Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. 26.11.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (надалі - ТОВ «Українські фінансові операції») в системі «Електронний суд» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 16.04.2024 [PERSON] уклав з ТОВ «Лінеура Україна» договір №4561290 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, що був надісланий на його номер мобільного телефону. Відповідно до умов договору товариство надало відповідачу кредит в сумі 2000 грн, строком на 360 днів з 16.04.2024 по 11.04.2025 зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 2,5% в день в межах строку кредиту. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання виконало та надало кредит в сумі 2000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, зазначену ним особисто під час укладання договору. Проте відповідач кошти вчасно не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором. На підставі договору факторингу №25/11/2024 від 25.11.2024 ТОВ «Лінеура Україна» передало для ТОВ «Українські фінансові операції» свої права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі право вимоги за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4561290 від 16.04.2024 до відповідача [PERSON] в сумі 14200 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 2000 грн., заборгованості за процентами 11200 грн. та штрафу 1000 грн. За період з 25.11.2024 по 11.04.2025 позивач провів нарахування процентів в межах строку дії договору в розмірі 6800 грн. Відповідач не виконав свого зобов`язання, після відступлення права вимоги не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості. За наведених обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №4561290 від 16.04.2024 в сумі 20000 грн, судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн. Представник позивача ТОВ «Українські фінансові операції» Дідух Є.О. у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив справу розглядати у відсутності сторони позивача та не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Позиція відповідача Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання, на адресу суду повернуто поштове відправлення з відміткою ВПЗ «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідач вважається повідомленим про дату судового засідання, в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 26.11.2025 позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з цим позовом, до якого долучив клопотання про витребування докази, що містять банківську таємницю. 08.12.2025 суд отримав інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача, відкрив спрощене позовне провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 12.01.2026, задовольнив клопотання позивача, витребував докази, що містять банківську таємницю. 12.01.2026 судове засідання відкладене на 19.02.2026 у зв`язку ненадходженням витребуваних судом банківських документів. 10.02.2026 до суду надійшли витребувані судом докази. 19.02.2026 сторони до суду не з`явилися. Суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, без оформлення окремого документа, перейшов до стадії ухвалення судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виклад встановлених судом обставин та зміст спірних правовідносин Між сторонами виникли правовідносини на підставі кредитного договору, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Суд встановив, що 16.04.2024 [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна» уклали договір №4561290 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Укладання цього договору сторонами здійснювалося за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет, шляхом перевірки Товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету (далі Кредитний договір). Відповідач підписав договір електронним підписом, шляхом застосування одноразового ідентифікатора 90536, який був надісланий на його мобільний номер телефону (п.10 Договору «Реквізити та підписи сторін»). Відповідно до п. 9.7.1. кредитного договору, цей Договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку Товариства електронним підписом, що створений шляхом накладення на договір аналогу власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами електронного копіювання (за зразком, попередньо узгодженим сторонами в договорі про встановлення ділових відносин та використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів), в Особистий кабінет Клієнта для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Клієнта, що відтворений шляхом використання Клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється Клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім Товариству в ITC Товариства/зазначений в цьому договорі. Введення Клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору створює підпис клієнта на договорі та вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору. За умовами договору товариство надало клієнту кредит в сумі 2000 грн для споживчих (особистих) потреб, строком на 360 днів, з фіксованою стандартною процентною ставкою 2,5% в день. Реальна річна процентна ставка на дату укладання договору складає за стандартною ставкою за весь строк кредиту 99923,40% річних, загальна вартість кредиту за стандартною ставкою 20000 грн., що відображено в паспорті споживчого кредиту та в додатку №1 до договору про надання коштів Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, з якими відповідач ознайомився та підписав електронним підписом одноразового ідентифікатора. Порядок обчислення (нарахування) та сплати процентів, пролонгація, порядок повернення кредиту, права та обов`язки сторін обумовлені в підписаному сторонами Кредитному договорі. Так, п.п. 2.1. кредитного договору передбачено, що кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . Згідно п.п. 2.4. кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п.п. 2.1. Кредитного договору. Відповідно до п.3.1. кредитного договору, проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році. Згідно з п. 4.1. кредитного договору, сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватиметься згідно з Графіком платежів, крім випадку, визначеного в п. 4.3 договору. Пунктом 6.1 договору передбачено, що сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору згідно з чинним законодавством України та цим договором. Підписанням Кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна», які розміщені на веб-сайті. Приймаючи умови кредитного договору, Відповідач підтверджує, що він повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих Правил. (п. 9.9. Кредитного договору). Перерахування грошових коштів на картку відповідача здійснене за допомогою компанії ТОВ «Пейтек Україна», яка зобов`язалось надати технічну можливість в перерахуванні коштів відповідно до умов договору на переказ коштів №РК-П-19/03-01 від 12.03.2019, договору про організацію переказу грошових коштів за №210222-1 від 21.02.2022 року та договору про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № [NUMBER] від 03.01.2024, укладених між ТОВ «Пейтек Україна» та ТОВ «Лінеура Україна». Згідно повідомлення вих. №20241219-1023 від 19.12.2024 ТОВ «Пейтек Україна», 16.04.2024 успішно перераховані кошти в сумі 2000 грн на карту № [NUMBER] . Згідно повідомлення АТ «ВСТ Банк» за вих. №99-БТвід 08.01.2026, на ім`я [PERSON] емітовано карту № [NUMBER] та 16.04.2024 року на вказаний рахунок зараховано кошти в сумі 2000 грн. Отже, TOB «Лінеура Україна» зобов`язання за укладеним договором виконало в повному обсязі, перерахувавши на платіжну картку відповідача грошові кошти в сумі 2000 грн, а останній їх отримав. Відповідач [PERSON] належним чином зобов`язання за договором не виконував, в результаті чого станом на 25.11.2024 у відповідача утворилась заборгованість перед ТОВ «Лінеура Україна» розмірі 14200 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 2000 грн, заборгованості за процентами в сумі 11200 грн. та штрафу в сумі 1000 грн, підтверджується розрахунком заборгованості. 25.11.2024 ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» уклали договір факторингу №25/11/2024, відповідно до якого до ТОВ «Українські фінансові операції» перейшло право вимоги до боржників вказаних у реєстрі боржників, в тому числі право вимоги за договором №4561290 від 16.04.2024 до відповідача [PERSON] . Згідно п. 1.1. договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу №25/11/2024 від 25.11.2024 та Додатку №1 до договору факторингу №25/11/2024 від 25.11.2024, а саме: витягу з Реєстру боржників ТОВ «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4561290 від 16.04.2024. Згідно повідомлення ТОВ «Лінеура Україна» від 26.11.2024, повідомлення боржників про відступлення права вимоги за кредитними договорами відбулося в Особистих кабінетах усіх боржників права вимоги за кредитними договорами яких передані новому кредитору ТОВ «Українські фінансові операції» відповідно до договору факторингу та реєстру боржників, 26.11.2024 розміщена інформація щодо нового кредитора та реквізитів на оплату заборгованості, а також відправлено текстове повідомлення на зазначений в анкеті телефонний номер боржника із аналогічною інформацією. Відповідно до п.1.3. умов договору №4561290 про надання споживчого кредиту від 16.04.2024 строк кредитування становить 360 днів, тобто з 16.04.2024 до 11.04.2024. Станом на дату укладення договору факторингу №25/11/2024 від 25.11.2024 строк дії договору не закінчився. Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Українські фінансові операції» за договором №4561290 про надання споживчого кредиту від 16.04.2024 заборгованість відповідача за процентами за період з 26.11.2024 по 11.04.2025 (за 136 календарних днів) становить 6800 грн. Відповідач [PERSON] належним чином зобов`язання за договором не виконував, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 20000 грн, яка складається з 2000 грн.заборгованості за тілом кредиту, 11200 грн заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором та 6800 грн заборгованості за процентами, нарахованими після відступлення права вимоги позивачу ТОВ «Українські фінансові операції» в межах строку дії договору. Застосовані норми права Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ст. ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до положень ст.ст. 1077,1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Мотиви та висновки суду Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке. Відповідач уклав кредитний договір з ТОВ «Лінеура Україна», яке надало йому кредитні кошти на умовах строковості і платності. Договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов договору товариство надало відповідачу кредитні кошти у сумі 2000 грн., на умовах, передбачених договором, а відповідач зобов`язався одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом. Отже, відповідач був належним чином ознайомлений з умовами вищевказаного кредитного договору. Після укладення договору відповідачу перераховані кредитні кошти в розмірі 2000 грн на його картковий рахунок картка, відкритий у АТ «Банк Восток», що підтверджується довідкою ТОВ «Пейтек Україна» за вих. №20241219-1023 від 19.12.2024 та повідомленням АТ «ВСТ Банк» за вих. №99-БТвід 08.01.2026. Відповідач зобов`язався повернути отримані грошові кошти у визначений договором строк 360 днів, однак не виконав свої зобов`язання в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» уклали договір факторингу №25/11/2024, згідно якого ТОВ «Українські фінансові операції» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №4561290 від 16.04.2024. Відповідно до п.1.1. договору факторингу №25/11/2024 від 25.11.2024, за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання якого настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. За умовами кредитного договору №4561290 строк кредиту складає 360 днів з 16.04.2024 по 11.04.2025. Станом на дату укладення договору факторингу №25/11/2024 від 25.11.2024, строк дії договору №4561290 від 16.04.2024 не закінчився. А тому в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем ТОВ «Українські фінансові операції» у період з 26.11.2024 по 11.04.2024 (136 календарних днів) позивач правомірно нарахував проценти за стандартною процентною ставкою у сумі 6800 грн. Відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та спростовували б суму заборгованості. Отже, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості з відповідача підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому, судовий збір в розмірі 2422,40 грн, що сплачений позивачем при зверненні до суду підлягає стягненню з відповідача на його користь. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд дійшов таких висновків. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу суд приймає до уваги норми ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved