Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

30 вересня 2025 року до Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшла цивільна справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов поданий представником позивача з використанням системи «Електронний суд». Зі змісту заявлених позовних вимог слідує, що 21 серпня 2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 6266939. За умовами вказаного вище договору, відповідач, як позичальник, отримав в борг грошові кошти у сумі 6 000 гривень на умовах строкового та оплатного володіння. Позивач стверджує, що відповідачем порушені умови зобов`язання та отримані в борг грошові кошти не повернені, внаслідок чого виникла заборгованість у загальному розмірі 23 160 гривень, що включає 6 00 гривень заборгованість за тілом кредиту, 16 560 гривень - заборгованість за процентами, 600 гривень комісія. 02 грудня 2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит-Капітал» та первісним кредитором укладено договір відступлення права вимоги, за яким до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і кредитним договором № 6266939. Враховуючи зазначені вище обставини, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в зазначеному вище розмірі, а також вирішити питання відшкодування понесених ним витрат зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу. 22 жовтня 2025 року Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області було відкрито спрощене позовне провадження з викликом учасників судового розгляду, судом запропоновано сторонам спору надати заяви по суті спору. Судове засідання в справі неодноразово було відкладеним. 20 листопада 2025 року представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, згідно з якими заперечуються обставини укладення договору № 6266939 та заперечуються обставини щодо отримання коштів відповідачем. Відповідь на відзив не надходила. 13 січня 2026 року в судовому засіданні було подано клопотання представника позивача про витребування доказів, яке відхилено судом з урахуванням порушення строків його заявлення та, відповідно, внаслідок порушення ініціатором клопотання вимог статті 83, 84 ЦПК України. В судових засіданнях не приймали участь представник позивача та відповідач, були повідомлені належним чином, подали заяви про проведення судових засідань без їхньої участі. В судових засіданнях приймав участь представник відповідача адвокат Олексієнко О.О., який проти задоволення позову заперечував, зазначав про відсутність доказів укладення кредитного договору та отримання коштів відповідачем, як позичальником. 10 лютого 2026 року суд закінчив з`ясування обстави справи та перевірку їх доказами та перейшов на стадію ухвалення судового рішення. У відповідності до приписів статті 244 ЦПК України ухвалення та проголошення судового рішення було відкладеним до 20 лютого 2026 року до 09 години 50 хвилин. Заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини. Так, судом було встановлено, що 21 серпня 2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 6266939 (а. с. 11-21). За умовами п. 1.2-1.4, 1.5.1-1.5.3 договору, сума кредиту складає 6 000 гривень, строк кредитування 105 днів, з них 15 днів пільговий період, 90 днів поточний період, комісія за надання кредиту 600 гривень 10 % від суми кредиту одноразово, процентна ставка в межах пільгового періоду 1 % щоденно від залишку заборгованості, в межах поточного періоду 3 % від залишку заборгованості щоденно. Договір підписаний позичальником шляхом використання електронного підпису. Дані про застосований одноразовий ідентифікатор та спосіб його направлення відображені в довідці первісного кредитора (а. с. 25). Для підтвердження факту надання кредиту позивачем долучено копію платіжного доручення № 80953428 від 21 серпня 2022 року в електронній формі, на якому відсутні реквізити щодо його прийняття та виконання банківською установою (а. с. 28). До матеріалів справи долучені розрахунки заборгованості первісного та нового кредиторів, згідно яким загальний розмір заборгованості 23 160 гривень, що включає: 6 000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 16 560 гривень заборгованість за процентами, 600 гривень заборгованість за комісією (а. с. 29-31). 02 грудня 2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 85-МЛ (а. с. 32-40). Відповідно до зазначеного договору, до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги за переліком кредитних договорів згідно з реєстром вимог боржників. Обставини щодо передачі права вимоги за кредитним договором № 6266939 підтверджуються витягом з реєстру боржників (а. с. 49). Судом встановлено, що відповідач категорично заперечує факт укладення договору та обставини отримання коштів у сумі 6 000 гривень від первісного кредитора. Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази повного чи часткового погашення відповідачем заборгованості, яка, згідно тверджень позивача, виникла за договором № 6266939. Встановивши зазначені вище обставини, суд вважає, що спірні правовідносини сторін урегульовані наступними правовими нормами. Зокрема, згідно приписів пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно приписів частини 1, 2, 4 статті 201 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно приписів частини 1 статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно приписів частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно приписів абзацу 1, 2 частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно приписів частини 2 цієї статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно приписів частини 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування», Договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Зміст процитованих вище правових норм свідчить про те, що правочин, в тому числі й договір, є законодавчо визначеною підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків. Формою правочину є усна, або письмова, специфічним видом якої є електронна форма правочину. При цьому, для дотримання письмової, в тому числі й електронної форми правочину, є наявність підпису сторін. Далі, згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-комунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру. Згідно приписів пункту 5 частини 1 статті 3 цього закону, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно приписів пункту 6 частини 1 статті 3 цього закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно приписів пункту 7 частини 1 частини 3 цього закону, електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем. Згідно приписів пункту 12 частини 1 статті 3 цього закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно приписів абзацу 9 частини 1 статті 5 цього закону, одним із основних принципів у сфері електронної комерції є однаковість юридичної сили електронних правочинів та правочинів, укладених в іншій формі, передбаченій законодавством. Згідно приписів частини 1 статті 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Згідно приписів частини 1 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно частини 3 цієї статті, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно частини 4 цієї статті, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Згідно частини 6 цієї статті, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно приписів частини 12 цієї статті, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно приписів частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Далі, згідно приписів частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно приписів частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно приписів частини 2 статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно приписів абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно приписів частини 1 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Далі, згідно приписів частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Далі, згідно приписів частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно приписів частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики. Згідно приписів частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно приписів частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Далі, згідно приписів частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно приписів пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Далі, згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Враховуючи зміст наведених правових норм та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що між товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит № 6266939 та погоджені його істотні умови. Враховуючи процедуру укладення договору та надані позивачем докази проведення ідентифікації відповідача, як сторони договору, суд відхиляє посилання відповідача та його представника щодо не укладення договору та не погодження його умов. Разом із тим, суд приймає до уваги доводи відповідача щодо відсутності належних та допустимих доказів отримання ним грошових коштів у сумі 6 000 гривень від первісного кредитора, що, на думку суду, спростовує доводи позивача про існування заборгованості та є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Так, в силу приписів статті 12, 13, 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести існування обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Далі, згідно приписів частини 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В цьому випадку, суд зазначає, що для підтвердження здійснення переказу коштів позивачем надане платіжне доручення № 80953428 від 21 серпня 2021 року, на якому відсутні відмітки банку про прийняття його до виконання та здійснення виконання. Інших доказів прийняття до виконання цього платіжного документа та подальшого його виконання банком позивачем також не надано. Суд враховує, що відповідач категорично заперечує обставини щодо отримання коштів, в той час як процесуальний обов`язок доведення відповідних обставин покладається на позивача. Суд констатує, що позивачем не надано належними чином оформлених первинних документів щодо перерахування зазначеної вище суми відповідачу, клопотань про витребування зазначених доказів за правилами статті 84 ЦПК України ним не заявлено. Тому, суд вважає, що обставини перерахування відповідачу, як позичальнику, грошових коштів у сумі 6 000 гривень за договором про споживчий кредит не доведені. При цьому, суд враховує, як релевантну, правову позицію, висловлену в Постанові Київського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року по справі № 756/3133/24, згідно з якою відсутність на платіжному дорученні ТОВ «МІЛОАН» відмітки банку або іншої фінансової установи про проведення платежу позбавляє доказового значення такий платіжний документ. Отже, за відсутності доказів виконання банком платіжного доручення про перерахування коштів відповідачу, зазначені обставини, на думку суду, є не підтвердженими. При цьому, суд не ставить під сумнів чинність договору відступлення прав вимоги № 85-МЛ, однак зазначає, що заявлена до стягнення з відповідача заборгованість не є підтвердженою, а сам факт укладення договору відступлення права вимоги не породжує у відповідача, як позичальника, обов`язку повернути грошові кошти, якщо обставини надання таких коштів в борг первісним кредитором не були доведені. За вказаних вище обставин, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Далі, у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, суд,

Outcome: dismissed