Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», в інтересах якого діє представник Кізко Л.С., звернулося в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» суму заборгованості за кредитним договором №СL-168330 від 06.02.2019 в загальному розмірі 96831,02 грн, що складається із суми заборгованості за кредитом в розмірі 46352,85 грн та суми заборгованості за відсотками 50478,17 грн. Окрім того, просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 06.02.2019 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № СL-168330, згідно з яким останній отримав кредит у сумі 50200,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером та виписками руху коштів по рахунку. Відповідно до п. 2.3 Договору встановлено строк (термін) кредитування до 03.02.2023 зі сплатою відсотків 52,99 % річних, реальною річною процентною ставкою 67,93 % річних. Відповідач був ознайомлений та прийняв усі умови Договору, зобов`язувався їх виконувати. 25 червня 2021 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» було укладено Договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами №250621/1 у відповідності до умов якого, права вимоги за Кредитним договором №CL-168330 від 06.02.2019, перейшли до нового кредитора, а саме ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції». Проте, позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання та кредит в строки (терміни) не повернув. ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» направило повідомлення вимогу про погашення заборгованості в добровільному порядку, яка відповідачем повністю проігнорована. Станом на день подання позовної заяви відповідач не повернув отримані кредитні кошти на підставі кредитного договору, у зв`язку з чим загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 96831,02 грн, що складається з сума заборгованості за кредитом в розмірі 46352,85 грн та суми заборгованості за відсотками 50478,17 грн. Зважаючи на викладене, просить позовні вимоги задовольнити. 22 грудня 2025 року ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» Кізко Л.С. не прибула, на адресу суду через систему «Електронний суд» направила заяву, в якій просила розгляд справи проводити без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно, не повідомивши суд про причини своєї неявки, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Правом на подання відзиву відповідач не скористався. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, з урахування викладеного вище, суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши зібранні по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 06 лютого 2019 року [PERSON] ознайомився із основними умовами кредитування у АТ «Кредобанк», на підтвердження чого до позовної заяви позивач долучив Паспорт споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), який відповідач підписав власноручним підписом. 06 лютого 2019 року [PERSON] також підписав Анкету-Заяву № СL-168330 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, в якій вказав свої персональні дані для розгляду питання щодо надання йому кредиту. Після ознайомлення з основними умовами кредитування, [PERSON] та АТ «Кредобанк» уклали кредитний договір № CL-168330 від 06.02.2019, за умовами якого Банк зобов`язався надати у власність позичальнику грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язався використати кредит на цілі, вказані в цього кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі у строк та на умовах, визначених цим договором. Розділом 2 кредитного договору «Індивідуальні умови кредитування» передбачено, що сума кредиту становить 50200,00 грн, дата видачі кредиту 06.02.2019, строк (термін) кредитування 48 місяців терміном до 03.02.2023. За користування кредитом позичальник сплачує Банку відсотки за процентною ставкою 52,99 % річних, реальна річна процентна ставка становить 67,93 % річних (п. 4.1, п.4.5) Договору. Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим кредитним договором відповідно до Графіку платежів (Додаток № 1 до цього кредитного договору). Всього позичальник зобов`язаний здійснити 48 щомісячних платежів по 2557 грн щомісячно кожного останнього числа відповідного місяця, впродовж 48 місяців із дати укладення кредитного договору (п. 6.2) Кредитний договір № CL-168330 від 06.02.2019 та Додатком № 1 до кредитного договору № CL-168330 від 06.02.2019 є Графік платежів, підписані [PERSON] власноручно. На підставі укладеного кредитного договору № CL-168330 від 06.02.2019 АТ «Кредобанк» перерахувало на користь [PERSON] 50200,00 грн, на підтвердження чого позивач надав меморіальний ордер № 7105152 від 06.02.2019. Факт перерахування АТ «Кредобанк» на користь [PERSON] 50200,00 грн і користування кредитними коштами підтверджується і виписками по рахунку за період з 06.02.2019 по 24.06.2021, сформованими АТ «Кредобанк» 06.10.2025. 25 червня 2021 року АТ «Кредобанк» (клієнт) та ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» (фактор) уклали договір факторингу з відступлення прав грошової вимоги за кредитними договорами № 250621/1, за умовами Додатку № 1 до якого, до останнього перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № CL-168330 від 06.02.2019 на загальну суму заборгованості в розмірі 96831,02 грн, що складається із: суми заборгованості за кредитом 46352,85 грн, суми заборгованості за відсотками 50478,17 грн. На підтвердження факту реального переходу за вказаним вище договором факторингу права вимоги позивач надав платіжне доручення № 2 від 25.06.2021. Про зміну кредитора та необхідність погашення заборгованості за кредитним договором № CL-168330 від 06.02.2019 свідчать відповідні повідомлення з доказами їх направлення відповідачу [PERSON] . Як слідує із розрахунку заборгованості за кредитним договором CL-168330 від 06.02.2019, який проведений ТОВ «ФК "Приватні Інвестиції», загальна сума заборгованості [PERSON] станом на 14.10.2025 становить 96831,02 грн, з яких: 46352,85 грн прострочена заборгованість за кредитом; 50478,17 грн заборгованість за відсотками. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу "цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сума позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Таким чином, порушені права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позову і стягнення в його користь із відповідача заборгованості за кредитним договором. Факт користування відповідачем кредитними коштами та їх несвоєчасне повернення знайшов своє підтвердження у матеріалах справи, [PERSON] про втрату картки не заявляв, із заявами щодо несанкціонованого використання коштів до Банку не звертався, упродовж вказаного періоду користувався кредитними коштами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився та доказів на спростування доводів позивача не надав. Таким чином, суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № СL-168330 від 06.02.2019 у розмірі 96831,02 грн. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. З аналізу ч. 3 ст. 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. У прохальній частині позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтуванні вимог зазначено, що витрати позивача на професійну правничу допомогу, які пов`язані із розглядом справи за цією позовною заявою становлять 14524,65 грн. Позивач до матеріалів справи долучив Договір № 07/10/2021 про надання правової допомоги від 07.10.2021, згідно розділу 3 якого визначено, що правова допомога за цим Договором надається за плату. Розмір гонорару обчислюється з урахуванням складності правового питання та/або справи (провадження), витраченого часу на надання правової допомоги, інших істотних обставин та узгоджується сторонами у додатках або додаткових умовах до цього договору. Натомість доказів на підтвердження конкретного розміру витрат на професійну правничу допомогу позивач не надав, наміру про надання таких не висловлював, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог позивача в частині стягнення витрат на професійну правову допомогу. Зважаючи на викладене, враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2422,40 грн сплаченого судового збору, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved