Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Представник позивача адвокат Васянович В.В. звернувся до суду в інтересах [PERSON] до Гаражного кооперативу «Маяк», [PERSON] про відновлення становища, яке існувало до порушення. Позивач просив відновити становище, яке існувало до порушення шляхом поновлення його в членах гаражного кооперативу Маяк, припинивши членство в гаражного кооперативу «Маяк» [PERSON] . В підготовчому провадженні представник позивача посилаючись на те, що позивач є власником/ користувачем гаражу № [NUMBER] , що знаходиться в гаражному кооперативі «Маяк» по [ADDRESS] , але не може туди потрапити, оскільки гараж оформлений на його сина [PERSON] , який є членом гаражного кооперативу, позовні вимоги змінив. Просив відновити становище, яке існувало до порушення шляхом поновлення [PERSON] в членах гаражного кооперативу «Маяк» та визнати за ним право власності/ право користування на гараж № [NUMBER] , що знаходиться в гаражному кооперативі «Маяк» по [ADDRESS] , припинивши право власності/ право користування на цей гараж [PERSON] . В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником/користувачем спірного гаража. Коли навідався до свого гаражу, не зміг туди потрапити, оскільки замки були змінені. Від правління гаражного кооперативу йому стало відомо, що гараж № [NUMBER] йому не належать, оскільки гараж оформлений на його сина [PERSON] . У зв`язку з нібито поданою позивачем заявою від 10.07.2018 про вихід з членів гаражного кооперативу та передачу гаражу у власність відповідача. Оскільки позивач такої заяви не писав, необхідно відновити його порушене право шляхом повернення сторін до попереднього стану. Відповідачі своїм правом подати відзив на позов не скористалися, відзиву до суду не подали. Ухвалою від 16.05.2024 провадження у справі відкрито, вирішено проводити розгляд порядку загального позовного провадження. В підготовчому провадженні витребувано докази та призначено судово-почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено. Ухвалою від 19.05.2025 провадження у справі поновлено для вирішення клопотання експерта. Ухвалою суду від 10.07.2025 після вирішення клопотання експерта матеріали справи направлені експерту для проведення судової почеркознавчої експертизи, провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 09.09.2025 після надходження висновку експерта провадження у справі поновлено та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 30.09.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснив, що у гаражному кооперативі «Маяк» він придбав гараж № [NUMBER] , яким постійно користувався з 90-х років та сплачував внески в гаражний кооператив, проте докази сплати внесків та паспорта на гараж у нього немає. Гараж № 283 є цегляним та з фундаментом. Певний час він не користувався гаражем. Його син [PERSON] користувався вказаним гаражем з 2015 року, якому він передавав кошти для сплати внесків, а останній сплачував за нього ці внески. Членські внески він, позивач, не сплачував лише останні два роки, оскільки винаймав інший гараж. Нещодавно він, позивач, мав намір скористатися гаражем № [NUMBER] , проте виявив що замки на ньому замінені. Згодом йому стало відомо, про те, що гараж належить його сину [PERSON] у зв`язку з нібито поданою ним, позивачем, заявою про передачу права власності на гараж на [PERSON] . Оскільки такої заяви він, позивач, не подавав, просить суд відновити становище, яке існувало до порушення. Позивач також зазначив, що він є членом гаражного кооперативу «Маяк», оскільки користується гаражем своїх знайомих, проте хоче повернути собі спірний гараж. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у ньому, пояснив, що потреби поновлювати позивача в членах гаражного кооперативу «Маяк» немає, оскільки він не виключений із членів кооперативу, тому позовні вимоги були змінені. Проте, позивач не передавав права власності/ користування на гараж, тому необхідно відновити становище позивача до його порушення, визнавши за ним право власності/ користування на оспорюваний гараж, припинивши таке право за відповідачем [PERSON] . Щодо визначення конкретного способу захисту прав позивача шляхом визнання права власності чи права користування на спірний гараж покладається на розсуд суду, оскільки про правовідносини в гаражному кооперативі може пояснити голова цього кооперативу. Представник відповідача - гаражного кооперативу «Маяк» в судовому засіданні пояснив, що він є головою кооперативу з 2021 року. Йому відомо, що відповідно до книги обліку членів гаражного кооперативу [PERSON] є членом гаражнього кооперативу «Маяк» з 10.07.2018 на підставі володіння гаражем, заборгованості за членськими внесками за спірний гараж немає. Гаражний кооператив діє на підставі Статуту, земельна ділянка під гаражами перебуває в оренді гаражнього кооперативу «Маяк». Членські внески власники гаражів сплачують або ж готівкою або безготівковим переказом самі або через інших осіб, але квитанція видається саме на власника гаражу. Про обставини написання заяви [PERSON] йому нічого невідомо, оскільки на той час він не був головою гаражного кооперативу. Виключення члена з гаражного кооперативу можлива за добровільно поданою заявою такого члена кооперативу або рішення суду. Передача права на гараж здійснюється за заявою власника гаража, який вказує, кому він передає це право. Після цього технічний паспорт на гараж на ім`я попереднього власника анулюється та видається технічний паспорт на гараж на ім`я нового власника. Відповідач [PERSON] судове засідання не з`явився, повноважив представляти свої інтереси представника - адвоката Ткач В.О. Представник відповідача Салюка А.І. у судовому засіданні позов не визнала, просила у його задоволення відмовити по суті та через сплив позовної давності. Позивач членські внески за гараж не сплачував, ним не користувався. Позивач домовився із сином про передачу останньому гаража. Відповідач [PERSON] користувався гаражем та сплачував членські внески за нього. Про право відповідача позивачу було відомо в 2018 році, тому він пропустив строк позовної давності при подачі позову. Водночас немає підстав у поновленні членства позивача у гаражному кооперативі «Маяк», оскільки він не виключений із членів цього кооперативу. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснив, що з 2016 до 2020 років він був головою гаражного кооперативу «Маяк». [PERSON] та [PERSON] знає, як осіб, які мали у користуванні гаражі. Йому відомо, що один гараж є капітальною спорудою, а один металевим. Внески спочатку сплачував [PERSON] . Пізніше [PERSON] повідомив, що його батько [PERSON] згодився переоформити гараж на [PERSON] . Згодом [PERSON] приніс заяву від батька і став сплачувати членські внески за гараж. [PERSON] мав у користуванні інший металевий гараж, тому не був виключений із членів гаражного кооперативу. [PERSON] та [PERSON] після передачі гаража спілкувалися весь час між собою. Вислухавши учасників, дослідивши докази справи, надані сторонами та їх представниками, суд надав їм оцінку щодо належності, допустимості і достовірності, проаналізував їх достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності та прийшов до наступних висновків. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до ч.1,2 ст 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права;2) визнання правочину недійсним;3) припинення дії, яка порушує право;4) відновлення становища, яке існувало до порушення;5) примусове виконання обов`язку в натурі;6) зміна правовідношення;7) припинення правовідношення;8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. За правилами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Звертаючись до суду з позовом, позивач на підтвердження своїх доводів надав копії технічних паспортів на цегляний гараж № [NUMBER] та металевий гараж № [NUMBER] , видані гаражним кооперативом «Маяк» [PERSON] відповідно 27.04.2018 та 02.02.2019. Також позивач на обґрунтування свого права власності та користування на гараж № [NUMBER] надав довідку без номеру та дати та лист-відповідь від 11.03.2024 № 25 гаражного кооперативу «Маяк» на адвокатський запит про те, що відповідно до книги обліків членів, та власників гаражів в гаражньому кооперативі «Маяк» в м. Канів станом на 09.07.2018 власником гаража був [PERSON] на підставі володіння гаражем № [NUMBER] . Станом на 07.03.2024 власником гаража є [PERSON] на підставі володіння гаражем № [NUMBER] . Перехід права власності гаража на території гаражного кооперативу «Маяк» здійснюється на підставі заяви від власника гаража, в якій він вказує на кого він передає право власності, з наданням копії власного паспорта та копії паспорта, на кого передає власність. Стаття 328 ЦК України вказує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Порядок набуття особою, яка є членом гаражно-будівельного (гаражного) кооперативу, права на майно такого кооперативу регулюється нормами Закону України «Про кооперацію» та Статутом гаражно-будівельного (гаражного) кооперативу. Статтею 191 Закону України «Про кооперацію» передбачено, що член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішенням правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу (ст. 11 Закону України «Про кооперацію»). Посилаючись на те, що заяву від 10.07.2018 про передачу права власності відповідачу на гараж позивач не писав, останній вважає, що його право порушене. Позивач просить суд відновити становище, яке існувало до його порушення, поновивши його членство у гаражному кооперативі «Маяк», визнати за ним право власності або ж право користування на спірний гараж, припинивши право власності чи право користування на нього за відповідачем [PERSON] . При цьому позивач не конкретизує позовні вимоги та не надає належних та допустимих доказів на підтвердження свого права як на користування спірним гаражем так і на його розпорядження. Відповідно до висновку судовової почеркознавчої експертизи № 421/25-23 рукописний текст заяви голові гаражнього кооперативу «МАЯК» [PERSON] від імені [PERSON] (згідно тексту заяви) від 10.07.2018 виконаний не [PERSON] , а іншою особою; підпис від імені [PERSON] у заяві голові гаражного кооперативу «МАЯК» [PERSON] від імені [PERSON] від 10.07.2018 виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Водночас вказаний висновок не є належним доказом, який підтверджує право позивача на користування чи власність спірним гаражем. Відповідно до ч.1 ст. 6, ч.1 ст. 8 Закону України «Про кооперацію» в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин, кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про кооперацію» членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Членом кооперативу може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку і виявила бажання брати участь у його діяльності. Кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про кооперацію» вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу. Згідно зі ст. 21 Закону України «Про кооперацію» пай кожного члена кооперативу формується за рахунок разового внеску або часток протягом певного періоду. Майнові внески оцінюються у грошовій формі. Розмір паю члена кооперативу залежить від фактичного його внеску до пайового фонду. Паї, в тому числі резервного і спеціального фондів, є персоніфікованими і у сумі визначають загальну частку кожного члена кооперативу у майні кооперативу. У разі виходу або виключення з кооперативу фізична чи юридична особа має право на одержання своєї загальної частки натурою, грішми або (за бажанням) цінними паперами відповідно до їх вартості на момент виходу, а земельної ділянки - у натурі. Строк та інші умови одержання членом кооперативу своєї загальної частки встановлюються статутом кооперативу, при цьому строк одержання зазначеної частки не може перевищувати двох років, а відлік його розпочинається з 1 січня року, що настає з моменту виходу або виключення з кооперативу. Право власності членів кооперативу - фізичних осіб на свою загальну частку успадковується. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про кооперацію» земля кооперативу складається із земельних ділянок, наданих йому в оренду або придбаних ним у власність. Землі загального користування дачного кооперативу безоплатно передаються йому у власність із земель державної або комунальної власності відповідно до закону.Кооперативи придбавають земельні ділянки відповідно до Земельного кодексу України. Відповідно до ст.41 Земельного кодексу Украни житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації. Житлово-будівельні (житлові) та гаражно-будівельні кооперативи можуть набувати земельні ділянки у власність за цивільно-правовими угодами. Відповідно до ст. 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами. Згідно зі ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема, в таких розмірах: для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара. Право на безоплатну передачу у власність земельну ділянку для будівництва індивідуальних гаражів набувається у відповідності до ст. 118 Земельного кодексу України. Відповідно до п. 77 81 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться за наявності: відомостей про його технічну інвентаризацію; відомостей про прийняття його в експлуатацію; відомостей про присвоєння такому об`єкту адреси (крім випадку проведення реконструкції об`єкта, що не має наслідком його поділ, виділ частки або об`єднання), отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. Відповідно до пп.4 п.3 ст. 10 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи. Отримані відомості долучаються до відповідної заяви, зареєстрованої у Державному реєстрі прав. Таким чином належними відомостями про технічну інвентаризацію для державної реєстрації права є відомості про технічну інвентаризацію з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав. Реквізити для отримання таких відомостей надає заявник. Абзацом другим пункту 78 Постанови встановлено, що документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію будинку, будівлі, споруди, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на закінчений будівництвом об`єкт у результаті нового будівництва, що є складовою частиною такого будинку, будівлі, споруди (квартира, гаражний бокс, машиномісце, інше житлове та нежитлове приміщення), яка після прийняття об`єкта в експлуатацію є самостійним об`єктом нерухомого майна, у разі прийняття відповідного будинку, будівлі або споруди, складовою частиною яких є такий об`єкт, в експлуатацію до запровадження єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, що є невід`ємною архівною складовою частиною Реєстру будівельної діяльності, але за умови наявності державної реєстрації права власності на інші складові частини у відповідному будинку, будівлі або споруді. В п. 81 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі участі особи у діяльності кооперативу документом, що підтверджує набуття у власність членом кооперативу завершеного будівництвом об`єкта, є видана таким кооперативом довідка про членство. Звертаючись до суду з вимогами про поновлення членства позивача в гаражному кооперативі «Маяк», визнання права власності чи права користування на гараж № [NUMBER] , позивач не надав суду доказів, які свідчать про підстави набуття такого права та їх законність. Зокрема, позивачем не надано доказів про сплату ним членських внесків та їх розміру. Відсутні також відомості про те, чи в повному обсязі були сплачені ним членські внески, що давало б підстави для визнання права власності на гараж при умові побудови та прийняття в експлуатацію такого майна відповідно до вимог законодавства. Позивач не надав суду доказів, що спірний гараж, розміщений на земельній ділянці, яка є у його власності або оренді чи власності або оренді гаражного кооперативу та має відповідне цільове призначення. На підтвердження законності побудови та розміщення спірного гаражу на земельній ділянці позивачем не надано та не заявлено клопотань про витребування доказів набуття ним чи гаражним кооперативом земельної ділянки під цим об`єктом, як то: цивільно-правових угод, рішення про відведення землі гаражньому кооперативу, державний акт на землю, виданий до 01.01.2013, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім того, з матеріалів справи, зокрема з технічного паспорту на гараж № [NUMBER] , на який посилаються сторони, встановлено та не заперечується сторонами, що спірний гараж є цегляним (тобто капітальною спорудою, а не металевим). У матеріалах справи відсутні будь-які докази про отримання дозволу на забудову спірного гаражу, чи видавалися на нього правовстановлюючі документи та чи реєструвалося право право власності на нього за сторонами чи третьою особою. Пунктом 78 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на: індивідуальні (садибні) житлові будинки, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року; садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року. Дана норма не містить в переліку гаражів, які збудовані в результаті діяльності кооперативу. Водночас позивачем не довелено відповідність зазначеного об`єкта будівельним нормам. Матеріали справи не містять доказів щодо введення спірного гаражу в експлуатацію. Також позивачем не надано технічний паспорт на спірний гараж, який відповідно до пп.4 п.3 ст. 10 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 22-2 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та п. 59 Порядку ведення Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 23.06.2021 № 681 « Деякі питання забезпечення функціонування Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва», внесений до Реєстру будівельної діяльності електронної системи. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За положеннями ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або при виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Оскільки позивач не надав доказів та не довів законність будівництва та розміщення капітальної споруди на земельній ділянці, відведеній для цього цільового призначення, підстави набуття ним права власності чи користування на гараж № [NUMBER] в гаражному кооперативі «Маяк», а отже і порушення свого права, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України). Визначення початку перебігу позовної давності міститься у статті 261 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Оскільки суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості, підстав для вирішення питання щодо застосування наслідків спливу позовної давності немає. Інші аргументи сторін не ґрунтуються на обставинах справи і тому судом відхиляються. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29). При прийнятті рішення суд також враховує, що відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, ст. 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в позові відмовлено, а позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 10 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як постраждалий 1 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи, судовий збір в сумі 1211,20 грн необхідно компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed