Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

У листопаді 2025 року [PERSON] через свого представника - адвоката Іванченка О.В. звернулась до Святошинського районного суду міста Києва із позовною заявою до [PERSON] про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі двадцяти мінімальних заробітних плат, що становить 160 000,00 грн. Як на підставу свого звернення до суду [PERSON] посилається на те, що 16 червня 2025 року водійка [PERSON] , за адресою: м. Київ, на перехресті між вул. Здолбунівська - Сортувальна, керуючи автомобілем «Nissan», державний номерний знак [NUMBER] , повертаючи ліворуч не дала дорогу пішоходу [PERSON] , через що здійснила на неї наїзд. Внаслідок ДТП відбулось механічне пошкодження транспортного засобу та травмування [PERSON] . Вказаними діями [PERSON] порушила вимоги п. 16.2 ПДР, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 14.07.2025 року по справі №753/14480/25 відповідач була визнана винною у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди. Позивач вказала, що внаслідок протиправних дій відповідача їй було завдано матеріальних та моральних збитків. Зокрема, у неї був знищений мобільний телефон та навушники, позивач витратила кошти на придбання ліків та консультації лікарів. За відшкодуванням матеріальної шкоди [PERSON] звернулась до страхової компанії відповідача, яка виплатила їй компенсацію матеріальних збитків у розмірі близько 15 тисяч гривень. Крім того, позивач вказала, що була змушена тривалий час лікуватися та навіть лежати в стаціонарі (з 27.06.2025 року по 03.07.2025 року), замість того щоб проводити час із донькою, в якої в день ДТП був день народження, та чоловіком, який є військовослужбовцем і який прибув у відпустку саме на день народження доньки. Зазначила також, що в неї було діагностовано закриту черепно-мозкову травму (16.06.2025 року): струс головного мозку у вигляді стійкого цефалгічного та вестибуло-атактичного синдромів, вегетативної дисфункції. Цервікалгія. Окрім зазначеного, її було госпіталізовано зі скаргами на нудоту, головний біль, головокружіння, похитування при ході, порушення координації рухів, загальну слабкість, болі в шийному відділу хребта, швидку втому, зниження пам`яті, шум у вухах. Після виписки з лікарні [PERSON] проходила до обстеження у психіатра, невролога та проводила обстеження коліна. Вважає, що окрім матеріальної шкоди, неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача їй також завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у її житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності. Вказала, що в момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача, в результаті якої позивачу були заподіяні тілесні ушкодження, зазнала значного фізичного болю, пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, тривоги, страху за своє здоров`я та життя. Впродовж лікування позивач почувалася незручно, дискомфортно, з необхідністю пристосування до негативних умов існування (ліжковий режим, гігієнічні проблеми, залежність від оточення). Були порушені актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. На підставі викладеного [PERSON] стверджує, що внаслідок суспільно-небезпечних дій [PERSON] , їй були завдані психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, характеру його немайнових втрат, становить двадцять мінімальних заробітних плат, що на момент подання позову становить 160 000,00 грн., які підлягають відшкодуванню (компенсації) відповідачем у повному обсязі. Крім того, позивач просила судові витрати стягнути з відповідача, зазначивши, що детальний обрахунок витрат часу на надання правової допомоги буде наданий пізніше, до закінчення судових дебатів. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 11 листопада 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 14 листопада 2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Іванченка О.В. надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 14 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 03 грудня 2025 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказала, що вважає заявлені вимоги необґрунтованими, несправедливими, недоведеними та такими, що підлягають відхиленню у повному обсязі. Вказала, що попри те, що матеріальний аспект збитків був компенсований страховиком, позивач заявила окремий позов про стягнення моральної шкоди у розмірі 160 000,00 грн. без одночасної належної деталізації, розрахунків і врахування фактичних наслідків ДТП. Наголосила також на тому, що вона є неналежним відповідачем у даній справі. Вказала, що за усталеною практикою Верховного Суду у спорах пов`язаних з відшкодуванням шкоди внаслідок ДТП, належним відповідачем є страховик, а не завдавач шкоди, якщо його цивільно-правова відповідальність була застрахована на момент пригоди. На підставі викладено вважає покладення на неї обов`язку відшкодувати моральну шкоду в межах суми страхового покриття юридично необґрунтованим та таким, що суперечить самій природі й меті інституту обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. [PERSON] також зазначила, що розмір моральної шкоди у розмірі 160 000,00 грн. є необґрунтовано завищеним та таким, що не відповідає принципам розумності та справедливості, а також характеру завданої шкоди та судовій практиці в аналогічних справах. Зауважила, що сума позову у розмірі 160 000,00 грн. перевищує її річний сукупний дохід. Для сплати такої суми їй довелося б віддавати всі свої доходи протягом 12 місяців, не маючи коштів навіть на їжу та ліки, що суперечить принципам гуманності. Також відповідач стверджувала, що фактично встановлені легкі тілесні ушкодження позивача (без стійкої втрати працездатності, переломів чи тяжких наслідків) не можуть слугувати належною та достатньою підставою для задоволення позовних вимог у розмірі 160 000,00 грн. Наголосила на відсутності належного обґрунтування психологічних страждань, а саме відсутності відповідної експертизи. Зазначила, що нею вчинялись дії, спрямовані на допомогу позивачу безпосередньо в день ДТП, включаючи пропозицію допомогти на телефонний зв`язок з чоловіком позивача. Крім того, відповідач вказала, що вважає твердження позивача, зазначені нею у позовній заяві, емоційною маніпуляцією, спрямованою на необґрунтоване збільшення суми відшкодування. На підставі викладеного [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а судові витрати покласти на позивача. Позивач не скористалася правом на подачу відповіді на відзив. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Зважаючи на вищезазначене, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними у ній матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов наступних висновків. Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилом, встановленим ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Із постанови Дарницького районного суду міста Києва від 24 липня 2025 року у справі №753/14480/25 (провадження 3/753/5482/25) суд встановив, що 30 червня 2025 року був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №377118 за яким водійка [PERSON] 16 червня 2025 року, за адресою: м. Київ, на перехресті між вул. Здолбунівська - Сортувальна, керуючи автомобілем «Nissan», державний номерний знак [NUMBER] , повертаючи ліворуч не дала дорогу пішоходу [PERSON] , через що здійснила не неї наїзд. Внаслідок ДТП відбулось механічне пошкодження транспортного засобу та травмування [PERSON] . Своїми діями [PERSON] порушила вимоги п. 16.2 ПДР, тим самим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Зазначеною постановою, яка набрала законної сили 04.08.2025 року, [PERSON] , [INFO] , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином суд встановив, що винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16 червня 2025 року за адресою: м. Київ, на перехресті між вул. Здолбунівська - Сортувальна є водій транспортного засобу «Nissan», державний номерний знак [NUMBER] - [PERSON] , внаслідок протиправних дій котрої завданої травмування [PERSON] . Свою вину у вказаній дорожньо-транспортній пригоді [PERSON] у поданому відзиві не заперечувала, долучила до матеріалів справи свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] з якого встановлено, що [PERSON] на праві власності належить транспортний засіб Nissan Tiida, державний номерний знак [NUMBER] . Транспортний засіб Nissan Tiida, державний номерний знак [NUMBER] , станом на дату дорожньо-транспортної пригоди був застрахований за Полісом №ЕР-222425422 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на підставі укладеного договору між ПрАТ «Європейський страховий альянс» та [PERSON] . У поданому позові [PERSON] зазначила, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16 червня 2025 року, вона понесла матеріальних та моральних збитків. Відповідно до Довідки №4532 КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» від 16.06.2025 року, [PERSON] перебувала у КНП «КМКЛ ШМД» з 10 год. 35 хв. по 10 год. 50 хв. 16.06.2025 року, встановлено діагноз: забій м`яких тканин тім`яно-потиличної ділянки голови. Рекомендовано нагляд невролога, сімейного лікаря. Відповідно до протоколу обстеження магнітно-резонансної томографії головного мозку від 16.06.2025 року, щодо [PERSON] зроблено висновок: даних на користь вогнищевих або об`ємних змін в мозковій паренхімі не отримано; даних за внутрішньомозковий / внутрішньочерепний крововилив не отримано. Забій та підшкірна гематома тім`яної області дозаду двобічно. 17.06.2025 року позивач звернулась на консультацію до лікаря-невролога, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна відповідна виписка. Як вбачається із Діагностичного звіту КНП «КМКЛ №1», 18.06.2025 року [PERSON] зроблено рентгенографію коліна, за результатами якого кісткової патології лівого суглоба не виявлено. Так, із Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №14504 КНП КМКЛ №1 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , у період з 27.06.2025 року по 03.07.2025 року перебувала у стаціонарі із наступним основним діагнозом: закрита черепно-мозкова травма (16.06.2025): струс головного мозку у вигляді стійкового цефалгічного та вестибуло-атактичного синдромів, вегетативної функції. Цервікалгія. Із вказаної виписки вбачається, що [PERSON] виписана із поліпшенням, їй було видано листок тимчасової непрацездатності: з 27.06.2025 року по 01.07.2025 року та з 01.07.2025 року по 03.07.2025 року. Крім того, [PERSON] назначено лікування, а саме прийом ліків тривалістю 1 місяць. Як вбачається із заключення психіатра від 16.07.2025 року Комунального некомерційного підприємства «Міський заклад з надання психіатричної допомоги» Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), [PERSON] зверталась до психіатра із реакцією на тяжкий стрес. Відповідно до консультаційного висновку лікаря-психіатра Товариства з обмеженою відповідальністю «Інсайт Медікал», [PERSON] встановлений діагноз: наслідки зчмт 16.06.2025 року з явищами амнезії (R 4.1) астенія панічний розлад (F 41.0). Як вбачається із вказаного висновку, [PERSON] надано рекомендації з лікування. [PERSON] до матеріалів справи також долучені чеки на сплату медичного обладнання (бандаж на шийний відділ), ліків, консультацій лікарів та проходження обстежень. Позивач також понесла витрати на покупку нового телефону у розмірі 14 999,00 грн. та навушників у розмірі 1 6720,00 грн., на підтвердження чого в матеріалах справи наявні відповідні квитанції. Одночасно з тим, [PERSON] у поданому позові повідомила, що матеріальні збитки у розмірі близько п`ятнадцяти тисяч гривень їй відшкодувала страхова компанія. Вказане також підтвердила відповідач у поданому відзиві на позовну заяву. [PERSON] не заявлялись позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди із [PERSON] . Однак, [PERSON] вважає, що відповідач має відшкодувати моральну шкоду, яка спричинена моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у її житті, зокрема, внаслідок проходження лікування та фізичними незручностями, спричиненими внаслідок нього. Окрім зазначеного, позивач наголошувала, що дорожньо-транспортна пригода сталася в день народження її доньки, що також позбавило її можливості бути разом із донькою та чоловіком-військовослужбовцем, який повернувся додому задля святкування дня народження. До матеріалів справи долучена копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] з якої вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . У відповідності до довідки начальника відділу кадрів військової частини [NUMBER] від 23 вересня 2025 року №08/2523, сержант [PERSON] перебуває на військовій службі у Державній прикордонній службі України з 2022 року, у військовій частині [NUMBER] Державної прикордонної служби України з 13.03.2022 року по теперішній час. Розмір моральної шкоди, завданої неправомірними діями [PERSON] , [PERSON] визначила у розмірі двадцяти мінімальних заробітних плат, що становить 160 000,00 грн. Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за доцільне зазначити наступне. Частини 1, 2 статті 23 ЦК України встановлюють, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частина 4 статті 23 ЦК України). Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, зазначених у пункті 3 Постанови Пленуму від 31.03.1995 № 4 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, від 27 лютого 2009 року № 1, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до постанови Верховного Суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Позивач, обґрунтовуючи позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, вказувала, що їй завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у її житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності. Вказала, що в момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача, в результаті якої позивачу були заподіяні тілесні ушкодження, зазнала значного фізичного болю, пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, тривоги, страху за своє здоров`я та життя. Впродовж лікування почувалася незручно, дискомфортно, з необхідністю пристосування до негативних умов існування (ліжковий режим, гігієнічні проблеми, залежність від оточення). Були порушені актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини 2 статті 1167 ЦК України). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац 2 частини 3 статті 23 ЦК України). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)). Абзац 2 частини 3 статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначає суд у рішенні, а не психолог у висновку. Висновок останнього може слугувати для судді орієнтиром у пізнанні глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин, які мають істотне значення, зокрема й можливого грошового еквівалента таких страждань. Проте розмір відповідного відшкодування незалежно від наявності висновку психолога суддя повинен встановити, враховуючи вимоги розумності та справедливості (постанова Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 372/1652/18 (провадження № 14-115цс21)). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що: «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц). Під час судового розгляду встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 16 червня 2025 року з вини [PERSON] , позивач дійсно зазнала шкоди своєму здоров`ю, отримавши закриту черепно-мозкову травму: струс головного мозку у вигляді стійкового цефалгічного та вестибуло-атактичного синдромів, вегетативної функції. Внаслідок отриманої травми [PERSON] лікувалась стаціонарно, понесла витрати на медичне обладнання, ліки та проведення обстежень. Суд вважає, що сам факт отримання ушкоджень здоров`ю, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини [PERSON] , свідчить про те, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди. Дорожньо-транспортна пригода, яка сталась в день народження малолітньої доньки позивачки та спричинила розлад здоров`я, змусивши [PERSON] лікуватись стаціонарно, проходити ряд обстежень та продовжувати лікування амбулаторно, безпосередньо свідчить про те, що вона зазнала як фізичних, так і душевних страждань, внаслідок протиправної поведінки щодо неї [PERSON] . Зважаючи на викладене, суд не погоджується із доводами відповідача про те, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. Інші доводи [PERSON] не спростовують її обов`язку відшкодувати [PERSON] моральну шкоду, яку остання понесла внаслідок протиправних дій відповідача. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач та з урахуванням інших обставин, зазначених нею при зверненні до суду, із дотриманням засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що моральна шкода у розмірі 20 000,00 грн. є справедливою та такою, що відповідає дійсним обставинам справи. Зважаючи на викладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог у загальному розмірі 20 000,00 грн. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У поданому позові заявлений лише попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу - приблизно 28 000,00 грн. Однак, у поданому позові вказано, що детальний обрахунок витрат часу на надання правової допомоги буде наданий пізніше. Зважаючи на відсутність в матеріалах справи детального розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, суд наразі не вирішує питання щодо розподілу судових витрат в частині стягнення витрат на правову допомогу. Щодо витрат у вигляді судового збору. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Одночасно з тим, за подачу даної позовної заяви позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При зверненні до суду із позовною вимогою майнового характеру у розмірі 160 000,00 грн. [PERSON] мала б сплатити судовий збір у розмірі 1 600,00 грн., який був компенсований за рахунок держави. Однак, оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню із відповідача у розмірі 200,00 грн. (20 000,00 грн. / 160 000,00 грн. * 1 600,00 грн.) на користь держави, що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог. При визначенні вказаної суми суд враховує, що в матеріалах справи відсутні документи, які б вказували на те, що відповідач звільнена від сплати судового збору на підставі положень статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial