Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про виділення в натурі частини земельної ділянки. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 06.04.2023 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки площею 0,1201 га, кадастровий номер 3222485800:02:012:0104, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Інша частина земельної ділянки площею 0,1201 га, кадастровий номер 3222485800:02:012:0104, належить на праві власності [PERSON] . Таким чином, земельна ділянка площею 0,1201 га, кадастровий номер 3222485800:02:012:0104, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Відповідно до ч. 1 ст. 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.04.2024 року відкрито провадження у справі за правилами позовного провадження. 11.07.2024 року представник позивачки звернувся бо суду з клопотанням про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи, на вирішення якої поставити питання: які можливі варіанти розподілу між співвласниками земельної ділянки площею 0,1201 га, кадастровий номер 3222485800:02:012:0104, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , з можливістю вільного під`їзду автотранспорту до кожної частини земельної ділянки? Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.07.2024 року клопотання представника позивачки задоволено, проведення у справі судової земельно-технічної експертизи доручено експертам ТОВ «Центр будівельних та земельних експертиз». Відповідно до висновку експертизи № 823/1020-24 від 04.10.2024 року запропоновано три варіанти розподілу земельної ділянки. Ухвалою суду від 17.10.2024 року поновлено провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27.01.2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті. Позивачка в своєму клопотанні від 14.01.2026 року підтримала позов повністю і звернулась з клопотанням обрати варіант № 1 співвласнику № 1, який найбільше відповідає її інтересам та фактичному користуванню земельною ділянкою, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце судового засідання. Представник відповідачки 26.06.2024 року подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явилися всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явилися всі учасники такої справи. Суд встановив наступні обставини, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, виходячи з таких підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,1201 га, кадастровий номер 3222485800:02:012:0104, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Інша частина земельної ділянки площею 0,1201 га, кадастровий номер 3222485800:02:012:0104, належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Відповідно до ч. 1 ст. 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до висновку експертизи № 823/1020-24 від 04.10.2024 року запропоновано три варіанти розподілу земельної ділянки. Позивачка у своєму клопотанні від 14.01.2026 року підтримала позов повністю і звернулась з клопотанням обрати варіант № 1 співвласнику № 1. У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1,3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи те, що відповідачка, будучи ознайомленою з позовними вимогами, не навела у відзиві на позовну заяву переконливих аргументів щодо неможливості виділення позивачці належної їй на праві спільної часткової власності частини земельної ділянки, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача. З огляду на повне задоволення позовних вимог, а саме виділення [PERSON] належної їй на праві спільної часткової власності частини земельної ділянки, сплачений позивачкою судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved