Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №478201-КС-003 від 29.12.2023 в розмірі 49 850,39 грн. та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.12.2023 між позивачем та відповідачем укладено Договір №478201-КС-003 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Позивачем 29.12.2023 направлено відповідачу пропозицію (оферту) укласти Договір № 478201-КС-003 про надання кредиту. 29.12.2023 відповідач прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору №478201-КС-003 про надання кредиту на умовах визначених офертою. ТОВ «Бізнес Позика» направлено відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-3670 на номер телефону, який зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий відповідачем було введено/відправлено. ТОВ «Бізнес Позика» надав відповідачу грошові кошти у розмірі 15 000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит. Сторонами відповідно до умов договору кредиту погоджено, що кредит надається строком на 24 тижня, де першим днем є дата списання коштів з рахунку кредитодавця. Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,15011689 процентів за кожен день користування кредитом. Позивач свої зобов`язання за договором кредиту виконав та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 15 000 грн. шляхом перерахування на банківську картку відповідача. До теперішнього часу боржник лише частково сплатив заборгованість за договором № 478201-КС-003 на загальну суму 9750,00 грн. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Проте відповідач порушив умови договору внаслідок чого станом на 09.10.2025 виникла заборгованість у розмірі 49 850,39 грн., яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту в розмірі 14 918,36 грн., суми прострочених платежів по процентах в розмірі 34 932,03 грн. Ухвалою Новобаварського районного суду м. Харкова від 20.10.2025 справа направлена за підсудністю до Холодногірського районного суду м. Харкова. Холодногірський районний суд м. Харкова ухвалою від 11.07.2024 позовну заяву прийняв до розгляду, відкрив провадження у справі та призначив судове засідання у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 11.12.2025 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 09.01.2026 відповідачем поданий відзив на позовну заяву. 12.01.2026 представником позивача подана відповідь на відзив відповідача від 09.01.2026. Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 11.01.2026 вказани відзив повернутий відповідачу без розгляду. 20.01.2026 відповідачем повторно до суду поданий відзив на позовну заяву, в якому остання просила частково задовольнити позовні вимоги, зменшити розмір відсотків за кредитним договором на суму фактично здійснених нею платежів на загальну суму 6 500грн., а також в разі задоволення позову застосувати розстрочку виконання рішення суду строком на 24 місяці. В обґрунтування відзиву зазначила, що вимоги позивача в частині стягнення завищених та арифметично необґрунтованих процентів у сумі 5 867,39 грн є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки не враховані суми здійснених нею платежів, також заявлена до стягнення сума 34 932,03 грн. процентів перевищує можливий розмір нарахувань навіть за умови застосування процентної ставки 1,15011689 % на день та дотримання строку дії договору. Окрім того, просила суд у випадку задоволення позову застосувати розстрочку виконання рішення суду строком на 24 місяці, шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 1 840 грн, що дозволить мені добросовісно виконати рішення без істотного погіршення умов життя мене та дитини, оскільки є внутрішньо переміщеною особою, особою з інвалідністю ІП групи, що потребує постійного лікування, самостійно виховує та утримує малолітню дитину та перебуває у складному матеріальному становищі після розірвання шлюбу. Представник позивача право на подання відповідь на відзив відповідача від 20.01.2026 не скориствався. Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, враховуючи подання відповідачем відзиву. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 29.12.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір № 478201-КС-003 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця. ТОВ «Бізнес Позика» надав відповідачу грошові кошти у розмірі 15 000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правилами про надання грошових коштів у кредит. Пунктом 3. Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору. Сторонами відповідно до умов договору кредиту погоджено, що кредит надається строком на 24 тижня, де першим днем є дата списання коштів з рахунку кредитодавця. Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,15011689 процентів за кожен день користування кредитом. Позивач свої зобов`язання за договором кредиту виконав та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 15 000 грн. шляхом перерахування на банківську картку відповідача. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно ч.12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч.12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч.3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як регламентовано ч.6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. На підтвердження укладення договору № 478201-КС-003 від 29.12.2023 позивачем надано послідовність укладення цього договору, з якої вбачається, що 29.12.2023 ТОВ "Бізнес позика" направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір № 478201-КС-003 про надання кредиту. 29.12.2023 [PERSON] прийняла (акцепт) пропозицію (оферта) щодо укладення Договору № 478201-КС-003 про надання кредиту. Одноразовий ідентифікатор UA-3670 направлявся відповідачу шляхом надсилання повідомлення на її мобільний номер, який вказувався нею при реєстрації на сайті. Кредитний договір був підписаний відповідачем 29.12.2023 шляхом введення одноразового ідентифікатора UA-3670 в особистому кабінеті на сайті в мережі Інтернет. Оскільки цей договір укладено на сайті позикодавця, та [PERSON] підписала його одноразовим ідентифікатором UA-3670, тому без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариства такий договір не був би укладений. Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21). Таким чином встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір про надання кредиту у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними. ТОВ «Бізнес Позика» видало [PERSON] кредит шляхом перерахування коштів на картковий рахунок відповідача у розмірі 15 000 грн. Випискою АТ КБ «ПриватБанк», наданою на виконання ухвали суду про витребування доказів, підтверджено успішний переказ від коштів 29.12.2023 в сумі 15 000,00 грн на картку № [NUMBER] , емітованої на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), тим самим підтверджено переказ коштів відповідачу. Окрім того, факт укладення договору та отримання коштів не заперечується самою відповідачкою. Однак відповідач порушила умови договору кредиту в частині своєчасного повернення суми кредиту з нарахованими відсотками. До теперішнього часу відповідач лише частково сплатила заборгованість за договором № 478201-КС-003 на загальну суму 9 750,00 грн. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. У зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань станом на 09.10.2025 виникла заборгованість у розмірі 49 850,39 грн., яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту в розмірі 14 918,36 грн., суми прострочених платежів по процентах в розмірі 34 932,03 грн., що підтверджується наданим розрахунком заборгованості. Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо незгоди з розрахунком заборгованості в частині нарахування відсотків за користування кредитом та заперечення щодо їх розміру, а також що заявлені позивачем суми процентів не ґрунтуються на умовах договору, оскільки розрахунок проведений з дотриманням узгоджених сторонами вищевказаних істотних умов договору, а також з урахуванням проведених відповідачем платежів в загальному розмірі на суму 9 750,00грн., що навіть перевищує розмір платежів, вказаний самою відповідачкою у відзиві, а саме на суму 6500,00грн. Щодо тверджень відповідачки про завищений розмір нарахованих відсотків з урахуванням щоденної процентної ставки та строк кредитування, суд зазначає таке. Відповідно до п. 2.4. Кредитного договору Стандартна процентна ставка в день становить 2,00000000, фіксована. Знижена процентна ставка в день становить 1,15011689, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) Договору. Встановлений Договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено Кредитодавцем в односторонньому порядку. Згідно з п. 3.2. Кредитного договору протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за Кредитом, нараховуються заставкою вказаною у п. 2.4 Договору на залишок заборгованості по Кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, в залежності від дотримання Позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та Додатку№1 до Договору і розраховується в порядку описаному нижче. Згідно з п. 3.2.1. Кредитного договору у разі якщо погашення Кредиту здійснюється згідно погодженого Сторонами графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. та Додатку №1 до Договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого Кредиту, то зобов`язання Позичальника по сплаті Процентів за користування Кредитом розраховуються відповідно до Зниженої процентної ставки, що вказана в п. 2.4. Договору. Згідно з п. 3.2.2. Кредитного договору сторони домовились, що у разі якщо повернення Кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. та Додатку №1 до Договору, (за виключенням дострокового повернення Кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по Кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів то умови про нарахування Процентів за користування Кредитом за Зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. Договору. При цьому, нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та Додатку№1 до Договору, та до закінчення терміну дії Договору. Відповідно до п. 3.2.3. Кредитного договору сторони на момент укладення Договору встановили орієнтований графік платежів, припускаючи, що Позичальник буде його дотримуватись і застосовуватиметься Знижена процентна ставка. Таким чином, процентна ставка нараховується за кожен день користування Кредитом. Протягом строку кредитування, визначеного у цьому Договорі, проценти за користування Кредитом нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту (на залишок заборгованості за тілом кредиту), наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування Кредитом, із урахуванням дня перерахування та дня повернення Кредиту. У п. 3.2.3. Кредитного договору був встановлений орієнтовний графік платежів, відповідно до якого Позичальник повинен був здійснювати платежі у відповідному розмірі та у відповідні дати. Порушення позичальником графіку платежів закономірно призвело до подорожчання загальної вартості кредиту, тому що процентна ставка нараховується за кожен день користування кредитом на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування Кредитом, із урахуванням дня перерахування кредитних коштів та дня повернення Кредиту. Якщо позичальник не здійснив платіж (платежі) за графіком або здійснив його (їх) у меншому розмірі, ніж передбачено графіком, це закономірно призводить до нарахування процентів у більшому розмірі, тому що як вже було зазначено вище, проценти нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту. Відповідач мала можливість не вступати у кредитні відносини із товариством, якщо дійсно вважала встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим. Натомість [PERSON] погодила зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Кредитний договір від 29.12.2023 або його окремі положення недійсними не визнано, отже умови договору, в тому числі і щодо сплати відсотків, є обов`язковими для виконання позичальником. Крім того, у частині третій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Проте, проценти за користування кредитом не є санкцією та компенсацією за невиконання зобов`язань за договором в розумінні вказаної норми, а вимог щодо стягнення пені чи штрафу позивач не заявляв. Отже, нарахування відсотків позивачем правомірно здійснювалось відповідно до п. 2 договору, за змістом якого плата за користування кредитом за цим договором є фіксованою та становить 1,15011689 % за кожен день користування кредитом. Протягом строку кредитування, визначеного в цьому договорі, плата за користування кредитом нараховувалась на залишок заборгованості по кредиту, що, з огляду на неналежність виконання [PERSON] зобов`язань, був інакшим (більшим), ніж викладено у графіку платежів, тобто загальна сума до сплати дійсно становила б 39 000 грн лише у випадку належного виконання позичальником зобов`язань та погашення обумовлених сум згідно з графіком платежів, чого у справі не встановлено. Відповідно до ч. 1, 2ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного Кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного Кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного Кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) в строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідачем розрахунок заборгованості належним чином не спростований, належних та допустимих доказів, які б спростовували посилання позивача щодо наявності заборгованості та її розміру, суду не надано. На час розгляду справи судом відповідачем не надано жодних даних, які б свідчили про погашення заборгованості у добровільному порядку. Приймаючи до уваги вищевикладене, що відповідач не належним чином виконує свої зобов`язання, суд позовні вимоги задовольняє і стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №484360-КС-001 від 25.12.2023 у загальному розмірі 101 070,22 грн. Щодо прохання відповідача про розстрочення рішення суду у випадку задоволення позову, суд зазначає таке. Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення суду також вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. Як вбачається з частин 1, 3, 4 статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Згідно з ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Право сторони звернутися із заявою про розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо). В Рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року по справі "Войтенко проти України" (п.39) наголошено про те, що «ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок (див. "Іммобільяре Саффі проти Італії", заява N 22774/93, § 66, ЄСПЛ 1999-V). Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Згідно із постановою Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 2-1230/11 системний аналіз наведених норм свідчить про те, що при вирішенні заяви державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Доводи відповідача про те, що вона є внутрішньо переміщеною особою, особою з інвалідністю ІП групи, що потребує постійного лікування, самостійно виховує та утримує малолітню дитину та перебуває у складному матеріальному становищі після розірвання шлюбу, що ускладнює можливість одноразової сплати всієї суми боргу - не є підставою розстрочення виконання рішення суду про стягнення заборгованості. Відповідачем не надано доказів щодо наявності обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Посилання на фінансовий стан відповідача в даному випадку є недоречним та суд відхиляє, оскільки фінансовий стан не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами. Крім того, суд враховує, що навіть з часу перебування справи в провадженні суду з 17 жовтня 2025 року до цього часу відповідач не прийняв реальних заходів для погашення заборгованості перед позивачем. Заявником не надано доказів наявності передбачених ст. 435 ЦПК України обставин, які утруднюють виконання рішення суду та можуть бути підставою для розстрочення виконання рішення. Оскільки передбачені законом підстави для надання розстрочки виконання рішення суду відсутні, суд відмовляє у задоволенні заяви. Судові витрати по справі судом визначаються відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved