Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

У грудні 2025 року Позивач ТОВ ««Фінансова компанія «Ейс» звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] , зазначивши, що 03.07.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір №586665705, на суму 7100,00 гривень , які відповідач отримав через банк провайдер на банківську карту, номер якої вказав у заявці при укладенні кредитного договору. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Первісний кредитор свої зобов`язання виконав в повному обсязі, перерахувавши кошти відповідачеві. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим за даним кредитним договором утворилась заборгованість. 15.10.2024 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №МВ-ТП/4, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило дійсне право вимоги до ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача. 28.05.2025 «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали договір факторингу № 28/0525-01, за умовами якого право вимоги до відповідача було передано ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». 16.07.2025 «ФК Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу № 16/07/25-Е, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача. Відповідно до реєстру боржників від 16.07.2025 до договору факторингу, ТОВ «ФК «Ейс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 13882,48 грн. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №586665705 в розмірі 13882,48 грн та судові витрати. Ухвалою Машівського районного суду від 31.12.2025 відкрито провадження по справі, справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. У судові засідання представник позивача не з`явився, згідно матеріалів справи позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглядати у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.7). Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судові засідання повторно не з`явилася, належним чином повідомлена про місце та час розгляду справи, про що свідчать поштове повідомлення про невручення (а.с.142, 150). Відзиву відповідач не подала. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. За положеннями ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 03.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 586665705 (далі Договір № 586665705), який підписано [PERSON] електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора WBYC (а.с.39-48). Крім того, відповідачам було підписано електронним одноразовим ідентифікатором 7335 паспорт споживчого кредиту продукту «ТРЕНД» до договору № 586665705 від 03.07.2024, згідно з яким відповідач ознайомлена та погодила основні умови кредитування (а.с.37-38) Згідно з умовами договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит на суму 9230,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом на умовах договору. Відповідно до п. 2.2 договору, сума кредиту складається з двох частин: у розмірі 7100,00 грн чиста сума кредиту (п.2.1.) , а інша частина в розмірі 2130,00 грн утримується кредитодавцем із суми кредиту шляхом зарахування однорідних грошових вимог в рахунок оплати комісії (а.с.40зв.). Кредитна лінія надається строком на 184 (сто вісімдесят чотири) дні від дати отримання Кредиту позичальником, п. 2.3 договору (а.с.40 зв) Зобов`язання позичальника по сплаті процентів розраховуються згідно процентної ставки 164,250% річних, що становить 0,450 % в день від суми кредиту за кожен день користування ним (а.с.40зв). Відповідно до п. 4.3. договору у день надання кредиту з суми кредиту позичальником утримується комісія за надання кредиту вартістю 2130,00 грн, внаслідок чого, позичальник отримує лише чисту суму кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, вищезазначений договір, укладений у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовим наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, судом установлено, що між первісним кредитором та відповідачем було укладено кредитний договір у якому сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до платіжного доручення від 03.07.2024 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» через АТ КБ «Приватбанк» перерахувало [PERSON] 7100,00 грн на виконання кредитного договору № 586665705 від 03.07.2024 на емітовану картку [NUMBER] (а.с. 8). Як вбачається з Платіжної інструкції № 253997_1_1993131.128 від 03.07.2024 [PERSON] АТ «А-Банк» перерахувало 7100,00 грн на емітовану картку [NUMBER] , яка була вказана позичальницею в кредитному договорі як реквізити платіжної карти як спосіб перерахування кошів (а.с.41зв, 126-140). Отже, із досліджених доказів судом встановлено, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало зобов`язання за кредитним договором та надало відповідачу кредит у розмірі встановленому договором в сумі 7100,00 грн. 15.10.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № МВ-ТП/4. Відповідно до умов договору до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до боржників зазначених у реєстрах прав вимоги (а.с.85-88). Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги № від 15.10.2024, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача за Договором кредитної лінії № 586665705 від 03.07.2024 на загальну суму 13550,16 (а.с. 83 зв). 28.05.2025 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 28/0525-01, відповідно до умов якого до ТОВ ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до боржників зазначених у реєстрах прав вимоги (а.с.77-82). Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги № 1 від 28.05.2025 до Договору факторингу № 28/0525-01, ТОВ ФК «Онлайн Фінанс» отримало право вимоги до відповідача за Договором кредитної лінії № 586665705 від 03.07.2024 на загальну суму 13882,48 грн (а.с.75зв). 16.07.2025 між ТОВФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія ЕЙС» було укладено Договір факторингу № 16/07/25-Е, відповідно до умов якого позивач ТОВ «ФК ЕЙС»» отримав право грошової вимоги до боржників зазначених у Реєстрі боржників (а.с.68-73). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № № 16/07/25-Е від 16.07.2025 від ТОВ ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право до відповідача за Договором кредитної лінії № 586665705 03.07.2025 на загальну суму 13882,48 грн (а.с. 66-67). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, право вимоги за Договором № 586665705 від 03.07.2025 перейшло до ТОВ «ФК ЕЙС» на підставі договорів факторингу. Як вбачається з Виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 586665705 від 03.07.2025, заборгованість [PERSON] за договором становить 13882,48 грн, з яких 9230,00 грн заборгованість по тілу кредиту, 4652,48 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом (а.с.55-58). Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача 9230 грн - заборгованості по тілу кредиту з урахування суми комісії, суд зазначає таке. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного у договорі, а тому є всі підстави стверджувати, що [PERSON] отримала від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 03.07.2024 кредитні кошти в сумі 7100,00 грн та скористався ними на власний розсуд. Приймаючи до уваги те, що відповідач отримавши кредитні кошти в сумі 7100,00 грн чиста сума кредиту, зобов`язання з їх повернення не виконав, доказів суду, які б підтверджували виконання зобов`язання з повернення заборгованості за основною сумою боргу не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 7100,00 грн - суми заборгованості по тілу кредиту є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо включення до тіла кредиту суми комісії в розмірі 2310, 00 грн та її стягнення на користь відповідача, суд зазначає таке. Згідно абз. 4 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Як встановлено судом, пунктом 2.2 Договору передбачена комісія, пов`язана з наданням кредиту в розмірі 2130,00 . Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду по справі №204/224/21 у постанові від 06 листопада 2023 року, дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у своїх постановах формує єдину судову практику, надаючи обов`язкові для всіх правові позиції та висновки щодо застосування норм права, що забезпечує сталість та однаковість у правосудді, а ці висновки є важливим джерелом для судів нижчих інстанцій та інших суб`єктів владних повноважень . Верховний Суд у вказаній постанові зокрема зазначив, що у кредитному договорі не лише потрібно зазначити перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, а й надати докази їх понесення. Приймаючи до уваги те, що у кредитному договорі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не зазначило та не надало доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця пов`язані з видачею кредиту, суд дійшов висновку, що положення п. 2.2 та 4.3 Кредитного договору № 586665705 від 03.07.2024 в частині нарахування та стягнення з позивальника одноразово в день видачі кредиту комісії в сумі 2130 грн, є нікчемними відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2130,00 грн тіла кредиту, як одноразової комісії до задоволення не підлягає. Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача 4652,48 грн суми заборгованості за відсотками, суд зазначає наступне. За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Отже, за приписом зазначеної статті нарахування процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку користування кредитом. Тобто, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється виключно в межах строку кредиту, що передбачено, крім ст. 1048 ЦК України, і самим Договором. Аналіз викладених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (позиція Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018року у справі № 202/4494/16-ц). Проценти за «користування кредитом» нараховані після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження N12-16гс22). З відомостей про щоденні нарахування та погашення наданих ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором № 586665705 від 03.07.2024 ( [PERSON] ) вбачається, що нарахування процентів здійснювалось виходячи з розміру відсоткової ставки визначеної п. 4.2 договору та паспорту споживчого кредиту в розмірі річної ставки 164,250, що становить 0,450 відсотків в день від суми кредиту за кожен день користування ним. Судом установлено, що позивачем відсотки нараховані у межах дії кредитного договору, після закінчення дії договору позивач не здійснював нарахування відсотків, що відповідає вимогам закону. Останні нарахування відсотків відбулось 15.10.2024, тобто моменту укладання договору відступлення права вимоги з ТОВ «Таліон Плюс». Приймаючи до уваги те, що судом задоволено вимогу про стягнення з відповідача на користь відповідача суми тіла кредиту в розмірі 7100,00 грн чистого кредиту, суд наводить розрахунок процентів, які підлягають стягненню з відповідача: 7100,00 грн х 0,45% (погоджена сторонами процента ставка за договором) = 31,95 грн на день; 31,95 грн х 95 днів (строк користування кредитом) = 3035,25 грн сума процентів, яку слід стягнути з відповідача на користі відповідача. Вирішення питання стягнення судових витрат. Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як зазначено в п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було заявлено позовні вимоги в загальному розмірі 13882,48грн, судом задоволено позовні вимоги на суму 10135,25 грн, що становить 73,01 % від ціни позову. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1768,59 грн, що складає 73,01 % від 2422,40 грн. Як зазначено в ч. 3ст. 137 ЦПК Українидля визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, адвокат Соломко О.В. надавав правничу допомогу позивачу, вартість послуг становить 6000,00 грн (а.с.49-54). Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що оскільки позов задоволено частково, відповідачем не доведено не співмірність заявлених судових витрат, витрати, які поніс позивач на професійну правничу допомогу, підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог на суму 4380,60 грн, що складає 73,01 % від 6000,00 грн.

Outcome: partial