Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою та просить суд визнати свого батька [PERSON] , [INFO] недієздатним, призначивши його опікуном над ним, посилаючись на психічний розлад здоров`я [PERSON] , внаслідок чого він постійно потребує догляду та не може самостійно себе обслуговувати. В обґрунтування вимог заявником зазначено, що [PERSON] згідно довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 10 ААБ № 028654 від 25.02.2013 має першу «Б» групу інвалідності з 01.02.2013 по загальному захворюванню безстроково та потребує стороннього догляду. З інформаційної довідки сімейного лікаря від 29.06.2023 вбачається, що [PERSON] має порушення вищої нервової діяльності, наслідки перенесеного інфаркту головного мозку (09.10.2008). Заявник є рідною та близькою людиною для [PERSON] , постійно доглядає за ним, сприймається ним в силу наявних здібностей і викликає позитивні реакції, а тому має можливість до забезпечення свого батька належним та своєчасним лікуванням з метою унеможливлення погіршення стану його здоров`я. Його мати, дружина батька, [PERSON] в силу віку та наявних захворювань не може бути опікуном [PERSON] тому заявник просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 23 жовтня 2024 року відкрито провадження по цивільній справі в порядку окремого провадження із залученням до участі у справі в процесуальному статусі заінтересованої особи [INFO] . Ухвалою суду від 28 січня 2025 року за клопотанням заявника призначено у справі судово-психіатричну експертизу відносно [PERSON] , [INFO] ,на вирішення експертів поставлено питання: чи страждає на даний час [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на психічний розлад, який істотно впливає на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; чи може [PERSON] , [INFO] , усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними та чи потребує [PERSON] , [INFO] , внаслідок психічного розладу, який істотно впливає на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, опіки. Ухвалою суду від 04 листопада 2025 року поновлено провадження у справі у зв`язку з проведенням експертизи, призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні заявник [PERSON] на вимогах наполягав з підстав, викладених у тексті заяви, при цьому зазначив, що [PERSON] є його батьком, вони разом з матір`ю [PERSON] мешкають за однією адресою, [ADDRESS] . З 2008 року батько є інвалідом першої групи і він його доглядає, ніхто крім нього цього зробити не може просто фізично. Сам він ніде не працює, лише він може забезпечити батька всім необхідним. Представник заявника Зеркін А.С. в судовому засіданні, підтримав заяву в повному обсязі, просив задовольнити. Представник органу опіки та піклування Виконкому Саксаганської районної у місті ради Пилипенко О.В. вимоги заяви визнала з підстав, викладених у поданні органу опіки та піклування. Представник особи, відносно якої вирішується питання про визнання її недієздатною адвокат Павленко В.В., при постановленні рішення суду покладався на розсуд суду. . Суд, вислухавши учасників процесу, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до такого висновку. Стосовно визнання особи недієздатною. Відповідно до статті 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона в наслідок хронічного, стійкого психічного розладу не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У постанові Верховного Суду від 17 травня 2021 року у справі № 636/398/19 зазначено, що за положеннями частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39 ЦК України передбачено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Стаття 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначає презумпцію психічного здоров`я. Кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 378-Ц від 07 жовтня 2025 року первинної амбулаторної судово-психіатричної експертизи Дніпровської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» відносно [PERSON] , [INFO] , останній виявляє хронічний стійки психічний розлад у формі судинної деменції та за своїм психічним станом в теперішній час іспитований не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Частинами 6-7 статті 300 ЦПК України передбачено, що строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Приймаючи до уваги вищезазначене та враховуючи, що [PERSON] в силу стану свого здоров`я не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує сторонньої опіки та догляду, суд приходить до висновку про те, що є всі підстави для визнання його недієздатним. Стосовно призначення опікуна над недієздатним. Згідно з частиною третьою статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. Важливою складовою сімейного життя є право жити разом, щоб сімейні стосунки могли нормально розвиватись, а члени сім`ї могли спілкуватись одне з одним. Поняття сімейного життя є автономним. Відповідь на питання, існує чи ні сімейне життя, залежить переважно від факту реального існування у дійсності тісних особистих зв`язків та стосунків. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України). Сімейний кодекс України регулює зокрема сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини, між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком, між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому. Водночас, Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між двоюрідними братами та сестрами, тіткою, дядьком та племінницею, племінником і між іншими родичами за походженням (стаття 2 СК України). Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї та визначено критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Кодекс законів про працю України передбачає, що близькими родичами чи свояками є батьки, подружжя, брати, сестри, діти, а також батьки, брати, сестри і діти подружжя(стаття 25-1 КЗпП України). Положеннями статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що близькі особи - це члени сім`ї суб`єкта, зазначеного у частині першій статті 3 цього Закону, а також чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний та двоюрідний брати, рідна та двоюрідна сестри, рідний брат та сестра дружини (чоловіка), племінник, племінниця, рідний дядько, рідна тітка, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, батько та мати дружини (чоловіка) сина (дочки), усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням зазначеного суб`єкта. Члени сім`ї: особа, яка перебуває у шлюбі із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, та діти зазначеного суб`єкта до досягнення ними повноліття - незалежно від спільного проживання із суб`єктом; будь-які особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. До вказаних висновків також дійшов Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2024 року у справі № 372/3474/21 (провадження № 61-16349св23). Згідно письмових доказів, заявник [PERSON] є рідним сином [PERSON] . Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Частиною першою статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України). Системно проаналізувавши зміст частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України можливо дійти висновку, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21), від 28 лютого 2024 року у справі №372/3474/21 (провадження № 61-16349св23), від 27 листопада 2024 року у справі № 341/1526/23 (провадження № 61-6358св24),від 04 грудня 2024 року у справі № 634/1126/23 (провадження № 61-9837св24). Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Положеннями статті 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88. Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанова Верховного Суду від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20). При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні стосунки між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Подібні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88. З аналізу положень частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України, можливо дійти висновку, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21), від 28 лютого 2024 року у справі № 372/3474/21 (провадження № 61-16349св23), від 27 листопада 2024 року у справі № 341/1526/23 (провадження № 61-6358св24),від 04 грудня 2024 року у справі № 634/1126/23 (провадження № 61-9837св24), від 28 травня 2025 року у справі № 641/7190/23 (провадження № 61-16711св24) та від 17 вересня 2025 року у справі № 686/21841/24 (провадження № 61-4759св25). У постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22 (провадження № 61-8758св23) зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Відповідно до подання опікунської ради виконкому районної у місті ради з питань захисту прав недієздатних або обмежено дієздатних громадян про можливість призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] , затвердженого рішенням виконкому Саксаганської районної у місті ради від 06 червня 2024 року № 435, опікунська рада вважає за можливе призначити [PERSON] , 1983 року народження, опікуном над батьком [PERSON] , 1953 року народження, у разі визнання останнього недієздатною особою. Разом з тим, у матеріалах справи наявне також подання опікунської ради виконкому районної у місті ради з питань захисту прав недієздатних або обмежено дієздатних громадян про можливість призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] , затвердженого рішенням виконкому Саксаганської районної у місті ради від 16 грудня 2021 року за № 634, опікунська рада вважає за можливе призначити [PERSON] , 1955 року народження, опікуном над чоловіком [PERSON] , 1953 року народження, у разі визнання останнього недієздатною особою, в тому числі й за станом здоров`я. З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що у жовтні 2022 року [PERSON] звернулась до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою про визнання [PERSON] недієздатним та призначення її опікуном над ним. По справі було проведено ряд процесуальних дій, в тому числі призначено експертизу, тощо, однак 15 квітня 2024 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про залишення її заяви без розгляду, на підставі чого ухвалою суду від 16 квітня 2024 року у справі № 214/539/22 залишено без розгляду заяву [PERSON] про визнання [PERSON] недієздатним та призначення її опікуном над ним. При цьому подання органу опіки та піклування не містить належної мотивації призначення саме [PERSON] опікуном над недієздатного [PERSON] , необґрунтовано неможливість виконання іншими особами функцій опікуна над недієздатним, зокрема дружиною [PERSON] , ураховуючи її проживання разом з недієздатним в одній квартирі та фактичне здійснення за ним нею догляду, в тому числі звернення її до суду із відповідною заявою, відсутні відомості про інших родичів [PERSON] як осіб, які можуть бути опікунами, тощо. Суд же не може ґрунтувати свої доводи на припущеннях. Також у поданні органу опіки і піклування відсутня будь-яка інформація про те, чи відповідатиме таке призначення якнайкращим інтересам [PERSON] та чи сприятиме його нормальному життєзабезпеченню, у поданні відсутня інформація про матеріальну спроможність заявника утримувати недієздатну особу, тобто указані обставини не досліджувалися органом опіки та піклування при вирішенні питання про призначення [PERSON] опікуном [PERSON] . Водночас, при внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка. При цьому саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому питанні, та належним чином мотивувати своє подання про можливість призначення особи опікуном та, перш за все, необхідність такого. Дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, встановивши, що [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами дійсність його намірів щодо забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів [PERSON] , суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для призначення заявника опікуном недієздатного батька. Ураховуючи вимоги законодавця щодо обов`язку встановлення опіки над недієздатною особою у разі визнання її недієздатною, обов`язки опікуна над недієздатним тимчасово покладаються на орган опіки і піклування за місцем проживання (перебування) недієздатного, до вирішення питання про призначення опікуна в порядку визначеному законом, зі встановленням дворічного строку дії такого рішення, оскільки орган опіки та піклування Виконкому Саксаганської районної у місті ради, відповідно до статті 67 ЦК України, до встановлення опіки і призначення опікуна над недієздатним зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням; зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Указане узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом в постанові від 28 травня 2025 року у справі № 641/7190/23 (провадження № 61-16711 св 24) та від 17 вересня 2025 року у справі № 686/21841/24 (провадження № 61-4759св25)які відповідно до статті 263 ЦПК України враховуються судом при ухваленні цього рішення, оскільки практика Верховного Суду в цій частині є сталою та незмінною. Суд також звертає увагу на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 17 вересня 2025 року у справі № 686/21841/24 (провадження № 61-4759св25)та від 08 жовтня 2025 року у справі № 127/13397/24 (провадження № 61-6009 св 25), відповідно до яких ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви в частині призначення його опікуном, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, обґрунтовано виходив із того, що подання органу опіки та піклування не містить належної мотивації, а також будь-яких обґрунтувань чи мотивів з посиланням на наявні докази щодо можливості заявника бути опікуном та визначення конкретних обставин, які зумовлюють необхідність такого призначення. Також у поданні органу опіки і піклування відсутня будь-яка інформація про те, чи відповідатиме таке призначення якнайкращим інтересам недієздатної особи та чи сприятиме її нормальному життєзабезпеченню. Вказані обставини не досліджувалися органом опіки та піклування при вирішенні питання про призначення заявника опікуном недієздатної особи . Водночас, при внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка. Крім того, у поданні відсутня інформація про матеріальну спроможність заявника утримувати недієздатну особу та необґрунтовано неможливість виконання іншими особами функцій опікуна над недієздатним, зокрема матір`ю недієздатної особи, ураховуючи їх проживання разом з недієздатним в одній квартирі та фактичне здійснення за ним догляду. Отже, суд першої інстанції, встановивши, що подання органу опіки та піклування, не відповідає вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви в частині призначення його опікуном над недієздатним. Відповідно до частини 2 статті 299 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною, відносяться на рахунок держави.

Outcome: approved