Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

30 грудня 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося в до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами, укладеним між [PERSON] та АТ «Ідея банк»: №Z62.22182.004180571 від 06 серпня 2018 року, в сумі 47000,45 грн, з яких: 18456,20 грн заборгованість за основною сумою боргу, 9111,75 грн заборгованість за відсотками; 19432,50 грн заборгованість за комісіями; № С-001-0523617-18-980 від 15 травня 2018 року в сумі 8364,39 грн, з яких: 2977,87 грн заборгованість за основною сумою боргу, 5386,52 грн заборгованість за відсотками; а всього у загальному розмірі 55364,84 грн. 17 листопада 2023 року між АТ «Ідея банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 17112023, відповідно якого АТ «Ідея банк» передала (відступила) за плату належні права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняла права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, відповідно якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №Z62.22182.004180571 в сумі 47000,45 грн, з яких: 18456,20 грн заборгованість за основною сумою боргу, 9111,75 грн заборгованість за відсотками; 19432,50 грн заборгованість за комісіями. 07 липня 2023 року між АТ «Ідея банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №07072023, відповідно якого АТ «Ідея банк» передала (відступила) за плату належні права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняла права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, відповідно якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № С-001-0523617-18-980 в сумі 8364,39 грн, з яких: 2977,87 грн заборгованість за основною сумою боргу, 5386,52 грн заборгованість за відсотками. Усупереч умовам кредитних договорів, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав своїх зобов`язань. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості. З моменту отримання права вимоги з 07 липня 2023 року позивачем не здійснювалося нарахування штрафних санкцій. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 січня 2026 року постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали не надав відзив на позов в порядку, визначеному ст. 178 ЦПК України. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно кредитного договору №Z62.22182.004180571 від 06 серпня 2018 року, відповідач отримав кредит у розмірі 26826 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності) терміном 24 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,0% річних та платою за обслуговування кредитної заборгованості, згідно графіку щомісячних платежів. Згідно додатку до паспорту споживчого кредиту, складений графік розрахунків, відповідач повинен був з 06 вересня 2018 року по 06 серпня 2020 року сплачувати щомісячно 1866,73 грн в погашення кредиту та проценти за користування кредитом, а також комісію за обслуговування кредиту. Згідно угоди № С-001-0523617-18-980 від 15 травня 2018 року про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки, відповідно до умов якої відповідач отримав кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по відкритому поточному рахунку з максимальним лімітом 200000 грн. Розмір кредитної лінії на момент укладення Угоди становить 3000 грн, процентна ставка за користування кредитом - 24 % річних строком на 12 місяців. Указані договори було укладено та підписано позичальником (відповідачем) власноруч. Згідно ордеру-розпорядження №1 від 06 серпня 2018 року «Ідея Банк» виконало грошове зобов`язання за договором №Z62.22182.004180571 від 06 серпня 2018 року, та перерахувало [PERSON] кошти в загальному розмірі 26826 грн, включаючи витрати на страховий платіж в розмірі 3499,04 грн. Як вбачається з виписки по рахунку [PERSON] в АТ «Ідея Банк» відкритому згідно Угоди від 15 травня 2018 року за період з 15.05.2018 року по 30.08.2019 року АТ «Ідея Банк» виконано зобов`язання за Договором та надано доступ до визначеного кредитного ліміту за договором № С-001-0523617-18-980 від 15 травня 2018 року. Відповідач свої зобов`язаннями за договорами в повному обсязі не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість. 07 липня 2023 року між АТ «Ідея банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №07072023, відповідно якого АТ «Ідея банк» передала (відступила) за плату належні права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняла права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, відповідно якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № С-001-0523617-18-980 в сумі 8364,39 грн, з яких: 2977,87 грн заборгованість за основною сумою боргу, 5386,52 грн заборгованість за відсотками, що підтверджується реєстром боржників, платіжною інструкцією №19913 від 11 липня 2023 року. 17 листопада 2023 року між АТ «Ідея банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 17112023, відповідно якого АТ «Ідея банк» передала (відступила) за плату належні права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняла права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, відповідно якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №Z62.22182.004180571 в сумі 47000,45 грн, з яких: 18456,20 грн заборгованість за основною сумою боргу, 9111,75 грн заборгованість за відсотками; 19432,50 грн заборгованість за комісіями, що підтверджується реєстром боржників, платіжною інструкцією №20494 від 20 листопада 2023 року. В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит)позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.1 ст.1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно до ч. 1ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно дост. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому законом порядку набуло права вимоги до [PERSON] за договорами №Z62.22182.004180571 від 06 серпня 2018 року, № С-001-0523617-18-980 від 15 травня 2018 року. Згідно довідки-розрахунку заборгованості АТ «Ідея банк» у [PERSON] станом 07 липня 2023 року за договором № С-001-0523617-18-980 від 15 травня 2018 року наявна заборгованість розмірі 8364,39 грн, з яких: 2977,87 грн заборгованість за основною сумою боргу, 5386,52 грн заборгованість за відсотками. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, доказів помилковості чи неправильності наданих позивачем розрахунку, а також належного виконання зобов`язань за кредитним договором не надано. На час розгляду справи судом відповідачем не надано доказів, які свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за вказаним кредитним договором добровільному порядку, а тому позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за вказаним договором в розмірі 8364,39 грн підлягають задоволенню. При вирішенні обґрунтованості вимог позивача за договором №Z62.22182.004180571 від 06 серпня 2018 року суд зважає на таке. Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором №Z62.22182.004180571 від 06 серпня 2018 року, в сумі 47000,45 грн, з яких: 18456,20 грн заборгованість за основною сумою боргу, 9111,75 грн заборгованість за відсотками; 19432,50 грн заборгованість за комісіями. На думку суду наведений позивачем розрахунок заборгованості є необґрунтованим з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Нормами ч.2 ст. 627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів . Відповідно до абзацу третього частини четвертоїстатті 11 Закону України "Про захист прав споживачів"(у редакції станом на 01 січня 2017 року) кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цьогоЗакону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цьогоЗакону, є нікчемною. Згідно із частиною п`ятоюстатті 11 Закону України "Про захист прав споживачів"(у редакції станом на 01 січня 2017 року) до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цьогоЗаконупро несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. 10 червня 2017 року набрав чинності Закону України "Про споживче кредитування", який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України "Про захист прав споживачів". З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України "Про споживче кредитування", а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України "Про захист прав споживачів". Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. На виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Разом з тим, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Нормами частин першої та другоїстатті 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятоїстатті 12 Закону України «Про споживче кредитування»умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відтак, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Пунктом 1.10 кредитного договору №Z62.22182.004180571 від 06 серпня 2018 року, встановлено плату відповідачу саме за обслуговування кредиту, що включає в себе надання інформації по рахункам позичальника з використання телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення смс повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом, тощо, надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку. Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин справи дає підстави вважати, що відповідачу договором було встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена ч. 1ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Указана щомісячна плата за обслуговування міститься й у графіку щомісячних платежів, які є невід`ємною частиною договору. Отже, така умови договору про обов`язкову щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості суперечить положенням ч. 1ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Схожі за змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 та в правовій позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 вирішувала питання: чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування; чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна /нікчемна/оспорювана. Кредитором у справі був саме АТ «Ідея банк». Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з п. 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим Велика Палата зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку. Так, згідно висновку Великої Палати Верховного Суду комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинностіЗаконом України«Про споживчекредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12 цього Закону. Слід зазначити, що Велика Палата ВС зобов`язала АТ «Ідея Банк» (п.34.3 Постанови №496/3134/19), який також є первісним кредитором [PERSON] , здійснити перерахунок заборгованості позивачки з огляду на нікчемність визначених пунктів договору. Також, Велика Палата Верховного Суду у пунктах 71-73 постанови від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц дійшла таких висновків: недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 4ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як убачається зі змісту договору та додатку до Паспорта споживчого кредиту, яким визначено графік щомісячних платежів за договором, при щомісячному платежі 1866,55 грн, з яких 565,55 грн погашення тіла кредиту, 341,75 грн проценти, 858, 43 грн щомісячної комісії є суттєвим порівняно із розміром кредиту та його складових, отриманого [PERSON] (26826 грн), що вочевидь не можна визнати справедливим та розумним. У даній справі, АТ «Ідея Банк»» не був позбавлений можливості надати докази на підтвердження справедливості умов договору щодо встановленої комісії, зокрема з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються позичальнику за таку плату. Наявні в матеріалах справи документи взагалі не містять будь-якого опису послуг, за які банком встановлена комісія. Ураховуючи те, що банк не повідомив позичальника, які саме послуги за вказану плату йому надаються, розмір комісійної винагороди вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, тобто умови кредитного договору є несправедливими, суд уважає, що позивачем недоведено, що плата за обслуговування кредитної заборгованості згідно рафіку платежів встановлена банком за надання послуг. Як встановлено з виписки по рахунку клієнта, частина сплачених в погашення кредиту коштів за договором, а саме в сумі 7382,87 грн зараховувалась банком на погашення плати за обслуговування кредиту (комісії), та позивачем також заявлено до стягнення 19432,50 грн заборгованість по комісіям, в той час як така не підлягала нарахуванню і сплаті. Статтею 19 Закону визначено, у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит Тому вказана сума коштів зарахованих банком на погашення плати за обслуговування кредиту (комісії) мала бути зарахована в рахунок погашення як тіла кредиту, так і відсотків за користування кредитними коштами у порядку визначеному п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування». З врахуванням викладеного вище, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором №Z62.22182.004180571 від 06 серпня 2018 року, в сумі 20185,08 грн з яких: 18456,20 грн заборгованість за основною сумою боргу та 1728,88 грн заборгованість за відсотками (з врахуванням зарахованих в погашення комісії 7382,87 грн: 9111,75-7382,87=1728,88), а вимоги щодо стягнення 19432,50 грн заборгованості за комісіями задоволенню не підлягають. Ураховуючи викладене, з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» підлягає стягненню заборгованість за договорами: №Z62.22182.004180571 від 06 серпня 2018 року, в сумі 20185,08 грн з яких: 18456,20 грн заборгованість за основною сумою боргу та 1728,88 грн заборгованість за відсотками; № С-001-0523617-18-980 від 15 травня 2018 року в сумі 8364,39 грн, з яких: 2977,87 грн заборгованість за основною сумою боргу, 5386,52 грн заборгованість за відсотками; а всього 28549,47 грн. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 3028 грн ціна позову становила 55364,84 грн позов задоволено на суму 28549,47 грн тобто на 46,69%, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1413,77 грн судового збору.

Outcome: partial