Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У травні 2025 року до суду надійшла вищевказана позовна заява [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 07.05.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрисиббанк» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11343449000. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2021 року задоволено позов АТ «Укрисиббанк», стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 39 633 долари США 29 центів, пеню у розмірі 69 689,36 гривень. 15 серпня 2022 року між АТ «Укрисиббанк» та ТОВ «ФК «Морган Кепітал» укладено Договір факторингу № 15-08/2022, за яким здійснено відступлення прав вимоги за вищевказаним кредитним договором. 15 серпня 2022 року між АТ «Укрисиббанк» та ТОВ «ФК «Морган Кепітал» укладено договір відступлення прав за іпотечним договором № 14448, посвідченим 07.05.2008 приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Іваненком О.В. за реєстровим № 2599. 04 серпня 2023 року ТОВ «ФК «Морган Кепітал» змінило найменування на ТОВ «ФК «Оболонь Інвест Плюс». 01 вересня 2023 року рішенням Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг ТОВ «ФК «Оболонь Інвест Плюс» анульовано усі наявні ліцензії на провадження діяльності з надання фінансових послуг та виключення з Державного реєстру фінансових установ. Позивач [PERSON] вважає, що у ТОВ «ФК «Оболонь Інвест Плюс» відсутні правові підстави для набуття прав за оспорюваним договором факторингу № 15-08/2022 у частині приймання платежів в іноземній валюті. Згідно відповіді НБУ № 21 та № 22 від 12.02.2024, ТОВ «ФК «Морган Кепітал» валютні ліцензії на здійснення валютних операцій не видавалися. Небанківська установа має право здійснювати валютні операції лише після отримання генеральної ліцензії. З наведених підстав, позивач вказує на нікчемність Договору факторингу № 15-08/2022, оскільки така угода укладена без відповідної ліцензії й фактор не має право самостійно отримувати, зберігати або розпоряджатися валютною виручкою, й договір не породжує реальних правових наслідків. [PERSON] мотивує позовні вимоги тим, що при укладенні договору факторингу № 15-08/2022 порушено принципи добросовісності, прозорості та права споживача. Право грошової вимоги, передане фактору у розмірі 88 398,98 доларів США, що майже у десять разів перевищує суму фінансування 368 686 гривень. Різниця, що є фінансовою вигодою, яку отримує фактор за договором факторингу складає 3 175 671 гривень. Позивач вважає, що зазначений вище договір факторингу фактично виглядає як завуальований акт купівлі-продажу боргу за дискримінаційними умовами. З наведених вище підстав, [PERSON] просить визнати недійсним договір факторингу № 15-08/2022 від 15.08.2022 про відступлення права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 11343449000 від 07.05.2008, з додатками з моменту укладення; визнати недійсним договір відступлення прав за іпотечним договором № 14448, посвідченим 07.05.2008 приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Іваненком О.В. за реєстровим № 2599. Заперечення відповідача 09 липня 2025 року від АТ «Укрисиббанк» надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому представник відповідача [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування заперечень посилалася на те, що позивач не визначила та, відповідно, не зазначила, які саме її права, свободи чи інтереси порушені, невизнані або оспорювані. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. [PERSON] , яка не є стороною оспорюваних правочинів, не наводить та, відповідно, не доводить, які її права та законні інтереси порушуються оспорюваними правочинами. Відтак, вважає, що позивач звернулася до суду не для захисту своїх порушених прав, а з метою затягування виконання зобов`язань за кредитним договором та зупинити звернення стягнення на предмет іпотеки. Звертала увагу суду на те, що за договором факторингу відступлено право вимоги з простроченого боржника, тобто відносно простроченого боржника, який грубо порушує умови договору і норми законодавства, ухиляється від виконання рішення суду, і в даному випадку мова йде про його обов`язок, а не право. Позивач плутає предмет договору з його виконанням, визначенням суми та здійсненням сплати цієї суми. Згідно відповіді НБУ від 12.02.2024, на яку посилається [PERSON] , ТОВ «ФК «Оболонь Інвест Плюс» згідно з розпорядженням Нацкомфінпослуг від 11.04.2017 №1054 видано ліцензії на провадження господарської діяльності з надання коштів у позику, в том числі і на умовах фінансового кредиту, надання послуг з факторингу надання гарантій та поручительств, які до 01.09.2023. Тобто такі ліцензії були дійсними під час укладення договору факторингу. Зазначення у кредитному договорі надання кредитних коштів у іноземній валюті та набуття фактором права вимоги за таким кредитним договором не зобов`язує його отримувати ліцензію НБУ на здійснення валютних операцій, так як сам фактор не видає кредитні кошти, а набуває право вимоги сплати заборгованості у гривні за курсом відповідної валюти. Відсутність у юридичної особи ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями не може бути підставою для задоволення вимог щодо визнання договору факторингу частково недійсним, адже ліцензія є необхідною при укладенні кредитного валютного договору, проте право вимоги за кредитним договором, яке переходить до юридичної особи за договором факторингу, не є валютною операцією, яка потребує наявності генеральної або індивідуальної ліцензії. Представник відповідача наголошує на тому, що під час укладення оспорюваних договорів факторингу та відступлення права вимоги дотримано норм цивільного законодавства щодо змісту та форми вчиненого правочину, воля сторін спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договорами, а доводи [PERSON] не відповідають фактичним обставинам справи, помилкові, не ґрунтуються на нормах законодавства та спростовуються наявними доказами. Заяви, процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2025 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник АТ «Укрисиббанк» - адвокат Доценко В.В. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та просила відмовити в його задоволенні. Представник ТОВ «Оболонь Інвест Плюс» про дату, час та місце розгляду справи повідомлялося належним чином, відзиву на позовну заяву [PERSON] не подало. Обставини справи, що встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 07 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11343449000, за умовами якого позивач отримала кредит в сумі 100 000 доларів США, на строк до 07 травня 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом, виходячи з 14% річних. 07 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір 14448, ціна предмету іпотеки встановлено у розмір 697 025, 00 гривень. Даний іпотечний договір укладений для забезпечення виконання зобов`язання вищевказаного кредитного договору №11343449000 від 07 травня 2008 року. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2021 року у справі № 361/8787/15-ц, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 01 червня 2022 року та постановою Верховного Суду від 10 квітня 2024 року, стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 39 633 долари США 29 центів, пеню у розмірі 69 689 гривень 36 копійок та судовий збір у розмірі 15 219, 13 гривні. Судом встановлено, що 15 серпня 2022 року між Акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Морган Кепітал» укладено Договір факторингу № 15-08/2022, згідно якого клієнт відступає фактору, а фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 2.2 вищевказаного договору факторингу, права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржника перед клієнтом, що передбачені умовами первинного договору Перелік первинних договорів та Договорів забезпечення наводиться в Додатку № 1 до цього договору. Одночасно з відступленням права вимоги до фактора переходять усі права клієнта за всіма договорами забезпечення, якими забезпечується зобов`язання за первинними договорами (крім договорів, укладених у нотаріальній формі, які встановлюють забезпечення виконання зобов`язань). Відступлення права вимоги за договорами забезпечення, що укладаються у нотаріальній формі, здійснюється у порядку, передбаченому п. 4.10 цього договору (п. 2.3 договору факторингу). Згідно п. 3.1. договору, станом на дату підписання договору, загальна заборгованість за первинним договором, зазначеним у додатку № 1 до цього договору (у томі числі з урахуванням укладених додаткових угод до нього), становить за договором про надання кредиту № 11343449000 від 07.05.2008 основна сума боргу становить 34 166,83 доларів США, проценти 54 232,15 доларів США. Сума фінансування, що надається фактором клієнту під відступлення прав вимоги складає 365 686 гривень. За змістом п. 3.6 договору, розмір оплати послуг з надання фінансування під відступлення прав вимоги згідно з цим договором складає 100 гривень. 15 серпня 2022 року між Акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Морган Кепітал» укладено Договір відступлення прав за договором іпотеки № 14448 (нерухомого майна), який посвідчений 07.05.2008 Іваненком О.В., приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу, за реєстровим № 2599. Відповідно до п. 1 зазначеного вище договору, у зв`язку з укладенням між цедентом та цесіонарієм Договору факторингу № 15-08/2022 від 15 серпня 2022 року, цедент передає, а цесіонарій передає права за договором іпотеки № 14448 (нерухомого майна), який посвідчений 07.05.2008 Іваненком О.В., приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу, за реєстровим № 2599, укладеним між цедентом та іпотекодавцем [PERSON] , відповідно до якого цеденту передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення, за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 44,9 кв.м. та належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Лазарєвою В.П. 27 грудня 2006 року за реєстровим номером 5607 та зареєстрованого в Броварському бюро технічної інвентаризації 23 січня 2007 року у книзі: 2, номер запису: 2-384, реєстраційний номер (РПВП): 12626146, і не має жодних договірних змін строків позовної давності, щодо правочинів на підставі яких іпотекодавець набула право власності на предмет іпотеки. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2025 року замінено стягувача у виконавчому провадженні № 69638920 з виконання виконавчого листа № 361/8787/15-ц, виданого 21 липня 2022 року Броварським міськрайонним судом Київської області у справі № 361/8787/15-ц за позовом АТ «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, з АТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Оболонь Інвест Плюс». Згідно листа Національного банку України № 27-0007/13809 від 22.02.2024, на сьогодні найменуванням ТОВ «ФК «Морган Кепітал» є ТОВ «ФК «Оболонь Інвест Плюс». ТОВ «ФК «Оболонь Інвест Плюс» унесене до Державного реєстру фінансових установ відповідно до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 17.11.2015 № 2781 та отримало свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серії ФК № 656 від 17.11.2015 та додаток до нього з правом надання фінансових послуг, зокрема, послуг з факторингу. Згідно з розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 11.04.2017 № 1054 товариству видано ліцензії на проведення господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на: надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, надання послуг з факторингу, надання гарантій та поручительств. Рішенням Комісії з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг від 18.06.2021 № 21/1630-п, товариству було анульовано ліцензію на надання гарантій, видану згідно з розпорядженням Нацкомфінпослуг від 11.04.2017 № 1054 та переоформлену відповідно до абзацу четвертого пункту 10 розділу ІІ Закону України від 12.09.2019 № 79-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення функцій із державного регулювання ринків фінансових послуг», на підставі поданої заяви. 04.08.2023 товариство змінило найменування на ТОВ «ФК «Оболонь Інвест Плюс». Рішенням Комітету від 01.09.2023 № 21/1693-рк товариству анульовано усі наявні ліцензії на провадження діяльності з надання фінансових послуг та виключено відомості про товариство з Державного реєстру фінансових установ на підставі поданої заяви. Отже, товариство мало право надавати фінансову послугу з факторингу у період з 17.11.2015 по 01.09.2023. НБУ не видавав товариству індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій, генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій. За період з 06.02.2019 по теперішній час ліцензії на здійснення валютних операцій відповідно до ст. 9 Закону України «Про валюту і валютні операції» Національним банком товариству не видавалися. ТОВ «ФК «Оболонь Інвест Плюс» виключене з Державного реєстру фінансових установ та не має чинних ліцензій на провадження діяльності з надання фінансових послуг. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ст. ст. 15, 16 ЦК України закріплено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсними договору факторингу № 15-08/2022 від 15.08.2022 про відступлення права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 11343449000 від 07.05.2008, з додатками з моменту укладення, а також договору відступлення прав за іпотечним договором № 14448, посвідченим 07.05.2008 приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Іваненком О.В. за реєстровим № 2599, позивач [PERSON] посилалася на те, що ТОВ «ФК «Морган Кепітал», яке у подальшому змінило найменування на ТОВ «ФК «Оболонь Інвест Плюс», не має відповідної банківської ліцензії на здійснення валютних операцій, а кредитний договір у 2008 році укладено саме у валюті доларах. Крім того, позивач мотивувала свої позовні вимоги тим, що при укладенні вищевказаних оспорюваних договорів порушено принципи добросовісності, прозорості та права споживача, а також такі договори не відповідають інтересам держави і суспільства. За змістом ст. ст. 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У ч. 1 ст. 1077 ЦК України закріплено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. За приписами ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У ч. 1 ст. 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. У ч. ч. 1, 2 ст. 228 закріплено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. На вищевказані положення статей 227, 228 ЦК України ЦК України посилається позивач, як на правову підставу для визнання оскаржуваних договорів недійсними. Разом з цим, за змістом позовної заяви та наданих у судовому засіданні пояснень позивача, [PERSON] не вказує, які саме права, законні інтереси позивача порушуються оспорюваними договорами, котрі укладені між первинним кредитором та фактором, та яким чином будуть відновленні, чи захищені її права у разі визнання договорів недійсними. Так, за змістом позову [PERSON] не заперечує ні факту отримання кредитних коштів, ні суму основного боргу, ні суму нарахованих відсотків. Разом з цим, жодних належних та допустимих доказів того, що вона виконує рішення суду, яке набрало законної сили, чи намагається врегулювати спір, визначити порядок сплати заборгованості хоча б частково, чи звертається до кредитора щодо питань прощення боргу тощо, суду [PERSON] не надано. За змістом ч. 3 ст. 1082 ЦК України, виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Проте, жодних доказів на підтвердження того, що позивач [PERSON] сплачує встановлену судовим рішенням заборгованість чи первинному кредитору, чи фактору, суду нею не надано. Наведені у позові підстави та мотиви оскарження договорів свідчать про те, що [PERSON] вчиняє дії щодо оскарження вищевказаних договорів не з метою захисту її прав, а з метою зупинення виконання судового рішення від 30.11.2021. Згідно правових позицій, викладених у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського судувід 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17: «Об`єднана палата зазначає, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14, від 30.11.2016 у справі № 910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Об`єднана палата звертає увагу, що як порушення розуміється такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково». Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21). Відтак, враховуючи те, що позивачем не зазначено у позові та не надано жодних доказів того, що оспорюваними договорами порушено її законні права та інтереси, й те, що у результаті визнання таких угод недійсними її права будуть захищені та відновлені, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову та відмову в його задоволенні. Щодо аргументів про відсутність у фактора банківської ліцензії на здійснення валютних операцій та інших підстав недійсності оспорюваних правочинів Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України). Зі змісту статей 512, 1077 ЦК України вбачається, що законодавцем проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу. Згідно приписів ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року факторинг вважається фінансовою послугою. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (у редакції, що діяла на час спірних правовідносин) фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. За приписами п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (у редакції, що діяла на час спірних правовідносин), фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів ) Вимоги до договору про надання фінансових послуг передбачені у ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (у редакції, чинній на час спірних правовідносин). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2018 у справі № 909/968/16 зазначила характеристики договору факторингу. Крім того, у постанові від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18 Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу. Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. Так, судом встановлено, що 15 серпня 2022 року між АТ «Укрисиббанк» та ТОВ «ФК «Морган Кепітал» укладено Договір факторингу № 15-08/2022, за яким здійснено відступлення прав вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 11343449000 від 07.05.2008. 15 серпня 2022 року між АТ «Укрисиббанк» та ТОВ «ФК «Морган Кепітал» укладено також договір відступлення прав за іпотечним договором № 14448, посвідченим 07.05.2008 за реєстровим № 2599. За змістом листа НБУ № 27-0007/13809 від 22.02.2024, на який посилається позивач як на основний доказ щодо визнання оспорюваних правочинів недійсними, ТОВ «ФК «Морган Кепітал» (ТОВ «ФК «Оболонь Інвест Плюс») згідно з розпорядженням Нацкомфінпослуг від 11.04.2017 №1054 видано ліцензії на провадження господарської діяльності з надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, надання послуг з факторингу надання гарантій та поручительств, які діяли до 01.09.2023, тобто на час укладення оспорюваних договорів 15.08.2022 були чинними. 07 травня 2008 року кредитний договір між первинним кредитором та позичальником укладено в іноземній валюті у долар США, однак набуття фактором права вимоги за таким кредитним договором не зобов`язує його отримувати ліцензію НБУ на здійснення валютних операцій, так як сам фактор не видає кредитні кошти, а набуває право вимоги сплати заборгованості у гривні за курсом відповідної валюти. Такі правові висновки, зокрема, зазначені у постановах Верховного Суду від 07.08.2019 у справі №758/8151/16-ц; від 27.02.2019 у справі №323/1762/16-ц; від 09.07.2020 у справі №752/18402/16-ц; від 04.11.2020 у справі №562/3925/18. Так, у постанові Верховного Суду від 09 липня 2020 року у справі № 752/18402/16-ц суд дійшов висновку: «Ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями необхідна при укладенні кредитного договору, а в даному випадку між ПАТ «ОТП Банк» і ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір факторингу, що не передбачає наявність індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу. Незалежно від валюти боргу, тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов`язання, валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і його виконання, є національна валюта України - гривня. Отже, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не здійснювалися валютні операції, на проведення яких необхідна ліцензія Національного банку України.» Крім того, суд звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 562/3925/18 зазначено: «Відповідно до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 03 грудня 2009 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є фінансовою компанією та має право здійснювати фінансові послуги, зокрема надавати послуги факторингу без отримання ліцензії та (або) дозволів відповідно до законодавства. Ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями необхідна при укладенні кредитного договору, а в даному випадку між ПАТ «ОТП Банк» і ТОВ «ОТП Факторинг Україна» були укладені договори купівлі-продажу кредитного портфеля та відступлення прав вимоги, що не передбачають наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу. Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 09 липня 2020 року у справі № 752/18402/16-ц (провадження № 61-1177св19)». Посилання ж позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 638/22396/14-ц не містять вказаних позивачем правових позицій щодо обов`язковості отримання фінансовою установою генеральної ліцензії у разі укладення договору факторингу про відступлення прав вимог за кредитним договором в іноземній валюті. З огляду на вищевикладене, суд погоджується з аргументами відповідача АТ «Укрсиббанк» щодо безпідставності доводів [PERSON] про те, що ТОВ «ФК «МОРГАН КЕПІТАЛ», не маючи ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій, не мало права на укладення договору факторингу, оскільки на момент укладення договору факторингу ТОВ «ФК «МОРГАН КЕПІТАЛ» мало статус фінансової установи, мало ліцензію на здійснення факторингу, та відповідно мало право здійснювати такі фінансові послуги. Інші ж доводи позивача щодо порушення принципів добросовісності, прозорості, прав споживача та невідповідність змісту договорів інтересам держави і суспільства, враховуючи те, що позивачем не обґрунтовано порушення її прав та необхідність їх захисту у судовому порядку, є безпідставними та недоведеними. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed