Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на гараж [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що його батько - [PERSON] за свого життя згідно з рішенням №444 виконкому Орджонікідзевської міської ради народних депутатів від 20 грудня 1996 року отримав земельну ділянку площею 30 кв.м., для будівництва гаража [ADDRESS] . Внаслідок складних сімейних обставин, що виникли у батька, після завершення будівництва гаража та отримання на нього технічного паспорту, він не встиг здійснити його державну реєстрацію, а отже не набув у власність вказану забудову. Оскільки єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є позивач, він був змушений звернутися до суду з вказаним позовом до суду. В судове засіданні позивач [PERSON] не з`явився, але надала до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але надав заяву до суду заяву, в якій просив позов розглянути без нього. При винесенні рішення покладався на розсуд суду. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, [INFO] помер батько позивача [PERSON] (а.с. 8). Під час життя, згідно з рішенням №444 виконкому Орджонікідзевської міської ради народних депутатів від 20 грудня 1996 року [PERSON] отримав земельну ділянку площею 30 кв.м., для будівництва гаража [ADDRESS] (Покров), який він збудував, отримав на нього технічний паспорт (а.с. 4-6), але до своєї смерті не зареєстрував право власності на нього. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 жовтня 2025 року, посвідченого нотаріусом Покровської державної нотаріальної контори Нікопольського районного нотаріального округу Полянським Ю.М., позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 7). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06 листопада 2025 року державний нотаріус Покровської державної нотаріальної контори Нікопольського районного нотаріального округу Полянський Ю.М. відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] на гараж [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа, що підтверджує право власності спадкодавця (а.с. 9). Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦПК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Як роз`яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім цього, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Так, як іншим порядком, крім судового, неможливо захистити спадкові права позивача, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved