Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" звернулося до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість в розмірі 18000,00 грн., витрати на сплату судового збору, та професійну правничу допомогу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 06 грудня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] було укладено договір про надання коштів у кредит №8458471, за умовами якого кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн., строк кредиту 30 днів (з 06 грудня 2024 року до 04 січня 2025 року), із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,01%, що нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 29,71% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 2971,00 грн.). Проте відповідач [PERSON] порушив умови Договору кредиту та не виконував покладені на нього зобов`язання належним чином у зв`язку з чим, станом на 12 травня 2025 року, сума заборгованості відповідача за договором становить 18000,00 грн.. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором кредиту в розмірі 18000,00 грн., з яких: 10000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту), 29,00 грн. проценти, 5000,00 грн. проценти за понадстрокове користування кредитом, та 2971,00 грн. комісія за надання кредиту. Крім того позивач також просить суд стягнути з відповідача судовий збір 3028 грн., та витрати на професійну правничу допомогу 7100 грн.. Представник позивача в судове засідання не з`явився, згідно заяви просив справу слухати в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, згідно відзиву позовні вимоги визнає частково, визнає вимогу про стягнення тіла кредиту та нарахування відсотків, заперечує, щодо нарахування комісії, процентів за понадстрокове користування, та витрат на правову допомогу. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 06 грудня 2024 року між ТОВ"1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] було укладено договір надання коштів у кредит №8458471. Положеннями п.2.1 Кредитного договору передбачено, що за цим договором кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника з використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж саму суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту або достроково та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту. Мета отримання кредиту: придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.2.1.1 Кредитного договору). За положеннями п.2.2.1-2.2.4 Кредитного договору сторони обумовили параметри та умови кредиту. Зокрема, сума кредиту становить 10000,00 грн.; строк кредитування (строк договору) 30 днів; процентна ставка/день 0,01 % (фіксована); комісія за надання кредиту 29,71% від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 2971,00 грн.; дата надання кредиту 06 грудня 2024 року; дата повернення кредиту (останній день) 04 січня 2025 року; денна процентна ставка/день 1%; процентна ставка за понадстрокове користування кредитом (його частиною) за день 5,00%; пеня/день 5.00%; орієнтовна реальна річна процентна ставка 2617,16%; орієнтовна загальна вартість кредиту 13000,00 грн. Згідно положень п.2.5 Кредитного договору визначено, що проценти за Кредитним договором нараховуються щоденно, починаючи з другого дня користування кредитом до дати повернення, на залишок кредиту, виходячи зі строку фактичного користування кредитом та до повного погашення заборгованості за договором. За користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю проценти у розмірі, визначеному п.2.2 Кредитного договору. Проценти за користування кредитом нараховуються на суму кредиту (його залишок), виходячи зі строку фактичного користування кредитом, за кожен день (календарну дату) користування кредитом, починаючи з другого дня користування кредитом (включно) та включаючи день (дату) його повернення, до повного погашення заборгованості за договором (п.6.1 Кредитного договору). Відповідно до положень п.7.1 Кредитного договору передбачено, що позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати кредиту, установлених цим договором (пролонгація) на підставі поданого до кредитодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку кредитування здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Ініціювання позичальником продовження строку кредитування відбувається без змін умов договору в бік погіршення для позичальника, якщо інше не визначено додатковою угодою. Також зі змісту положень п.11.3 Кредитного договору суд встановив, що цей договір укладений із використанням веб-сайту "сlickсredit". Згідно положень розділу 12 Кредитного договору суд встановив, що у графі "Позичальник", після реквізитів відповідача, міститься електронний підпис одноразовим ідентифікатором, а саме: 708250. Крім того зазначений розділ Кредитного договору містить реквізити банківської картки позичальник як електронного платіжного засобу, а саме: [NUMBER] . Із Додатку №1 до Кредитного договору "Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної ставки за договором про споживчий кредит" суд встановив, що датою видачі кредиту/датою платежу є відповідно 06 грудня 2024 року; чиста сума кредиту становить 10000,00 грн.; проценти за користування кредитом 29,00 грн.; комісія за надання кредиту: 2971,00 грн.; реальна річна процентна ставка 2617,16грн.; загальна вартість кредиту 13 000,00 грн. У розділі "Позичальник" зазначеного письмового доказу суд встановив, що після реквізитів відповідача, міститься електронний підпис одноразовим ідентифікатором, а саме: 708250. Також із, безпосередньо дослідженого у судовому засіданні, Паспорту споживчого кредиту до договору надання коштів у кредит, суд встановив, що 06 грудня 2024 року ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" надало відповідачу інформацію, що зберігає чинність та є актуальною до 04 січня 2025 року, відповідно до якої: сума/ліміт кредиту 10 000 грн., строк кредитування 30 днів, процентна ставка за користування кредитними коштами 0,01%/день, комісія за надання кредиту 29,71% або 2971,00 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 13000,00 грн., реальна річна процентна ставка 2617,16 річних, пеня 5,0%/день, та проценти за понадстрокове користування сумою кредиту 5,0%/день. Факт підписання відповідачем означеного паспорту споживчого кредиту підтверджується даними розділу "Підпис споживача", у якому міститься інформація про те, що [PERSON] підписав зазначений документ електронним підписом одноразовим ідентифікатором 360674. Із довідки про укладення договору (ідентифікацію) суд встановив, що [PERSON] був ідентифікований в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів"; заявка на кредит подана позичальником 06 грудня 2024 року о 11.27 год., акцепт оферти позичальником (підписання договору одноразовим ідентифікатором): одноразовий ідентифікатор: 708250, ідентифікатор відправлено позичальнику: 06 грудня 2024 о 11.30 год., ідентифікатор введено позичальником: 06 грудня 2024 року о 11.32 год., перерахування грошових коштів позичальнику відбулося: 06 грудня 2024 року о 11.33 год.. Із довідки ТОВ"Фінансова компанія "Фінекспрес" №КД-000028724/ТНПП від 14 травня 2025 року, суд встановив, що цим товариством, відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23 січня 2018 року, що укладений з ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів", підтверджено прийняття до виконання та завершення наступної платіжної операції: дата 06 грудня 2024 року; сума 10000,00 грн; отримувач [PERSON] ; ЕПЗ: № [NUMBER] . Згідно розрахунку заборгованості, що підготовлений кредитодавцем ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів", встановлено, що станом на 12 травня 2025 року, сукупна заборгованість відповідача перед позивачем згідно Кредитного договору становить 18 000,00 грн., з яких: 10000 грн. заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту), 29,00 грн. проценти, 5000,00 грн. проценти за понадстрокове користування кредитом, та 2971,00 грн. комісія за надання кредиту. Водночас із цього письмового доказу суд встановив наступні факти: 1) кредитодавцем проценти за користування кредитом в розмірі 29,00 грн. були нараховані відповідачу за період з 07 грудня 2025 року по 04 січня 2025 року; 2) відсотки за понадстрокове користування кредитом кредитодавцем нараховані відповідачу за період з 05 січня 2025 року по 14 січня 2025 року включно в загальній сумі 5000,00 грн; 3) кредитодавцем 06 грудня 2024 року позичальнику нарахована комісія в сумі 2971,00 грн.. Суд, безпосередньо дослідивши усі засоби доказування, що подані сторонами, дійшов таких висновків. Відповідно до положень ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч.1 ст.638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до положень ч.1,3,4,7 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" №675-VIII від 03 вересня 2015 року (далі Закон №675), пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону №675). Положеннями ст.12 Закону №675 визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону №675 передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону №675). Положеннями ч.1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно положень ст.527, 530 ЦК України визначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до положень ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, із дослідженого безпосередньо в судовому засіданні Кредитного договору, суд встановив, що його сторони узгодили суму кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови його надання, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а саме: 426553. Згідно положень ч.1,5,6,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Зважаючи на те, що [PERSON] не виконав грошове зобов`язання щодо повернення суми кредиту за Кредитним договором кредитодавцю ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів", тому суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 10000 грн. у рахунок погашення основної суми боргу підлягає задоволенню. Щодо розміру заборгованості за відсотками в сумі 29,00 грн., суд зазначає наступне. Згідно положень п. 2.2.1-2.2.4 Кредитного договору сторони обумовили параметри та умови кредиту. Зокрема, сума кредиту становить 10000,00 грн.; строк кредитування (строк договору) 30 днів; процентна ставка/день 0,01 % (фіксована); комісія за надання кредиту 29,71% від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 2971,00 грн.; дата надання кредиту 06 грудня 2024 року; дата повернення кредиту (останній день) 04 січня 2025 року; денна процентна ставка/день 1,00%; процентна ставка за понадстрокове користування кредитом (його частиною) за день 5,00%; пеня/день 5.00%; орієнтовна реальна річна процентна ставка 2617,16; орієнтовна загальна вартість кредиту 13000,00 грн.. Положеннями п. 2.5 Кредитного договору визначено, що проценти за Кредитним договором нараховуються щоденно, починаючи з другого дня користування кредитом до дати повернення, на залишок кредиту, виходячи зі строку фактичного користування кредитом та до повного погашення заборгованості за договором. За користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю проценти у розмірі, визначеному п.2.2 Кредитного договору. Проценти за користування кредитом нараховуються на суму кредиту (його залишок), виходячи зі строку фактичного користування кредитом, за кожен день (календарну дату) користування кредитом, починаючи з другого дня користування кредитом (включно) та включаючи день (дату) його повернення, до повного погашення заборгованості за договором (п.6.1 Кредитного договору). Відповідно до положень п.7.1 Кредитного договору передбачено, що позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати кредиту, установлених цим договором (пролонгація) на підставі поданого до кредитодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку кредитування здіснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Ініціювання позичальником продовження строку кредитування відбувається без змін умов договору в бік погіршення для позичальника, якщо інше не визначено додатковою угодою. З аналізу означених умов Кредитного договору суд зробив висновок, що його сторони дійшли згоди про те, що у період строку кредиту, проценти за користування сумою кредиту кредитодавцем нараховуються наступним чином: з другого дня включно і до закінчення строку кредиту в розмірі 0,01% за кожен день. У випадку вияву волі позичальника на пролонгацію Кредитного договору, сторони укладають додаткову угоду, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Згідно положень ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентата визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Так, за період строку кредиту (з 06 грудня 2024 року до 04 січня 2025 року) розмір відсотків, які мав сплатити кредитодавцю відповідач (з урахуванням того, що відсотки нараховуються з другого дня користування сумою кредиту (п.2.5 Кредитного договору), становить 29,00 грн. (10000 грн. х 0,01 = 1,00 грн. відсотки за один день користування сумою кредиту; 1,00 грн. х 29 днів = 29,00 грн. (розмір відсотків за користування сумою кредиту за період з 06 грудня 2024 року до 04 січня 2025 року). Отже, сукупний розмір відсотків, які мав сплатити відповідач як позичальник згідно умов підписаного ним Кредитного договору складає 29,00 грн., що відповідає тому розміру відсотків, розмір яких обумовлений між позичальником [PERSON] та кредитодавцем ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" і міститься у Додатку №1 до Кредитного договору. У зв`язку з цим, позовна вимога про стягнення відсотків за користування кредитними коштами в період строку дії Кредитного договору в сумі 29,00 грн. є обґрунтованою і вмотивованою, а тому такою, що підлягає до задоволення. Що стосується нарахування відсотків за Кредитним договором за понадстрокове користування сумою кредиту в сумі 5000,00 грн., суд зазначає наступне. Положеннями ч.2 ст.1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно положень ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до положень ч.3 ст.1049 ЦК України,позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно положень ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За положеннями ст.ст.1046,1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, положення абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку позики (кредиту) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право позикодавця (кредитодавця) нараховувати передбачені договором проценти за договором позики (кредиту) припиняється. Права та інтереси позикодавця (кредитодавця) в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція викладене в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 квітня 2023 року в справі №910/4518/16 (провадження №12-16гс22), зазначила наступне: очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. І незважаючи на те, що сторони в кредитних договорах визначили, що проценти нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку. За умовами укладеного сторонами Кредитного договору, ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" 06 грудня 2024 року надало позичальнику [PERSON] суму кредиту, а останній зобов`язувалася повернути надану суму кредиту в повному обсязі 04 січня 2025 року (п.2.2.4 Кредитного договору). Водночас у п.7.1 Кредитного договору передбачено, що позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати кредиту, установлених цим договором (пролонгація) на підставі поданого до кредитодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку кредитування здіснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Проте позивач, всупереч положенням ч.1 ст. 81 ЦПК України, не надав суду доказів щодо пролонгації Кредитного договору в порядку, передбаченому п.7.1 означеного правочину, тобто шляхом укладення додаткової угоди до Кредитного договору, що підписана позичальником [PERSON] із застосуванням одноразового ідентифікатора, після закінчення строку дії Кредитного договору, тобто після 04 січня 2025 року. Таким чином, позивач ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" у спірних правовідносинах, відповідно до ст.1048 ЦК України, має право на стягнення заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за користування сумою кредиту в межах погодженого сторонами строку кредиту, тобто у період з 06 грудня 2024 року до 04 січня 2025 року. Після закінчення строку його дії в кредитодавця відсутні правові підстави нараховувати проценти за понадстрокове користування сумою кредиту без укладення додаткової угоди. Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків за понадстрокове користування кредитом, тобто після 04 січня 2025 року, є необґрунтованими, а відповідно задоволенню не підлягають. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача 2971,00 грн. в рахунок сплати комісії за надання кредиту, суд зазначає наступне. Положеннями п.2.2.4 Кредитного договору передбачено, що комісія за надання кредиту становить 29,71% від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 2971,00 грн.. Згідно положень п.2.1 Кредитного договору передбачено, що кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на, погоджений умовами договору, строк шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту. Отже, підписанням Кредитного договору без будь-яких застережень відповідач підтвердив, що він обізнаний та погодилася з усіма умовами такого договору. Зміст зобов`язання в наведеному Кредитному договорі, в контексті сплати комісії за надання кредиту, викладено досить зрозуміло, оскільки системний аналіз Кредитного договору дає підстави для висновку про те, що справжня воля сторін цього правочину зводилась до отримання коштів, які позичальник зобов`язана повернути зі сплатою процентів за кредитним договором та комісією, в розмірі та умовах погоджених сторонами. Відповідно до положень п.1,2,3 ст.6 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Положеннями ч.1 ст.627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Встановивши зазначені обставини у справі, суд дійшов висновку, що між сторонами у справі укладений Кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язалася повернути кредит, а також сплатити проценти та комісію за надання кредиту. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з умовами договору щодо розміру комісії; наявні відомості про те, що саме [PERSON] погодилася з умовами з приводу комісії за надання кредиту; позивачем доведені обставини, які давали можливість суду переконатись в тому, з приводу яких відносин був укладений Кредитний договір, та хто ознайомлений з викладеними в ньому умовами. Отже, в матеріалах справи наявні докази на підтвердження обставин щодо обґрунтованості нарахування позивачем комісії в розмірі 2971,00 грн. за надання кредиту. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 2971,00 грн., в рахунок заборгованості зі сплати комісії за надання кредиту, підлягає задоволенню, а заперечення відповідача проти задоволення зазначеної позовної вимоги відхиленню. Вирішуючи вимоги позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 7100,00 грн., суд зазначає наступне. Положеннями ч.ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При цьому, законодавство не наводить форму та вимоги до документа, який підтверджує факт сплати клієнтом адвокатського гонорару. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: копія договору про надання правової допомоги №0924-1 від 02 вересня 2024 року; протокол перевірки підпису договору про надання правової допомоги №0924-1; додаткова угода №1 від 16 червня 2025 року до Договору про надання правничої допомоги №0924-1 від 02 вересня 2024 року; додаткова угода №2 від 16 червня 2025 року до договору про надання правничої допомоги №0924-1 від 02 вересня 2024 року; копія акту прийому-передачі справ на надання правничої допомоги (додаток №2); протокол перевірки підпису акту прийому-передачі справ; копія акту прийому-передачі наданої правової допомоги (додаток № 4); протокол перевірки підпису акту прийому-передачі справ; копія виписки з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань TOB "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ"; копія свідоцтва про реєстрацію фінансової установи; копія витягу зі статуту АО "Правовий курс"; копія довіреності представника позивача; копія свідоцтва на заняття адвокатською діяльністю. Таким чином, суд прийшов до висновку, що у відшкодуванні витрат на правничу допомогу слід відмовити з огляду на їх недоведення. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача витрат по оплаті судового збору, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Судом задоволено 72,22 % позовних вимог (13000,00 грн. /18000,00 грн. * 100). Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі: 2186,82 грн. (3028,00*72,22 %).

Outcome: partial