною вартістю 35128 гривень. Відповідно п.4 цього договору покупець засвідчила, що зазначений нерухомий об`єкт до часу укладення договору купівлі-продажу нікому іншому не продано, не подаровано, не обмінене, не заставлено, як внесок до статутного фонду юридичних осіб не внесений, в спорі і під забороною (арештом) не перебуває, судового спору щодо нього, а також прав на нього у третіх осіб (у тому числі за договорами оренди) як у межах, так і за межами України немає. Позивачі 18.10.2004 року уклали з гр. [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , загальною вартістю 11059 гривень. Дані договори купівлі-продажу були посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Варавкою В.М. і відповідно внесені в реєстр за №3256 та №3260. Відповідно Архівної довідки Запорізького обласного державного нотаріального архіву від 28.09.2023 №1046/01-17 під час нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу від 18.10.2004 №3256 та №3260 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Варавкою В.М. перевірялась наявність або відсутність заборони відчуження об`єктів нерухомого майна: приміщення XIII підвалу літ-5 та квартири [ADDRESS] . Згідно Витягів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 18.10.2004 за №1216189 та №1216029 - інформація про заборони відчуження відсутні, також згідно інформацій з Єдиного реєстру заборон - ці приміщення під забороною не перебувають. Таким чином дані приміщення придбані на законних підставах із нотаріальним посвідченням договорів і з проведенням повного розрахунку та повною перевіркою. Позивачі є добросовісними, так як під час купівлі нерухомості позивачі не знали і не повинні були знати по відсутність у них підстав для набуття права власності. З часу купівлі вищезазначених приміщень, як законні співвласники, позивачі спільно відкрито володіють та користуються відповідним нерухомим майном. Розпорядженням голови Жовтневої районної адміністрації від 22.12.2005 №1360-р об`єднаним нежитловим приміщенням №ХІІІ та 105 в житловому будинку [ADDRESS] присвоєно єдиний номер 105. У 2005 році Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації до технічних паспортів - знесені відповідні зміни. З 2004 по 2023 роки в Державному реєстрі речових прав відображалася інформація про два окремих приміщень, право власності яких є спільна приватна власність позивачів. У 2023 році оформили технічний паспорт - як на єдиний самостійний об`єкт нерухомого майна нежитлове приміщення №105, площею 161,4 кв.м. Та при внесення відомостей в Державний реєстр речових прав дізналися, що одне з приміщень, а саме нежитлове приміщення XIII підвалу літ. А-5 знаходиться під арештом. На протязі з 2004 по 2025 років до позивачів ані фізична особа ані юридична особа не зверталися з будь-якими вимогами про право власності на нежитлове приміщення. Накладене обтяження в Державному реєстрі речових прав нежитлового приміщення XIII підвалу літ.А-5, площею 115,0 кв.м. порушує право власності позивачів, перешкоджає позивачам розпоряджатися спільною приватною власністю. Ухвалою суду від 13.10.2025 року справу прийнято до розгляду та визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. 09.12.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. [PERSON] до судового засідання не з`явилася, долучила до матеріалів справи заяву про розгляд справи у її відcутність, підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, по невідомій суду причині, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток з повідомленням, відзив на позовну заяву не надав. Конверт з ухвалою про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками та конверти з судовою повісткою, що направлявся за адресою останнього відомого місця проживання відповідача, повернулися до суду не врученим з відміткою Укрпошти про причини повернення «Адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Представник Центрального ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), у судове засідання повторно не з`явився про причини неявки не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з гр. [PERSON] 18.10.2004 року уклали договір купівлі- продажу нежилого приміщення XIII підвалу літ.А-5, площею 115,0 кв.м., що знаходиться за адресом: [ADDRESS] , загальною вартістю 35128 гривень. Відповідно п.4 цього договору покупець засвідчила, що зазначений нерухомий об`єкт до часу укладення договору купівлі-продажу нікому іншому не продано, не подаровано, не обмінене, не заставлено, як внесок до статутного фонду юридичних осіб не внесений, в спорі і під забороною (арештом) не перебуває, судового спору щодо нього, а також прав на нього у третіх осіб (у тому числі за договорами оренди) як у межах, так і за межами України немає. Позивачі 18.10.2004 року уклали з гр. [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , загальною вартістю 11059 гривень. Дані договори купівлі-продажу були посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Варавкою В.М. і відповідно внесені в реєстр за №3256 та №3260. Відповідно Архівної довідки Запорізького обласного державного нотаріального архіву від 28.09.2023 №1046/01-17 під час нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу від 18.10.2004 №3256 та №3260 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Варавкою В.М. перевірялась наявність або відсутність заборони відчуження об`єктів нерухомого майна: приміщення XIII підвалу літ-5 та квартири [ADDRESS] . Згідно Витягів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 18.10.2004 за №1216189 та №1216029 - інформація про заборони відчуження відсутні, також згідно інформацій з Єдиного реєстру заборон - ці приміщення під забороною не перебувають Таким чином дані приміщення придбані на законних підставах із нотаріальним посвідченням договорів і з проведенням повного розрахунку та повною перевіркою. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав від 01.09.2023 нежитлове приміщення у будинку [ADDRESS] , та яке з 18.10.2004 року належить позивачам на праві приватної спільної власності в рівних частках 1/2 , обтяжене арештом: суб`єкт обтяження є товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «ПІК», код 22130246, країна реєстрації Україна на підставі постанови відділу ДВС Жовтневого районного управління м. Запоріжжя від серія АА номер 944153, було 11.05.2004 накладено арешт на нежитлове приміщення XIII літ,А-5, що знаходиться за адресом: [ADDRESS] , яке належить боржнику товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «ПІК», відомості про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 8943 зроблений 14.05.2004; суб`єкт на момент перенесення обтяження не є власником. Згідно письмової відповіді Центрального відділу ДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) від 22.09.2023 . Із змісту відповіді вбачається, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, відсутня інформація щодо виконавчого документа, а саме виконавчий напис №1165 виданий 16.04.2002 року приватним нотаріусом : Запорізького міського нотаріального округу про стягнення з ВКФ «ПІК». Також строки зберігання виконавчих проваджень та здавальних описів (завершених виконавчих проваджень) становлять три роки, після чого вони підлягають знищенню. У відповіді Відповідача зазначено, що арешт майна боржника може бути знятий лише на підставі ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». Звертаючись до суду з позовом, позивачі зазначають, що накладення арешту та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обмежує права позивачів як власників щодо вільного розпорядження майном та оформлення спадщини. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені статтею 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. За приписами статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для реєстрації припинення обтяження є, в тому числі, й рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей. Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12, від 01 листопада 2021 року у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20, від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15, від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11, від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц, від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц зазначено, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, та відсутність у необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Однак, накладений арешт на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Жовтневого районного управління міста Запоріжжя від 11.05.2004, серія та номер АА 944153 з нежитлового приміщення 105, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав N2790378723060, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] дотепер є чинним. У випадку повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні, у тому числі накладеного за ухвалою суду про забезпечення позову. Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27 березня 2024 року у справі № 462/6014/15-ц. Суд ,вважає, що на даний час потреба в арешті майна відпала, з моменту накладення арешту пройшло більше 21 року, виконавчі провадження відсутні. За таких умов, негативні наслідки у вигляді не скасованого арешту на майно суперечить принципу розумності та справедливості. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку й оскільки позивач в інший спосіб, окрім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд дійшов висновку про необхідність захисту їх права шляхом скасування такого арешту. Щодо визнання права власності на нежитлове приміщення суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За нормами ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідач не заявляв, що не визнає або оспорює право власності на спірне нерухоме майно, чи про те, що оспорює право позивачів на власність. Також до позову додані копії правовстановлюючих документів на нежитлове приміщення і про їх втрату позивачами не заявлялося. Тобто неможливість позивачами розпоряджатися спільною приватною власністю є наслідком наявності арешту на майно власників, а не оспорювання чи не визнання її права власності. За таких обставин, суд вважає відмовити у задоволенні позову в частині визнання за [PERSON] та [PERSON] право сумісної власності в рівних частках 1/2 на нежитлове приміщення 105, площею 161,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав №2790378723060, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: partial