Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

стислий виклад позиції позивача. Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказав, що 13.09.2021 між ТОВ «Маніфою» та відповідачем укладено договір позики № 3161241, на суму 12000,00 гривень. Станом на день звернення до суду заборгованість за договорами відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, сума боргу становить 44012,40 грн. 29.12.2021 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір № 3161241 за яким ТОВ «Маніфою» відступив ТОВ «Вердикт капітал» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором № 3161241. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір № 10-01/2023 за яким ТОВ «Вердикт капітал» відступив ТОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором № 3161241. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № 3161241 в сумі 44012,40 гривень, судового збору в сумі 2422,40 гривень та 16000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Позиції учасників судового провадження. Відповідач своїм правом на надання відзиву не скористався. Позивач свого представника у судове засідання не направив, згідно матеріалів справи, у разі неявки відповідача просить справу розглядати за відсутності представника банку, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, сповіщався про дату та час судового засідання шляхом публікації оголошення на сайті «Судова влада». Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. За вказаних обставин, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення по справі при заочному розгляді, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою від 14.11.2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с.97). Ухвалою від 18.12.2025 року розгляд справи відкладено для повторного виклику відповідача в судове засідання (а.с. 109). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 13.09.2021 року між ТОВ «Маніфою» та відповідачем укладено договір позики № 3161241 в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором (а.с.7-10). За умовами договору сума позики становить 12000,00 грн, строком 30 днів, розмір базової процентної ставки 1,99000 % від суми позики за кожен день користування. Розмір процентів на прострочену позику 1,01% від суми позики за кожний день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів. 29.12.2021 між ТОВ «Маніфою» і ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 29/12-2021 відповідно до умов якого ТОВ «Маніфою» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором позики № 3161241 в сумі 37104,00 грн (а.с. 40-46, 70). Згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ "Вердикт Капітал", заборгованість відповідача за договором позики № 3161241 від 13.09.2021, станом на 23.02.2022 становить 44012,40 грн, з яких: 12000,00 грн - заборгованість по основній сумі кредиту, 25104,00 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 6908,40 грн. донараховані відсотки за кредитним договором (а.с.38) 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» і ТОВ «Коллект центр» укладено договір про відступлення прав вимоги № 10-01/2023 відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором позики № 3161241 в сумі 44012,40 грн, яка складається із суми заборгованості за основним зобов`язанням в сумі 12000,00 грн, та суми заборгованості за відсотками 32012,4 грн (а.с. 11-14, 73- 83) Згідно розрахунку заборгованості складеного ТОВ "Коллект центр", заборгованість відповідача за договором позики № 3161241 від 13.09.2021 станом на 09.10.2025 становить 44012,40 грн, яка складається із суми заборгованості за основним зобов`язанням в сумі 12000,00 грн, та суми заборгованості за відсотками 32012,4 грн (а.с.39) . Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (частина третя статті 207 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Частиною 1 ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», передбачають, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Так, відповідно до п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Ураховуючи викладені обставини, суд доходить висновку, що договір позики укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, який надісланий первісним кредитором на номер телефону відповідача, що і є його безпосереднім підписом, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Без здійснення вказаних дій відповідачем договір не був би укладений між сторонами. Таким чином, факт укладення договору позики є доведеним. Також суд зазначає, що при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1ст. 516 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.1077, ч. 1 ст.1084 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Висновки суду Підписанням договору позики відповідач підтвердив, що він ознайомився з наявними схемами кредитування. Приймаючи умови договору, відповідач також підтвердив, що умови договору йому зрозумілі. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов`язання щодо повернення боргу за Договором позики, укладеним між ним та ТОВ «Маніфою» в установлені договором строки, ТОВ «Коллект центр» отримало право вимоги за договором факторингу, тому суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № 3161241 від 13.09.2021 в сумі 44012,40 грн, із яких: 12000,00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 32012,40 гривень сума заборгованості за відсотками. Судові витрати. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16000 грн., суд приходить до наступного. На підтвердження понесених позивачем судових витрат за надання правничої допомоги, позивачем надано копії документів, відповідно до яких ТОВ "Коллект Центр" понесло судові витрати на правничу допомогу в сумі 16000,00 грн, а саме: договір про надання правової (правничої) допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року, укладений між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал ассістанс»; заявка про надання юридичної допомоги № 717 від 01.09.2025; витяг з акту № 14 про надання юридичної допомоги від 30.05.2025 (а.с.24-30). Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Ураховуючи критерії реальності адвокатських витрат, а також критерії розумності їхнього розміру та обставини цієї справи, складність та категорію справи, заперечення з відповідача щодо розміру витрат, суд уважає розмір витрат позивача у розмірі 3000,00 грн співмірними і розумними витратами позивача на професійну правничу допомогу у цій справі. Питання щодо судового збору суд вирішує відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог. Оскільки вимоги позивача задоволено у повному обсязі, то з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 2422,40 грн. (а.с.6).

Outcome: approved