Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

У липні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» недоплачене страхове відшкодування в розмірі 744 094,73 грн., посилаючись на те, що 02.03.2024 сталася ДТП, внаслідок якої належний їй автомобіль Jaguar, д.н.з. [NUMBER] , був пошкоджений. Відповідач, як страховик за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів та від нещасного випадку та полісом ОСЦПВ, визнав випадок страховим та 02.07.2024 виплатив 157 400 грн. та 255905,27 грн. Позивач вважала, що ця сума є заниженою, оскільки висновки наданих нею звітів про оцінку (звіт №?04-R/15/00 та №?99-D/14/07 від 25.06.2024) вказують на більший розмір шкоди. Просила стягнути різницю. У добровільному порядку відповідач кошти не сплачує у повному розмірі для відшкодування збитків. Просила суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь [PERSON] недоплачену страхову виплату в розмірі 744 094,73 грн.; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 серпня 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд призначено за правилами загального позовного провадження. 29 жовтня 2024 року Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позову. Вказав, що страхова виплата розрахована належним чином на підставі звіту №?39973 (оцінювач [PERSON] ) та звіту №?177/05/24 (оцінювач [PERSON] ), якими встановлено ринкову вартість автомобіля до ДТП 1?080?305,27 грн. та вартість придатних залишків 667?000,00 грн., тому різниця склала саме 413?205,27 грн. Просив відмовити в позові, а також заявив клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи. 01 листопада 2024 року представник позивача подав до суду клопотання про приєднання доказів, а саме звітів про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, від 25.06.2024 №?04-R/15/00 та від 25.06.2024 №?99-D/14/07. У клопотанні зазначено, що ці звіти встановлюють ринкову вартість транспортного засобу позивачки в пошкодженому стані та вартість матеріального збитку. Позивачка підтримала клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, подане відповідачем та зазначила, що приєднання цих доказів необхідне для всебічного розгляду справи та для повноти матеріалів, які мають бути направлені експертам. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 листопада 2024 призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження по справі зупинено на час проведення експертизи. 24 липня 2025 року на адресу суду надійшов висновок експерта КНДІСЕ №?282/25-54 від 25.06.2026 року та матеріали цивільної справи. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.07.2025 відновлено провадження у цивільній справі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 вересня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 30.09.2025 року до суду надійшли додаткові пояснення від представника Відповідача, згідно яких було вказано про наявність правових підстав для стягнення з Відповідача страхового відшкодування в розмірі 666 185 грн. 19.02.2026 через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання за відсутності представника позивача та/або позивача. У поданому клопотанні представник позивача зазначив, що позовні вимоги підтримуються в обсязі розміру збитків, встановлених висновком експерта від 25.06.2025 №?282/25-54, а саме у розмірі 666?185,00 грн., які просить стягнути з відповідача разом із витратами на проведення експертизи та судовим збором. Додаткових заяв чи клопотань позивач не має, проти розгляду справи за відсутності представника відповідача не заперечує. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав в частині сплати страхового відшкодування в розмірі біля 200 000 грн. У задоволенні решти позовних вимог просив відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом встановлено, що 02.03.2024 сталася ДТП за участю автомобіля Jaguar, д.н.з. [NUMBER] , власником якого є позивач, та автомобіля Tesla, д.н.з. [NUMBER] , водій якого визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення (постанова суду від 08.04.2024 у справі №?369/4106/24). Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Tesla була застрахована у відповідача за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів та від нещасного випадку №DCEP215105273 (страхова сума 1 000 000 грн.) та полісом ОСЦПВ EP215105273 (страхова сума - 160 000 грн.). Відповідач, розглянувши заяву позивача, визнав подію страховим випадком, кваліфікувавши пошкодження як конструктивну загибель автомобіля, так як вартість ремонту перевищила ринкову вартість. На підставі звітів №?39973 та №?177/05/24 страховик визначив розмір збитку як різницю між ринковою вартістю до ДТП у розмірі 1?080?305,27 грн. та вартістю залишків у розмірі 667?000,00 грн. і 02.07.2024 виплатив позивачу 413?205,27 грн. (з урахуванням ліміту та франшизи за полісом ОСЦПВ). Не погодившись із таким розрахунком, позивач звернулась з позовною заявою до суду та просила стягнути недоплачене страхове відшкодування. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним. Згідно з ч. 1 ст. 102 ЦПК України висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові. Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами. Однак він є повним, обґрунтованим, не викликає сумнівів щодо його правильності, виконаний кваліфікованим експертом, який попереджений про кримінальну відповідальність. При розгляді справи судом призначено судову автотоварознавчу експертизу, за результатами якої складено висновок №?282/25-54 від 25.06.2025. Так, експертом встановлено, що ринкова вартість транспортного засобу «Jaguar» д.н.з. [NUMBER] до ДТП станом на 02.03.2024 становила 1?539?718,94 грн; ринкова вартість транспортного засобу «Jaguar» д.н.з. [NUMBER] в пошкодженому стані станом на дату ДТП 02.03.2024 становила 460?328,67 грн. Представник відповідача не надав доказів, що проведена експертиза є неповною, містить недостовірні дані. Посилання на те, що експерт використав завищені ціни є суб`єктивною оцінкою стороною висновку експерту. Належних та допустимих доказів на спростування висновку експерта стороною відповідача не надано. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі фізичного знищення транспортного засобу (коли ремонт є економічно необґрунтованим) розмір шкоди визначається як різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Аналогічне положення міститься в п. 10.5.8 Оферти Договору добровільного страхування, укладеного між відповідачем та страхувальником. Враховуючи, що вартість відновлювального ремонту, визначена у висновку експерта №?282/25-54 від 25.06.2025. (1646 824, 05 грн.), перевищує ринкову вартість автомобіля до ДТП, встановлену експертизою (1?539?718,94 грн.), суд приходить до висновку про конструктивну загибель транспортного засобу. Разом з тим, висновок судової експертизи №?282/25-54 спростовує розрахунки відповідача в частині ринкової вартості автомобіля до ДТП та вартості залишків. Експертом встановлено, що ринкова вартість транспортного засобу «Jaguar» д.н.з. [NUMBER] до ДТП станом на 02.03.2024 становила 1?539?718,94 грн, а ринкова вартість пошкодженого автомобіля станом на 02.03.2024 становила 460?328,67 грн., тоді як відповідач виходив із вартості 1 080 205,27 грн. та 667?000,00 грн. відповідно. Отже, розмір завданої позивачу шкоди (збитку) становить: 1?539?718,94 грн. (до ДТП) 460?328,67 грн. (після ДТП) = 1?079?390,27 грн. З матеріалів справи вбачається, що на час звернення позивача до суду і вирішення спору відновлювальний ремонт автомобіля не робився. Під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням поданих суду доказів, виплаченого страхового відшкодування відповідачем в розмірі 157 400 та 255 905,27 грн., недоплачена частина страхового відшкодування на користь Відповідача складає 666?185,00 грн. Відповідач не надав суду доказів на спростування висновку експертизи або доказів здійснення доплати в більшому розмірі та вказав у поясненнях від 30.09.2025 року про наявність правових підстав для стягнення з страховика 666 085 грн. Таким чином, позовні вимоги на підставі висновку судової експертизи, є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача коштів розмірі 666 185 грн.. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу витрати на проведення експертизи. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 7?440,95 грн. Позов задоволено на суму 666?085,00 грн., що становить 89,5% від первісно заявленої ціни (744?094,73 грн.). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7?440,95 ? 89,5% = 6?659,65 грн. Витрати на проведення судової експертизи, згідно з ухвалою суду від 21.11.2024, покладено на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial