Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 17 вересня 2010 року. Шлюб був зареєстрований 17.09.2010 р. Кам`янецькою сільською радою Новоархангельського району Кіровоградської області актовий запис № 05, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі народилася донька: [PERSON] [INFO] . Позивачка вказує, що під час перебування у шлюбі, 11.11.2021 сторони придбали за договором купівлі-продажу у спільну сумісну власність трикімнатну квартиру загальною площею 58,5 кв.м. та житловою 40.9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Підставою для розірвання шлюбу, на думку позивачки, є ті обставини, що у подружжя відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Вони втратили почуття любові один до одного. Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 14.11.2025 року відкрито загальне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 10 грудня 2025 року о 15 год. 00 хв. 08 грудня 2025 року від відповідача до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у цій справі, оскільки він є діючим військовослужбовцем ЗСУ. Ухвалою від 10.12.2025 року відповідачу відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження по цієї справі. 30 грудня 2025 року від відповідача до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у цій справі, оскільки він є діючим військовослужбовцем ЗСУ. Ухвалою від 14.01.2026 року відповідачу відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження по цієї справі. Ухвалою від 14.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на «18» лютого 2026 року о 10 годині 00 хвилин. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином. Враховуючи те, що відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, про відкриття провадження був повідомлений належним чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказах.. Суд, заслухавши представника позивача по справі, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків: Судом встановлено, що між [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . 17.09.2010 року зареєстрований шлюб відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яке видано Кам`янецькою сільською радою Новоархангельського району Кіровоградської області, актовий запис № 05. За час шлюбу у подружжя народилася донька [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видано Кам`янецькою сільською радою Новоархангельського району Кіровоградської області- актовий запис № 17 від 27.12.2010 р. Статтею 110 СК України, визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються статтею 112 Сімейного Кодексу України, відповідно якої, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як зазначає позивач, причиною розпаду родини та припинення відносин стали ті обставини, що почуття взаєморозуміння та любові втрачено, шлюбні стосунки сторони не підтримують, почуття взаємоповаги у шлюбі відсутнє. Позивач вважає, що спільне життя та збереження шлюбу неможливе. За таких обставин, суд вважає, що сім`я між сторонами розпалась остаточно і не може бути відновлена. Подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд задовольняє позовні вимоги про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст.1 СК України) та не може будуватися на примушені сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу за договором купівлі-продажу № 1784, від 11.11.2021 р., посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Богун І.А., на ім`я відповідача [PERSON] була придбана трикімнатна квартира загальною площею 58,5 кв.м. та житловою 40.9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . У п. 5 цього договору зазначене наступне: «Покупець свідчить, що придбання вказаної в договорі квартири, здійснюється ним у зареєстрованому шлюбі з громадянкою [PERSON] , від якої отримано згоду на укладання цього договору, викладену у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено [PERSON] , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 11 листопада 2021 року за реєстровим № І 783.», що підтверджує той факт, що квартира була придбана відповідачем на спільні кошти подружжя. Згідно із положенням ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 69 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. Зазначений поділ означає припинення щодо цього майна права спільної сумісної власності та виникнення правового режиму права спільної часткової власності. Згідно зі ст. 63 Сімейного кодексу України, ст. 369 Цивільного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Нездійснення одним з подружжя права спільної сумісної власності не припиняє його права на подружнє майно. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, слід дійти висновку, що придбана спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, відтак підлягає поділу в рівних частках. Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 8 236,16 грн., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду. На підставі викладеного, та

Outcome: approved