Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Представник позивача адвокат Акімова О.О. звернулася до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача 212180,83 грн майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та 8000,00 грн на експертизу. Свої вимоги мотивує тим, що 17 грудня 2023 року, о 17 год. 00 хв., на вул. Городоцька-Кропивницького у м. Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ford B-Max», державний номерний знак [NUMBER] , за кермом якого знаходився відповідач [PERSON] та автомобіля «Volkswagen Passat», державний номерний знак [NUMBER] , який отримав інерційний рух, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Peugeot 3008», державний номерний знак [NUMBER] , який належить на праві власності позивачу. Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 16 січня 2024 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 850 грн. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Ford B-Max», державний номерний знак [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована у НАСК «Оранта» згідно з договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ3888024, яким передбачався ліміт за шкоду майну в розмірі 160000,00 грн. Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 52 від 27 квітня 2025 року, проведеної судовим експертом Галамай Я.І. (свідоцтво № 357 від 24.11.2000 року) вартість відновлювального ремонту автомобіля «Peugeot 3008», державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок його пошкодження в ДТП 17.12.2023 без врахування ПДВ у вартості нових складових (запчастин), без врахування ПДВ у вартості матеріалів та із середньостатистичною регіональною вартістю ремонтно-відновлювальних робіт (ні з, ні з без ПДВ) становить: 314088,07 грн.; вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта зносу складових вказаного автомобіля без врахування ПДВ у вартості нових складових (запчастин), без врахування ПДВ у вартості матеріалів та із середньостатистичною регіональною вартістю ремонтно-відновлювальних робіт (ні з, ні з без ПДВ) становить: 191099,54 грн. НАСК «Оранта» виплатила їх організації 101907,24 грн страхового відшкодування. У зв`язку із наведеним, просить позов задовольнити, стягнувши з відповідача суму різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Відповідач по справі належним чином повідомлявся судом про розгляд даного провадження у встановленому законом порядку, шляхом направлення поштової кореспонденції суду, конверт повернувся до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. При цьому, суд враховує той факт, що відповідачу достовірно відомо про розгляд даної справи у суді, оскільки він подав апеляційну скаргу на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 17 листопада 2025 року щодо забезпечення позову у справі. Згідно з вимогами частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до частини 8 статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі частини 8 статті 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи вимоги статей 279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Рух справи, клопотання сторін, процесуальні рішення суду. 13 листопада 2025 року представник позивача подала до суду позов. Також, 13 листопада 2025 року представник позивача подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на майно відповідача, а саме житлову квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; на грошові кошти, що знаходяться в банківських установах на ім`я відповідача в розмірі 220 180,83 грн /а.с.197-199/. 17 листопада 2025 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова постановлено: заяву задовольнити частково; накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2238707946101, яка належить на праві власності [PERSON] /а.с.168-170/. 17 грудня 2025 року ухвалою суду вказана справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовної провадження без виклику сторін, а відповідачу було запропоновано подати до суду заяви із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов по вказаній справі. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 17 грудня 2023 року, о 17 год. 00 хв., на вул. вул. Городоцька-Кропивницького у м. Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ford B-Max», державний номерний знак [NUMBER] , за кермом якого знаходився відповідач [PERSON] та автомобіля «Volkswagen Passat», державний номерний знак [NUMBER] , який отримав інерційний рух, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Peugeot 3008», державний номерний знак [NUMBER] . Дана ДТП сталася в результаті порушення пунктів 2.3 б, 13.1 Правил дорожнього руху України водієм автомобіля марки «Ford B-Max», державний номерний знак [NUMBER] , відповідачем [PERSON] який керуючи вказаним автомобілем не був уважним, не дотримався безпечного бокового інтервалу в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак [NUMBER] , який отримав інерційний рух, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Peugeot 3008», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався в зустрічному напрямку, в результаті ДТП вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 16 січня 2024 року у справі № 462/10118/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 850 грн /а.с.40-42/. Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] убачається, що на момент ДТП автомобіль марки «Peugeot 3008», державний номерний знак [NUMBER] , 2015 року випуску, належав на праві власності ГО «Центр підтримки осіб з психічними розладами «Дестигма»» /а.с.38,39/. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Ford B-Max», державний номерний знак [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована у НАСК «Оранта» згідно з договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ3888024, яким передбачався ліміт за шкоду майну в розмірі 160000,00 грн /а.с.184/. Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 52 від 27 квітня 2025 року, проведеної судовим експертом Галамай Я.І. (свідоцтво № 357 від 24.11.2000 року) вартість відновлювального ремонту автомобіля «Peugeot 3008», державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок його пошкодження в ДТП 17.12.2023 в цінах, станом на момент його огляду 16.04.2024 без врахування (включення) ПДВ у вартості нових складових (запчастин), без врахування (включення) ПДВ у вартості матеріалів та із середньостатистичною регіональною вартістю ремонтно-відновлювальних робіт (ні з, ні з без ПДВ) становить: 314088,07 грн.; ринкова вартість автомобіля «Peugeot 3008», державний номерний знак [NUMBER] , на 17.12.2023 до моменту пошкодження у ДТП становить: 544947,60 грн.; коефіцієнт фізичного зносу складових автомобіля «Peugeot 3008», державний номерний знак [NUMBER] , на момент його пошкодження у ДТП 17.12.2023 становить: Ез=0,58; вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта зносу складових автомобіля «Peugeot 3008», державний номерний знак [NUMBER] , виявлених внаслідок його пошкоджень 17.12.2023, в цінах, станом на момент огляду 16.04.2024 без врахування (включення) ПДВ у вартості нових складових (запчастин), без врахування (включення) ПДВ у вартості матеріалів та із середньостатистичною регіональною вартістю ремонтно-відновлювальних робіт (ні з, ні з без ПДВ) становить: 191099,54 грн /а.с.45-102/. Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17. З листа НАСК «Оранта» від 21 жовтня 2025 року № 09-07-17 убачається, що вказаний страховик здійснив виплату позивачу страхового відшкодування у загальному розмірі 101907,24 грн /а.с.120/. З огляду на наведене, заявлений ГО «Центр підтримки осіб з психічними розладами «Дестигма»» розрахунок залишкової суми боргу має наступний вигляд: 212180,83 грн (314088,07 грн (фактичний розмір шкоди згідно з експертним висновком) 101907,24 грн (сума виплаченого страхового відшкодування) = 212180,83 грн (різниця)). З листа НАСК «Оранта» від 30 травня 2024 року № 09-07-17/6173 убачається, що страховиком було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 101907,24 грн (тобто, виплачена сума є меншою ліміту страхового відшкодування, встановленого страховим полісом № АТ3888024 у розмірі 160000,00 грн), оскільки НАСК «Оранта» було замовлено Звіт № 89-D/14/31 від 07 травня 2024 року, відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власнику «Peugeot 3008», державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок пошкодження при ДТП, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу склав (112382,69 грн (з ПДВ), а вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу- 178564,17 грн /а.с.116,117/. Позиція суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при ухвалені рішення. Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Частиною 1 статті 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майку третьої особи. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У разі якщо деліктні відносини поєднані з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. З огляду на вказане, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до положень статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (чинного на момент ДТП) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). У постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15-ц Верховний Суд підтримав вказаний висновок, зазначивши, що оскільки страховик завдавача шкоди виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі, визначеному статтею 29 Закону № 1961-IV, - вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, то у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 709/370/20 (провадження № 61-16320св20) зазначено: «різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, зумовлена законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком - франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Тому саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Тому суд першої інстанції установивши, що розмір шкоди, завданої позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує розмір страхового відшкодування, зробив правильний висновок, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою» Разом з тим, покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18). Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом в постанові від 26.01.2022 року по справі № 204/5403/18 (провадження № 61-14777св21) та постанові від 26.01.2022 року по справі № 465/674/19 (провадження № 61-12514св21). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначено, що «...Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14- 176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018року у справі №760/15471/І5-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Отже, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку підстави для покладення відповідальності на страхувальника відсутні». Аналогічні за змістом висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 641/10491/15-ц (провадження № 61-12709св21). Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17, від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц та від 19 липня 2021 року у справі № 206/3219/15-ц (провадження № 61~І9062св20). Подібні за змістом висновки, зокрема щодо застосування положень частини другої статті 1192 ЦК України, викладено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 265/5388/20 (провадження № 61-14462св21), від 18 травня 2022 року у справі № 761/11792/16-ц (провадження № 61-42292св18), від 20 червня 2022 року у справі № 156/1162/20 (провадження № 61-19св22) та від 17 серпня 2022 року у справі № 761/15232/18 (провадження № 61-19661св20). Страховим полісом № АТ3888024 передбачено, що ліміт страхової відповідальності страховика НАСК «Оранта» становить 160000,00 грн, а отже, відповідальність відповідача [PERSON] наступає лише у тому випадку, якщо розмір завданої шкоди перевищує вказаний ліміт відповідальності страховика або якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування. Страхових НАСК «Оранта» виплатив позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 101907,24 грн, тобто, страхове відшкодування було здійснено у меншому розмірі ніж 160000,00 грн. ГО «Центр підтримки осіб з психічними розладами «Дестигма»», обґрунтовуючи свій розрахунок залишкової суми боргу, зазначає, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди, яка була визначена відповідно до висновку експертизи № 52 від 16 квітня 2024 року в розмірі 314088,07 грн і страховою виплатою, яка фактично була виплачена страховиком в розмірі 101907,24 грн на підставі Звіту № 89-D/14/31 від 07 травня 2024 року. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. З матеріалів справи слідує, що ГО «Центр підтримки осіб з психічними розладами «Дестигма»» не погоджувалася зі Звітом № 89-D/14/31 від 07 травня 2024 року, який був виготовлений на замовлення НАСК «Оранта», і тому позивач звернувся до судового експерта Галамая Б.І., який на його замовлення склав висновок судової автотоварознавчої експертизи № 52 від 27 квітня 2025 року. Відповідно до частини 1 статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У частині 6 статті 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. У постанові Верховного Суду від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17 міститься висновок про те, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Висновок судової автотоварознавчої експертизи № 52 від 27 квітня 2025 року було виконано судовим експертом Галамаєм Б.І. до пред`явлення позову у цій справі та виконаний на замовлення позивача, а особа, яка його виконувала, має кваліфікацію судового експерта з правом проведення автотоварознавчих експертиз за спеціальністю «Визначення вартості автотранспортних засобів, розміру матеріального збитку, нанесеного власнику транспортного засобу», стаж експертної роботи з 1997 року. При цьому, у висновку міститься підпис експерта, яким він засвідчив свою обізнаність про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновку за статтею 384 КК України. Відповідач [PERSON] та третя особа НАСК «Оранта» ніяким чином не оспорювали вищевказаний висновок судової автотоварознавчої експертизи № 52 від 27 квітня 2025 року, клопотань про проведення повторної судової автотоварознавчої експертизи не заявляли, а також, не надали будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження розміру матеріальних збитків, які були нанесені позивачу. Зокрема, суду так і не був наданий для дослідження Звіт № 89-D/14/31 від 07 травня 2024 року, на підставі якого страховик виплатив позивачу суму страхового відшкодування меншою ліміту, передбаченого страховим полісом. З огляду на вказане, суд вважає, що саме висновок судової автотоварознавчої експертизи № 52 від 27 квітня 2025 року є належним та допустимим доказом, а відтак, всі розрахунки щодо визначення розміру майнової шкоди, яка була завдана позивачу, повинні проводитися відповідно до висновків, складених за результатами цієї експертизи. Також, суд, урахувавши, що учасниками справи до матеріалів справи не був долучений Звіт № 89-D/14/31 від 07 травня 2024 року, приходить до висновку, що вказаний звіт не є належним та допустимим доказом у справі про відшкодування матеріальної шкоди, оскільки не можливо встановити чи відображений у ньому реальний розмір збитків, завданих внаслідок ДТП. З аналізу розрахунку майнової шкоди, який був здійснений позивачем, слідує, що в основу матеріального збитку покладено визначені Звітом № 89-D/14/31 -101907,24 грн, і тому суд приходить до висновку, що вказаний розрахунок позивача є некоректним. Відповідно до усталеної правової позиції, яка відображена у низці постанов Верховного Суду, в тому числі і в рішеннях Великої Палати, винуватець повинен відшкодувати потерпілому різницю між завданим збитком та страховою виплатою. Покладення відповідальності у розмірі завданого збитку, який повинен відшкодувати страховик, на винуватця - суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності, а тому необхідно з`ясовувати, за яку суму відповідає страхова, а за яку винуватець. Тобто, з винуватця можна стягнути лише ті суми, які не платить страхова, до яких, як правило, відносяться: знос авто, франшиза, розмір збитку понад страхову суму. При відшкодуванні шкоди страхова має відшкодувати збиток, який повинен бути розрахований відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Якщо ці розрахунки повністю не покривають відновлювальний ремонт, то різницю має відшкодувати винуватець. Якщо потерпілий заявляє вимогу до винуватця про відшкодування тих платежів, які зобов`язана сплатити страхова компанія, то суд повинен відмовити в задоволенні таких позовних вимог. Єдине виключення - сам винуватець згоден самостійно покрити розмір завданого збитку, який повинен бути покритий страховою компанією. До такого висновку прийшла Велика Палата у постанові від 22 лютого 2022 року у справі 201/16373/16-ц., а Верховний Суд - у постановах: від 16.11.2022 № 335/2566/18; від 09.11.2022 № 212/7628/21; від 09.11.2022 № 366/2985/19; від 17.08.2022 № 752/11128/18; від 17.08.2022 № 761/15232/18; від 06.07.2022 № 442/3107/21; від 29.06.2022 № 489/4987/19; від 08.06.2022 № 757/20129/16-ц; від 08.06.2022 № 756/11809/18; від 25.05.2022 № 503/1597/16-ц; від 18.05.2022 № 686/24364/17; від 14.04.2022 № 205/7747/18; від 12.04.2022 № 373/1392/20; від 30.03.2022 № 734/3711/16; від 09.02.2022 № 567/881/18; від 02.02.2022 № 712/7104/19; від 02.02.2022 № 757/54513/16; від 02.02.2022 № 215/2829/16-ц; від 26.01.2022 № 465/674/19; від 26.01.2022 № 204/5403/18; від 19.01.2022 № 350/1376/19; від 19.01.2022 № 640/15546/17. Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 52 від 27 квітня 2025 року вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта зносу складових автомобіля «Peugeot 3008», державний номерний знак [NUMBER] , становить: 191099,54 грн, а не 101907,24 грн (без ПДВ), як це зазначена у Звіті № 89-D/14/31 від 07 травня 2024 року. Тобто, вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта зносу складових автомобіля «Peugeot 3008», державний номерний знак [NUMBER] , у розмірі 191099,54 грн є вищою за розмір ліміту страхового відшкодування (160000,00 грн), передбаченому страховим полісом № АТ388024. З огляду на наведене, суд вважає, що позивач не довів суду обставини, які б вказували на те, що на відповідача [PERSON] , який уклав відповідний договір страхування з НАСК «Оранта» і сплачував страхові платежі, повинен бути покладений обов`язок з відшкодування шкоди в межах ліміту страхової відповідальності страховика, який становить 160000,00 грн, а також, не довів обставини того, що у НАСК «Оранта» не виник обв`язок сплатити позивачу страхове відшкодування у повному розмірі вказаного ліміту. Таким чином, суд вважає, що на винну особу відповідача слід покласти різницю між сумою шкоди, завданої позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП в розмірі 314088,00 грн та сумою страхового відшкодування, яка повинна бути виплачена за полісом № АТ388024, у розмірі 160000,00 грн. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 154088,00 грн майнової шкоди (314088,00 грн - 160000,00 грн). Висновки за результатами розгляду справи. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а відтак, зі заявлених позивачем до стягнення з відповідача 212180,00 грн підлягають стягненню 154088,00 грн майнової шкоди. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до частин 1 та 2 статті 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 3002,71 грн /а.с.12/ та 1514,00 грн за подання заяви про забезпечення прозову/ а.с.140/, а також, до подання позову позивач поніс судові витрати на залучення експерта в розмірі 80000, 00 грн /а.с.105/ Беручи до уваги, що позовні вимоги позивача задоволено частково на 72,58 % (154000,00 грн : (212180 грн : 100%) = 72,58 %), і тому, відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір та судові витрати на залучення експерта пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 9084,63 грн (( 3002,71 грн + 1514,00 грн + 8000,00 грн) : 100%) х 72,58%). Крім цього, позивачка просить стягнути на її користь 20000,00 грн. судових витрат, які понесені у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу. Матеріали справи містять договір про надання правової допомог від 20 жовтня 2025 року, укладений між позивачем та адвокатом Акімовою О.О. /а.с.122-125/. Заявлений позивачем гонорар адвоката складає 20000,00 грн. Враховуючи положення статті 141 ЦПК України, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, розгляду справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін, ціни позову, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, суд вважає можливим зменшити їх розмір та стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги на користь позивача в сумі 7000,00 грн, що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи по справі.

Outcome: partial