Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна», в інтересах якого діє представник Бутенко Марія Олегівна, звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, згідно з яким просить стягнути з відповідача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 10 090,00 грн., витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.11.2025 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Постановлено виклик відповідача [PERSON] здійснити в порядку ч. 10 ст. 187 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просить розглянути справу за його відсутності за наявними матеріалами, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судові засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та перевіривши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно з поданою суду постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.10.2023 у справі №308/16844/23 [PERSON] , [INFO] , визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на неї адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме за ст. 122-4 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн. 00 коп. Так, згідно з протоколом серії ААД №412250 від 10.08.2023 о 08 год. 15 хв. 05.08.2023 в м. Ужгород по Слов`янській набережній, 13, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Fiat Doblo» д.н.з. [NUMBER] , здійснюючи рух заднім ходом допустила наїзд на транспортний засіб марки «Mitsubishi» державний номерний знак [NUMBER] , що стояв. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Дії гр. [PERSON] за порушення вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху кваліфіковано за ст.124 КУпАП. Згідно з протоколом серії ААД №412251 від 10.08.2023 о 08 год. 15 хв. 05.08.2023 в м. Ужгород по Слов`янській набережній, 13, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Fiat Doblo» д.н.з. [NUMBER] вчинила ДТП, після чого залишила місце події. Дії гр. [PERSON] за порушення вимог п. 2.10«А» ПДР кваліфіковано за ст.122-4 КУпАП. Отже, 10.08.2023 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Fiat» реєстраційний № [NUMBER] під керуванням [PERSON] , яка здійснила зіткнення з транспортним засобом «Mitsubishi», реєстраційний № [NUMBER] . Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Fiat» реєстраційний № [NUMBER] було застраховано за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР210928028 у позивача. У відповідності до умов вказаного Договору обов`язкового страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь потерпілої особи страхове відшкодування. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною 5 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. До матеріалів справи додано заяву потерпілого [PERSON] від 16.08.2023 про відшкодування матеріального збитку, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , посвідчення водія [PERSON] , акт огляду транспортного засобу «Mitsubishi» державний номерний знак [NUMBER] від 16.08.2023 з додатками, аварійний сертифікат, страховий акт №G5352-1 на суму страхового відшкодування у розмірі 10090 грн., платіжну інструкцію №2797 від 21.08.2023 на суму 10090 грн. [PERSON] , претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу. Враховуючи вищенаведене, встановлено, що неправомірними діями відповідача, пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки, а саме: транспортного засобу було завдано майнової шкоди. Відповідачем завдана шкода відшкодована потерпілій, позивач звернувся до суду із позовною заявою про її відшкодування у регресному порядку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Нормами статті 1191 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з п. в) ч.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після здійснення страхової виплати має право зворотної вимоги до особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду (особи, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за заподіяну шкоду), якщо така особа після дорожньо-транспортної пригоди за її участю самовільно залишила місце дорожньо-транспортної пригоди (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 31 цього Закону) чи відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських засобів (лікарських препаратів), що знижують увагу та швидкість реакції, або така особа до проведення зазначеного огляду вжила алкоголь, наркотичні засоби, психотропні речовини, їх аналоги, а також лікарські засоби (лікарські препарати), виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Враховуючи притягнення до адміністративної відповідальності відповідачки за ст. 122-4 КУпАП, норми п. в) ч.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», враховуючи подані докази відшкодування шкоди потерпілій позивачем, відсутність заперечень щодо розміру заподіяної шкоди, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Питання про стягнення судового збору суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст.141 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Частинами 1-6 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послузі виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витратна оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт(надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Між позивачем та адвокатським об`єднанням «ІНС.ЛОУ ГРУП» укладено договір про надання правничої допомоги від 15.01.2025, додаткову угоду №3 від 03.11.2025, якою визначено, що вартість робіт по договору 3000 грн. Виходячи із критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, враховуючи обставини цієї справи, складність та категорію справи, суд вважає розмір витрат позивача співмірним зі складністю справи, та такими, що підлягають стягненню у повному обсязі на суму 3000 грн.

Outcome: approved