Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

21.08.2025 року [PERSON] в особі свого представника адвоката Вишневецької Т.А. звернулась до суду з позовною заявою, сформованою в підсистемі «Електронний суд», до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області про позбавлення батьківських прав та призначення піклувальником. Позов мотивований тим, що позивачка [PERSON] ( дошлюбне прізвище якої - [PERSON] , після реєстрації першого шлюбу [PERSON] ) є рідною сестрою [PERSON] , померлого [INFO] . За життя [PERSON] перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON] , від якого мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний 17.08. 2017 року рішенням Вовчанського районного суду Харківської області. Після повторного шлюбу з [PERSON] відповідачка прийняла прізвище [PERSON] , та подалі рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 02.11.2020 року шлюб між цими особами було розірвано. Після розірвання шлюбу між батьками неповнолітньої [PERSON] остання залишилась проживати з батьком, який забезпечував її всім необхідним для життя та розвитку. Мати дитини (відповідачка) участь у вихованні дитини не приймала, і на даний час не приймає, жодної матеріальної допомоги не надає, не спілкується та не цікавиться її долею. З 21.05.2024 року неповнолітня [PERSON] проживала з батьком за адресою: м. Зміїв, Таранівське шосе,2 як внутрішньо переміщені особи. Після смерті батька [PERSON] про неповнолітню [PERSON] , [INFO] , піклується позивачка [PERSON] , забезпечуючи дитину всім необхідним для фізичного та морального розвитку. Позивачка має постійний дохід, офіційно працевлаштована, позитивно характеризується за місцем роботи, на психіатричному та наркологічному обліку не перебуває. Заміжня, має трьох неповнолітніх дітей. Позивачка має можливість піклуватися й за племінницею, та фактично виконує батьківські обов`язки щодо неї. Зважаючи на зазначене, [PERSON] просить: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , призначивши піклувальником останньої її, позивачку [PERSON] . Також просить судові витрати по справі покласти на відповідачку. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 28.08.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 17.12.2024 року підготовче провадження закрито, і справа призначена до розгляду по суті. Подалі представник позивачки [PERSON] адвокат Вишневецька Т.А. надала до суду заяву, сформованою в підсистемі «Електронний суд», про розгляд справи за відсутністю сторони позивача, позовні вимоги підтримала за заявленими підставами та просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась повторно, про час та місце розгляду справи була повідомлена відповідно до вимог ст.ст.128-131 ЦПК України, причини своєї неявки до суду не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи не надала, не скористалась своїм правом надати відзив на позовну заяву. Відповідно до вимог ч.3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки учасника справи, який належним чином повідомлений про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. Суд враховує позицію Верховного Суду у справі № 911/3142/12 від 18.03.2021, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (суду). Крім того, направлені за місцем реєстрації відповідача судові виклики відділенням поштового зв`язку повернуті на зворотну адресу суду з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до постанови Верховного Суду від 10.05.2023 № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України). Третя особа - Служба у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області надав до суду заяву про розгляд справи за відсутністю представника за наданими в матеріалах справи документами. Відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю учасників справи на підставі наданих доказів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, ухваливши у справі заочне рішення згідно вимог ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 22.11.2003 року перебували у шлюбі, від якого мають трьох дітей, з яких син [PERSON] та дочка [PERSON] є повнолітніми, а дочка [PERSON] , [INFO] - неповнолітня, що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 12.07.2011 року Білоколодязькою селищною радою Вовчанського району Харківській області, актовий запис № 18 від 12.07.2011 р. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 17.08.2017 року. Зазначене рішення суду набуло законної сили та не скасовано в установленому законом порядку. Згідно копії свідоцтва про шлюб, виданого 16.12.2017 року виконавчим комітетом Білоколодязької селищної ради Вовчанського району Харківській області, [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб з [PERSON] , актовий запис №11, змінивши прізвище після реєстрації шлюбу на « [PERSON] ». Після розірвання шлюбу між батьками неповнолітньої [PERSON] остання залишилась проживати за адресою: [ADDRESS] , разом із батьком [PERSON] , який забезпечував дитину всім необхідним для життя та розвитку. З 21.05.2024 року неповнолітня [PERSON] проживала з батьком за адресою: [ADDRESS] як внутрішньо переміщені особи. Мати дитини (відповідачка) участь у вихованні дитини не приймала, і на даний час не приймає, жодної матеріальної допомоги не надає, не спілкується та не цікавиться її долею. Зазначене підтверджується копією довідки від 21.05.2024 року № 6309-7002038880 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Згідно відповіді Комунального закладу «Зміївська гімназія №1 «Сузір`я» Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області від 28.07.2025 № 01-17/98 зазначена гімназія визначена як місце тимчасового проживання людей ВПО. 21.05.2024 року заселились [PERSON] - бабуся, [INFO] , [PERSON] -батько, [INFO] , [PERSON] -донька, [INFO] , [PERSON] - донька, [INFO] на тимчасове проживання. А 26.06.2024 року заселився [PERSON] - син, [INFO] . Родина переїхала з [ADDRESS] . [PERSON] у закладі не проживала. Інформації про [PERSON] не маємо. При розмові неповнолітня [PERSON] говорила, що в неї є мати, і дівчинка знає, де живе її мати. Після смерті батька [PERSON] (дата смерті [INFO] ) неповнолітня [PERSON] сказала, що не хоче щоб її забрала біологічна мати для спільного проживання. Дівчинкою опікувались бабуся та тітка [PERSON] , [INFO] , яка разом зі своїми дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] заселились у закладі 27.02.2024 року. Матір неповнолітньої [PERSON] до закладу не приїздила, з адміністрацією гімназії не зв`язувалась. Дівчина мала тісний зв`язок з померлим батьком, бабусею та тіткою. Згідно довідки від 27.02.2024 року № 6309-7001968769 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] , [INFO] , остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ., фактичне місце проживання: за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації від 17.07.2025 № 01-18/84 про ученицю 9 класу КЗ « Білоколодязький ліцей Вовчанської міської ради Чугуївського району Харківської області» [PERSON] , [INFO] , у даному закладі [PERSON] навчається з першого класу, навчається на середньому рівні, до уроків готується не систематично, однак спокійна, товариська, щира дівчина, трудолюбива, завжди бере активну участь у суспільно-корисній праці, громадському житті класу, користується авторитетом серед однокласників та учнів школи. Дівчина виховувалась батьком. Мама, [PERSON] , навчанням дитини і її справами в школі не цікавиться ( не спілкується з класним керівником, не розвитком доньки, успіхами в навчанні та перебуванням її на уроках). Вихованню дитини допомагає тітка [PERSON] .. Батько разом з тіткою спілкувалися з вчителями, класним керівником, однокласниками, товаришами учениці, хвилювалися за її навчання та виховання Батько приймав участь у загальношкільних та класних батьківських зборах, вчасно реагував на повідомлення класного керівника. Згідно копії свідоцтва про смерть, виданого 04.07.2025 року Зміївським відділом державної реєстрації цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 47 років, місце смерті: Україна, Харківська область, м. Харків, актовий запис №444. Після смерті [PERSON] неповнолітньою дитиною [PERSON] опікується її рідна тітка [PERSON] (сестра батька), яка фактично виконує батьківські обов`язки щодо виховання та утримання племінниці. При цьому відповідачка не намагається побачити дочку [PERSON] й після смерті її батька, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо доньки, не здійснила будь-яких дій для того, щоб дитина проживала з нею, виявляючи байдужість до її долі. Згідно довідки Вовчанської міської військової адміністрації Чугуївського району Харківської області № 1245 від 15.08.2023 [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно висновку (подання) Служби у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області від 15.12.2025 № 02-21/334 про можливість бути піклувальником [PERSON] перебуває на обліку як потенційний піклувальник у Службі з 12.12.2025 року за №5. При вивченні документів встановлено, що [PERSON] займає посаду бариста ФОП [PERSON] , має середньомісячну заробітну плату 3220 грн. Відповідно до висновку від 10.12.2025 року, виданому КНП «Зміївський центр первинної медико-санітарної допомоги» у [PERSON] відсутні захворювання, розлади або стан здоров`я, за наявності яких особа не може взяти дитину під піклування. Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» Департаменту інформації МВД України від 06=5.08.2025 ФОВА-004383847 [PERSON] є особою, стосовно якої відсутні відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, про наявність незнятої чи непогашеної судимості, про розшук. Матеріальні та житлово-побутові умови дозволяють [PERSON] утримувати дитину. Як вбачається з висновку Служби у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області від 01.12.2025 року № 01.12/4241, на підставі вивчення наданих документів, пояснень [PERSON] (тітки неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ), матір якої на засідання комісії за викликом не з`явилась, є доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] , оскільки мати дитини фактично з нею не бачиться, не спілкується, не цікавиться її життям, що свідчить про відсутність з боку матері турботи про виховання дитини, піклування про фізичний, духовний та моральний стан, що порушує права дитини. Суд погоджується з вищевказаним висновком органу опіки і піклування, оскільки він є достатньо обґрунтованим, та узгоджується з наданими до суду доказами. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. У разі спору передусім повинні бути визначені інтереси дитини й тільки потім - права батьків. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 04 квітня 2018 року у справві №756/2109/16-ц, провадження № 61-5487св18. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 (провадження № 61-19984 св 21). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідачки на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Судом встановлено, що після припинення колишнім подружжям [PERSON] сімейних відносин з листопада 2014 року, неповнолітня дочка відповідачки постійно проживала з батьком [PERSON] до дня смерті останнього, окремо від матері, а остання самостійно та усвідомлено усунулась від виховання та спілкування з дитиною, утримання її матеріально, не піклувалась про фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, підготовку дочки до самостійного життя. Суд вважає, що відповідачкою свідомо обрано такі життєві умови, за якими її участь у вихованні неповнолітньої дочки є недостатньою, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. Встановлені обставини свідчать про наявність підстав для позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав, що не є порушенням статті 8 Конвенції, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя. Позбавлення батьківських прав відповідачки в судовому порядку скасовує лише правовий зв`язок між нею та її дочкою, підтверджує відсутність фактичного духовного зв`язку між матір`ю та дитиною . При цьому суд враховує правовий висновок, викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі N 522/10703/18 (провадження N 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі N 760/468/18 (провадження N 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі N 638/16622/17 (провадження N 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі N 522/21914/14 (провадження N 61-8179св19), про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. За змістом статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Суд вважає, що обставини, на які посилається позивачка як на підставу заявленого позову, а саме невиконання відповідачкою [PERSON] батьківських обов`язків, знайшли своє підтвердження наданими належними і допустимими доказами умисного винного ставлення відповідачки до невиконання своїх батьківських обов`язків, свідомого нехтування нею своїми обов`язками. Щодо вимог про призначення піклувальником суд зазначає наступне. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Частиною 1 статті 243 СК України передбачено, що опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Визначення того, яку дитину слід вважати позбавленою батьківського піклування, міститься у ч. 1. ст. 1 Закону від 13 січня 2005 р. N 2342-IV ( 2342-15 ) "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування": діти, позбавлені батьківського піклування, зокрема й діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав. Згідно зі статтею 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України. Опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, які зловживають спиртними напоями, наркотичними засобами, особи, які позбавлені батьківських прав, а також особи, інтереси якої суперечать інтересам дитини (стаття 244 СК України). Статтею 249 СК України передбачено, що опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Опікун, піклувальник має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування. Відповідно до статей 250, 251 СК України опіка, піклування над дитиною припиняється у випадках, встановлених ЦК України. Особа може бути звільнена від обов`язків опікуна або піклувальника дитини у випадках, передбачених ЦК України, а також тоді, коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню ними опіки, піклування. Частиною 4 статті 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Наведені положення слід розуміти таким чином, що коли при розгляді справи суд встановить, що особа позбавлена батьківського піклування, то це є достатньою підставою для порушення і розгляду судом питання про встановлення опіки чи піклування над дитиною і призначення піклувальника, навіть у тих випадках, коли таку вимогу не було заявлено. Згідно частин другої-четвертої статті 63 ЦК України піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена піклувальником лише за її письмовою заявою. Піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки піклувальника. З подання (висновку) Згідно зі статтею 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням, також опікун малолітньої особи зобов`язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток. У зв`язку з вищезазначеним суд, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, на підставі поданих документів, вважає можливим призначення [PERSON] піклувальником неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Таким чином, розмір судового збору за дві вимоги немайнового характеру складає 1937,92 грн. (1211,20 х 0,8 х 2 =1937,92), який підлягає стягненню з відповідачки в дохід держави.

Outcome: approved