Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

До Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] звернувся АТ «Універсал Банк» та просив стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 27286,88 грн, судові витрати у справі. У позовній заяві позивач зазначив, що у жовтні 2017 АТ «Універсал банк» запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank, за заявою клієнтів, встановлюється кредитний ліміт. Особливістю цього проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом Банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Позивач вказував, що умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал банк», опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням http://www/monobank.ua/terms. 16.05.2019 [PERSON] звернулась до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 16.05.2019 та встановивши мобільний додаток monobank, отримала розрахункову карту [NUMBER] та відкрила розрахунковий рахунок № [NUMBER] . Посилався на те, що AT "УНІВЕРСАЛ БАНК" свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка не повернула своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим її заборгованість перед банком становить 27 286,88 грн. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22.12.2025 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 148). В судове засідання представник позивача не з`явився. У позовній заяві просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про день та час судового розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилась, заяв про відкладення розгляду справи чи відзиву на позов не надала. Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази у їх наявності, враховує, що відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи, АТ «Універсал Банк» запроваджено проект «Monobank», в межах якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «Monobank». Після перевірки кредитної історії на платіжних картках «Monobank» за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Ідентифікація клієнта для доступу у мобільному додатку здійснюється за допомогою засобів ідентиікації, які передбачені між банком і клієнтом (засоби ідентифікації: номер телефона клієнта, особистий ПІН-код, сукупність цифрових т а літерних компонентів. Згідно з матеріалами справи 16.05.2019 [PERSON] власноручно підписала Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг monobank/Universal Bank, за змістом якої просить відкрити поточний рахунок № [NUMBER] у АТ «Універсал Банк» у гривні на її ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, зазначену у додатку, відповідно до умов договору. У анкеті- заяві відповідачка засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення удосконаленого електронного підпису у мобільному додатку з метою засвідчення її дій згідно з Договором. Визнала, що УЕП є аналогом власноручного підпису. На підтвердження факту надання кредитних коштів відповідачці позивачем надано виписку по рахунку, яка містить відомості про надання кредиту згідно з кредитним договором № 26201303355546, рух коштів по картці за період із 17.05.2019 по 05.10.2025 (а.с. 38-60). Згідно із розрахунком заборгованості за договором № б/н від 16.05.2019, укладеним між АТ «Універсал Банк» та клієнтом [PERSON] станом на 05.10.2025 загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло) склав 27286, 88 грн (а.с. 61-68). При цьому судом встановлено, що заявлений до стягнення розмір заборгованості, фактично, не є заборгованістю лише за тілом кредиту, оскільки банком також нараховувались проценти на заборгованість за кредитом у розмірі 38,4 % та 37,2%, а також здійснювалось автоматичне списання процентів, що теж враховано банком, як заборгованість за тілом кредиту, однак фактично такою не було. Водночас, позивач не довів належними доказами факт погодження позичальником таких істотних умов кредитування, як строк дії зобов`язання, розмір відсотків та порядок повернення кредитних коштів. Позовних вимог про стягнення з відповідачки процентів за користування кредитом позивачем не заявлено. Суд враховує, що до Анкети-заяви банк додав Умови і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank/Universal Bank (а.с.87-108); тарифи по картках «monobank» (а.с.70-86); паспорти споживчого кредиту, таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача (а.с.108 зворот-113). Однак, слід зауважити, що у підписаній анкеті-заяві сторони договору не погоджували відсоткові ставки 37,2 % та 38,4 %. Натомість, суд приймає до уваги, що Умови та правила надання банківських послуг на які посилається позивач, це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Натомість, їх оприлюднення на офіційному сайті банку не звільняє позивача від обов`язку доказування у індивідуальному судовому спорі погодження позичальником умов кредитування шляхом їх підписання. Наведене забезпечує автономію волі та приватного інтересу кожної особи без порушення прав позичальника, як слабшої сторони. Факт ознайомлення відповідачки з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту в матеріалах справи відсутній. Крім того, наявні у справі Умови та правила [PERSON] не підписані, а тому згідно з роз`ясненнями, що викладені у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17, із огляду на їх мінливий характер, такі Умови і правила не можна вважати складовою частиною кредитного договору. Доводи позивача про те, що факт ознайомлення підтверджується тим, що на підставі анкети-заяви відповідачка висловила свою згоду з вказаними вище документами в електронному вигляді у мобільному застосунку «Monobank» шляхом застосування електронного цифрового підпису, є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутнє підтвердження із зазначенням дати та часу одержання відповідачкою у електронному вигляді Умов обслуговування рахунків фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» та тарифів. До суду не надано жодних належних та допустимих доказів того, що саме з цими Умовами та правилами була ознайомлена відповідачка у мобільному застосунку. Водночас, посилання сторони позивача на Паспорти споживчого кредиту, які начебто свідчать про погодження всіх істотних умов договору, суд вважає необґрунтованими. Так, у Паспортах споживчого кредиту надається наступна інформація: 1. Інформація про контактні дані кредитодавця; 2. Інформація про кредитного посередника: 3. Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача; 4. Інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; 5. Порядок повернення кредиту; 6. Додаткова інформація; 7. Інші важливі правові аспекти ( а.с. 108 зворот-110, 111-113). При цьому, найменування розділу 3 "Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача" свідчать про те, що споживач бажав замовити споживчий кредит, а у Паспорті йому пропонуються певні умови на його розсуд, які влаштують його при подальшому укладенні договору. Водночас, з огляду на вказаний зміст Паспортів споживчого кредитування, суд визнає, що цей документ не є кредитним договором із узгодженими умовами, а носить лише інформаційний та ознайомлювальний характер, та передує укладенню договору між сторонами на прийнятних умовах. Такі дії банку цілком відповідають положенням Закону України "Про захист прав споживачів" про ознайомлення споживача перед укладенням договору з умовами кредитування (реальна процентна ставка, подорожчання кредиту, сукупна вартість кредиту тощо), що є підготовкою до укладення договору, та не підміняє сам договір. Отже, Паспорти споживчого кредиту не підтверджують домовленості АТ "Універсал Банк" та [PERSON] про істотні умови кредитного договору, оскільки містять узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту. В цей час, у Паспортах споживчого кредиту річна процентна ставка обчислена на основі припущення, а умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної в них і залежатимуть від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача. Більш того, зі змісту Паспортів слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цих Паспортах споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. У розділі 4 вказаних Паспортів зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення. Наведені обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування, викладених вище, і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконують свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Отже, зазначені Паспорти споживчого кредиту містять узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передують укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачають проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Отже нарахування процентів у розмірі 38, 4 та 37, 2 є безпідставними, в свою чергу, такі неправомірно включені проценти до тіла кредиту та автоматично списані з рахунку відповідача, необхідно вирахувати із суми заборгованості за тілом кредиту. Так, з наданого позивачем розрахунку заборгованості видно, що з 17.05.2019 по 31.08.2020 включно здійснювалось нарахування відсотків у розмірі 38, 4 %, а з 01.09.2020 по 01.03.2025 позивачем нараховувались відсотки у розмірі 37, 2 %. Загальна сума нарахованих відсотків за весь період становить 37217, 60 грн. При цьому, у розрахунку заборгованості станом на 01.03.2025 зазначено, що заборгованість відповідачки за нарахованими процентами становить 24590, 86 грн. Враховуючи, що така заборгованість за наданим кредитом нарахована безпідставно, то у її стягненні слід відмовити. В той же час, встановлено, що за період з 17.05.2019 по 31.08.2020 відповідачкою було внесено грошові кошти на погашення кредиту у загальному розмірі 83360,60 грн. З наданого розрахунку заборгованості видно, що позивач здійснював зарахування внесених відповідачкою грошових коштів на погашення заборгованості по відсоткам на загальну суму 12626, 74 грн. Оскільки нарахування відсотків судом визнано безпідставним, відповідно, підлягає вирахуванню вказана сума від суми заборгованості за тілом кредиту. З розрахунку заборгованості видно, що станом на 01.03.2025 заборгованість за тілом кредиту становила 4111,02 грн. В свою чергу, 30.04.2025 відповідачкою було внесено 1415,00 грн в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Отже, станом на 01.05.2025 заборгованість відповідачки за тілом кредиту становила 2696, 02 грн. В той же час, суд дійшов висновку щодо необхідності вирахування із заборгованості за тілом кредиту суми грошових коштів, які були сплачені відповідачкою та безпідставно зараховані позивачем у рахунок погашення процентів у розмірі 12626, 74 грн. Оскільки ця сума є більшою за розмір заборгованості за тілом кредиту, то суд приходить до висновку про відсутність заборгованості відповідачки за укладеним 16.05.2019 кредитним договором. Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові, судові витрати у справі покладаються на позивача.

Outcome: dismissed