Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

23.10.2025 представник Романенко М.Е. звернувся в інтересах ТОВ «ВІН ФІНАНС» (адлі позивач) з позовом, в якому просив поновити строк позовної давності для подання позову та стягнути з [PERSON] (далі відповідач) на користь ТОВ «ВІН ФІНАНС» суму заборгованості за кредитним договором № 861306 від 08.05.2019 у розмірі 32 852,15 грн, витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу. В обґрунтування вимог зазначив, що 08.05.2019 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено договір про надання фінансового кредиту № 861306 з [PERSON] . Первісний кредитор виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти, в свою чергу позичальник, не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів в наслідок чого виникла заборгованість. Згідно детального розрахунку заборгованості загальний розмір заборгованості становив 25 102 грн, яка складалась з тіла кредиту в розмірі - 7000 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 3780 грн, прострочені проценти -10 962 грн, штраф - 3360 грн. 12.04.2018 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (надалі ТОВ «ВІН ФІНАНС», назву юридичної особи змінено на підставі рішення зборів учасників; без ліквідації та/чи додаткової реорганізації юридичної особи) укладено договір факторингу №1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за кредитним договором № 861306 від 08.05.2019 за яким ТОВ «ВІН ФІНАНС» набуло прав кредитора відносно відповідача. Станом на дату укладення договору відступлення прав вимоги, сума заборгованості відповідача перед новим кредитором - ТОВ «ВІН ФІНАНС» за кредитним договором становила 25 102 грн. сума збитків з урахуванням 3% річних - 2261, 24 грн, сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань 5488,91 грн, разом заборгованість становить 32 852, 15 грн. Всупереч умов кредитного договору та вимог закону відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати процентів, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС». Заборгованість відповідача за кредитним договором № 861306 від 08.05.2019 становить 32 852,15 грн, яка складається: сума заборгованості - 25 102 грн, сума збитків з урахуванням 3% річних - 2261, 24 грн, сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань 5488,91 грн. Одночасно позивач просив суд поновити строк позовної давності для подання позову до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 861306 від 08.05.2019. Зазначив, що враховуючи практику застосування норм права Верховним судом, в силу приписів, зокрема, ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», строк на звернення до суду із позовною заявою, який настав під час дії обмежень карантинного характеру, має бути продовженим, а отже заява про застосування строків позовної давності має бути визнаною як передчасна та в її задоволені має бути відмовлено. Крім цього, до об`єктивних причин звернення до суду із захистом своїх прав та інтересів, Позивачем виокремлюється також введення воєнного стану на території країни. Попри зазначену норму ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», де зазначається, що скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється, існує низка рішень рекомендаційного характеру, які були видані Радою Суддів України. Зокрема, 02.03.2022 РСУ опублікувала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, де зазначила, що процесуальні строки по можливості продовжуються щонайменше до закінчення воєнного стану. Тому введення в Україні режиму воєнного стану 24.02.2022 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та подальше продовження режиму воєнного стану є об`єктивною та поважною причиною пропуску процесуальних строків, встановлених законом та судом. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25.11.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. 10.12.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому не заперечує проти наявності у нього заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7000 грн та 3591 грн процентів нарахованих ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА». У задоволенні розову просить відмовити. 19.12.2025 від представника позивача Бугера С.Ю. надійшло клопотання про доручення доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків. 08.05.2019 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 861306, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 7000,00 грн, позика надається строком на 30 днів, знижена процентна ставка 1,71%; загальна вартість позики за зниженою ставкою становить 3591 грн. 12.04.2018 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ДОВІРА та ГАРАНТІЯ» було укладено договір відступлення права вимоги № 1, відповідно до умов якого кредитор відступає новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права грошової вимоги до боржників за кредитним договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (Портфель заборгованості) (а.с.23-25). 25.07.2024 відповідно до протоколу загальних зборів №1706 перейменовано ТОВ «ФК Довіра і Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Товариством було ідентифіковано особу за її фінансовим номером та наданими [PERSON] персональними даними, а саме: РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , тел. [NUMBER] , про що свідчить Довідка про ідентифікацію, із якої вбачається, що 08.05.2019 о 20:08:18 [PERSON] було подано та підписано електронним підписом Otp пароль - 799909 заявку на кредит у розмірі 7000,00 грн (дата банківського переказу коштів - 08.05.2019 о 20:15:08) (а.с.19). Згідно розрахунку заборгованості за Договором №861306 за період з 08.05.2019 по 11.09.2019 заборгованість [PERSON] становила - 25102 грн з яких: тіло кредиту - 7000 грн; проценти - 14742 грн; штрафи/пені - 3360 грн (а.с.13-16). До позову також додано розрахунок штрафів та інфляційних втрат, відповідно до якого загальний розмір заборгованості у період прострочення грошового зобов`язання становить 1097 днів та складається з наступного: 25102 грн (сума боргу) + 5488,91 грн (інфляційне збільшення) + 2261,24 грн (штрафні санкції) = 32 852,15 грн. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, що передбачено ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст.510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)). Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст.517 ЦК України). Відповідно до ст.519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог. Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (п.132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, п.90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі № 910/19199/21). З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. У розрізі викладеного, враховуючи сталу практику Верховного Суду, яка регулює правовідносини із відступлення права вимоги (цесії) вбачається, що саме на первісного кредитора покладено обов`язок представити новому кредитору всі документі, які слугували підставою виникнення боргового зобов`язання у боржника, оскільки правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Враховуючи викладене, відступлення права вимоги може здійснюватися лише відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст.79,80 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що кредитний договір із відповідачем [PERSON] №861306 від 08.05.2019 станом на момент укладення 12.04.2018 договору факторингу №1 не був укладений, у зв`язку з чим відступлення неіснуючих станом на 12.04.2018 прав вимоги та майнових прав ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» за кредитним договором від 08.05.2019 на користь ТОВ «ВІН ФІНАНС» суперечить ст.514 ЦК України, тобто права кредитора за кредитним договором від 08.05.2019 не перейшли до ТОВ «ВІН ФІНАНС», у зв`язку з чим позивач ТОВ «ВІН ФІНАНС» не набуло прав кредитора по відношенню до [PERSON] , що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає, що застосування позовної давності можливо в разі наявності підстав для задоволення позову. Так, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з'ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц). Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed