Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі - «Відповідач») про усунення перешкод в користуванні квартирою, в якому просить зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS] та вселити [PERSON] , [INFO] , в квартиру за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] передати [PERSON] передати ключі від квартири за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовано тим, що з 13.06.2017 року по 14.04.2020 року, Позивач з Відповідачем перебував у шлюбі. В період шлюбу за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу від 11 серпня 2017 року набули квартиру [ADDRESS] . Оскільки після розірвання шлюбу згоди щодо розподілу спільної сумісної власності між нами не було досягнуто, [PERSON] змушений був звертатися до суду з позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя. Як зазначено Позивачем, рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 червня 2023 року в справі №344/2327/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя визнано за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Уже тривалий час Відповідач, чинить перешкоди в користуванні даною квартирою, а саме змінила вхідний замок та не впускає до приміщення. При останній спробі Позивача зайти в свою квартиру, він був змушений викликати патрульну поліцію. Подія мала місце 12 травня 2025 року, що підтверджується листом ГУНП в Івано- Франківській області №103748-2025 від 01.07.2025 (349281) та листом УПП в Івано- Франківській області №62-АЗ/41/20/03-2025 від 15 липня 2025 р. У позовній заяві вказано, що поліція розглянувши його заяву усно повідомила, що між ними наявні цивільно-правові відносини у зв`язку із чим рекомендувала йому звернутися до суду для вирішення питання про усунення перешкод в користуванні квартирою. Оскільки, в добровільному порядку усунути перешкоди в користуванні житлом Відповідач не бажає, а Позивач зазначає, що є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] звернувся до суду із відповідним позовом. Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його учасі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, заяв чи клопотань від Відповідача не надходило. Крім того, повідомлення Відповідача було здійснено на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» на веб-сайті Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області. Оскільки Відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомила, відзиву не подала, а Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, Судом встановлено наступне. Згідно відповіді з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) є власником 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності. [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) є власником 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності. Згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05.06.2023 року в справі №344/2327/23 позов [PERSON] до [PERSON] задоволено. В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 14.04.2020 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що складено актовий запис №58. Згідно листа №62-АЗ/41/20/03-2025 від 15.07.2025 у відповідь на адвокатський запит УПП в Івано-Франківській області повідомляє, що відповідно до даних системи «Інформаційний портал Національної поліції України) 12.05.2025 року о 11:30 екіпажом патрульної поліції було отримано на опрацювання повідомлення від гр. [PERSON] про те, що дружина не впускає до квартири, 1/2 якої згідно рішення суду належить заявнику. Як зазначено Позивачем в позовній заяві, будучи співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] , Позивач має право користуватися нею, однак у зв`язку з чиненням відповідних перешкод з боку Відповідача, Позивач не має можливості реалізувати такого наміру. У зв`язку з цим Позивач звернувся до суду з даним цивільним позовом. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті316, 317, 319, 321 ЦК України). Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша ЦК України). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Стаття 382 ЦК України визначає, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Згідно зі ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. В ст. 9 Житлового кодексу зазначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. В позовній заяві Позивач стверджує, що Відповідач [PERSON] чинить [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою, не надає йому ключів від неї, не впускає для проживання. Даний факт підтверджується листом №62-АЗ/41/20/03-2025 від 15.07.2025 у відповідь на адвокатський запит УПП в Івано-Франківській області, у якому зазначено, що прибувши за адресою: [ADDRESS] , поліцейськими було виявлено заявника [PERSON] , який повідомив, що [PERSON] не впускає його в квартиру, 1/2 згідно рішення суду належить [PERSON] .. В той же час, чинним законодавством України не передбачено обмеження правомочності співвласника на розпорядження квартирою, яка є у частковій власності, необхідністю попередньо встановленого порядку користування такою квартирою. Зокрема, порядок здійснення права спільної часткової власності визначено статтею 358 ЦК України. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Отже, чинним законодавством визначено першочергове загальне правило, за яким право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. При цьому, співвласники не позбавлені права на укладення між собою відповідних письмових, в тому числі, нотаріально посвідчених, договорів щодо порядку користування майном, а, у разі неможливості такого, - встановити такий порядок користування в судовому порядку. При цьому, відсутність укладеного між співвласниками договору про порядок користування спільним майном, як і відсутність відповідного судового рішення про порядок користування ним, не може бути підставою для обмеження права співвласника на користування належною йому на праві спільної часткової власності квартирою, в тому числі, перешкоджання його законному праву на проживання в ній. Натомість, зі змісту наданих суду документів, вбачається, що між Позивачем та Відповідачем склалися неприязні відносини, а факт перешкоджання Відповідачем Позивачу у проживанні у квартирі знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи. Доказів, які б свідчили про необґрунтованість позовних вимог про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення, стороною Відповідача не наведено. За таких обставин Суд дійшов висновку про те, що порушене право [PERSON] на користування належним йому на праві спільної часткової власності квартирою (зокрема, право на проживання в цій квартирі) підлягає захисту шляхом зобов`язання Відповідача [PERSON] усунути [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] , шляхом примусового вселення [PERSON] до вказаної квартири, та зобов`язання [PERSON] передати [PERSON] ключі від даної квартири. Крім того, з метою захисту порушеного права Позивача, Суд вбачає підстави для зобов`язання [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] , оскільки така позовна вимога є передумовою ефективного захисту прав Позивача на проживання в даній квартирі. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 29, 316, 317, 383, 385, 386, 391 ЦК України,

Outcome: approved