Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, зазначивши, що 11.01.2022 між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] укладено Договір № 3538558 . 28.01.2022 між ТОВ "ФК"Віва Капітал" та [PERSON] укладено Договір № 1202866109624. 22.01.2022 між ТОВ "ФК" Інкасо Фінанс" та [PERSON] укладено Договір № 3561905344-183883. 26.07.2024 було укладено договір №26-07/2024 відповідно до якого ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3538558. Таким чином,ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №3538558. 29.05.2023 було укладено договір №29-05/23 відповідно до якого ТОВ "ФК "Віва Капітал" відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №1202866109624. 18.02.2025 було укладено договір №18-02/25 відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №1202866109624. Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за договором №1202866109624. 07.03.2023 було укладено договір №07/03/23 відповідно до якого ТОВ«ФК" «Інкасо Фінанс» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3561905344-183883. 18.02.2025 було укладено договір №18-02/25 відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3561905344-183883. Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за договором №3561905344-183883. Просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договорами № 3538558 від 11.01.2022, № 1202866109624 від 28.01.2022, № 356190534483883 від 22.01.2022 у розмірі 23327,00 грн., судовий збір та витрати на правову допомогу. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву в якому вказав, що з копії кредитного договору №3538558 від 11.01.2022 року, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що вказаний договір не містить підпису відповідача [PERSON] за формою, що відповідає вимогам ЗУ "Про електронну комерцію", тобто не містить електронного цифрового підпису або електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідача. Вищевказане свідчить про відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів того юридичного факту, що відповідач виявив волю на укладення кредитного договору, заборгованість за яким є предметом розгляду судом даної справи. Також, розділ 10 Договору "Реквізити сторін", містить лише реквізити сторін, але в ньому відсутній підпис Відповідача, як і в Додатку №1 до Договору про споживчий кредит №3538558 від 11.01.2022, Додатку №2 до Договору про споживчий №3538558 від 11.01.2022, Паспорт споживчого кредиту №3538558 та Анкеті-заяві на кредит №3538558. В Додатку №2 до Договору про споживчий кредит №3538558 від 11.01.2022 Паспорт споживчого кредиту №3538558 встановлено, що такий містить речення наступного змісту "Підпис споживача, але сам ідентифікатор відсутній. Щодо змісту Анкети-заяви на кредит №3538558, де в розділ "Процес оформлення та розгляду заяви 3538558 вказано "підписання договору" та зазначено дві часових події: 11.01.2022 о 11:08:42 та 11.01.2022 о 11:10:01, однак вказане не спростовує відсутність електронного підпису відповідача у Договорі про споживчий кредит №3538558 від 11.01.2022, а така Анкета-заява на кредит №3538558 не містить ні підпису особи, яка її склала, ні підпису відповідача. Сама Довідка про ідентифікацію засвідчує лише відправку 11.01.2022 одноразового ідентифікатора "F48164" відповідачу на номер телефону [NUMBER] , проте не містить жодних відомостей, про те, що одноразовий ідентифікатор був в подальшому відправлений відповідачем через сайт, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефону на номер 2277, що згідно ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" та п. 6.2 Договору є прийняттям (акцептом) пропозиції укласти договір, а в даному випадку Договір про споживчий кредит №3538558 від 11.01.2022. Іншими словами, Довідка про ідентифікацію не містить відомостей про вчинення відповідачем дій, які могли бути розцінені як прийняття (акцепт) пропозиції укласти договір. Крім того, додані до позовної заяви роздруковані розрахунки заборгованості за договорами, не є належними доказами надання відповідачу кредитних коштів, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Окрім цього, матеріали справи не містять доказів належності банківського рахунку, який зазначений у договорах, безпосередньо відповідачці, що позбавляє можливості суд перевірити не тільки факт перерахування коштів на відповідні рахунки зазначені у договорах або у заявах про надання кредиту, а також встановити кінцевого отримувача коштів за укладеними договорами. Договір про споживчий кредит №3538558 від 11.01.2022 не містить підпису відповідача за формою, що відповідає вимогам Закону України "Про електронну комерцію". Таким чином, враховуючи те, що для відступлення права вимоги необхідним є існування самого зобов`язання, за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог, а договір про споживчий кредит №3538558 від 11.01.2022 не є укладеним між [PERSON] та ТОВ "Мілоан", відсутні підстави вважати, що ТОВ «Факторинг Партнерс" набуло права вимоги до Відповідача за вказаним кредитним договором, на підставі укладеного між ним та ТОВ "Мілоан" договору факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024, а отже останній не має права вимагати від відповідача оплати заборгованості за вказаним вище договором, у зв`язку з чим заявлені позивачем вимоги не можуть бути задоволені. Щодо нарахування відсотків за договором про споживчий кредит №3538558 від 11.01.2022 року та вимоги про їх стягнення. Позивач вправі був нараховувати договірні відсотки лише у період дії строку кредиту (по договору №3538558 від 11.01.2022року), тобто з 11.01.2022 по 10.02.2022 (31 день). Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту Позивачем не надано. Починаючи з 10.02.2022 року позивач не вправі був нараховувати договірні відсотки, а надалі відносини між сторонами трансформуються з договірних в охоронні, де застосовуються положення ст.625 ЦК України, в свою чергу позовні вимоги про стягнення передбачених ст.625 ЦК України нарахувань позивачем не заявлялись. Щодо вимоги позивача про стягнення комісії за договором про споживчий кредит №3538558 від 11.01.2022 року є безпідставними, оскільки у Позивача відсутні законні підстави для стягнення із відповідача заборгованості за комісією. Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором позики №3561905344-183883 від 22.01.2022 року. Позивачем для підтвердження факту відступлення права вимоги не надано до суду докази переходу від первісного ТОВ "Фінансова компанія"Інкасо Фінанс", яке відступило до нового кредитора ТОВ "Коллект Центр", а в подальшому ТОВ "Факторинг Партнерс" права вимоги за договором позики №3561905344-183883 від 22.01.2022 року, зокрема, докази на підтвердження оплати за Договорами факторингу на час або після їх укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобв`язань за договором. Таким чином, через відсутність належних доказів переходу до ТОВ "Факторинг Партнерс" права вимоги до Відповідача за договором позики №3561905344-183883 від 22.01.2022 року, укладеним з ТОВ "Фінансова компанія"Інкасо Фінанс", не можна вважати ТОВ "Факторинг Партнерс" позивачем у справі. Щодо нарахування відсотків за договором позики №3561905344-183883 від 22.01.2022 року та вимоги про їх стягнення. Згідно розрахунку заборгованості фізичної особи [PERSON] перед ТОВ "Фінансова компанія"Інкасо Фінанс" (кредитний договір 3561905344-183883) зазначається, що станом на 07.03.2023 року (включно) загальна заборгованість за кредитним договором №3561905344-183883 від 22.01.2022 року складає 1612,00 грн.. Згідно Додатку №1 до Договору №07/03/23 про відступлення (купівлю продаж) прав вимоги від 07.03.2023 року у вигляді реєстру боржників до Договору №07/03/23 про відступлення прав вимоги від 07.03.2023 року загальна сума заборгованості [PERSON] складає 1612,00 грн. Із них 1500,00 грн. залишок по тілу кредиту, 112,00 грн. залишок по акційним відсоткам. Згідно Додатку №3 до Договору №18-02/25 про відступлення (купівлю продаж) прав вимоги від 18.02.2025 року у вигляді реєстру боржників до Договору №18-02/25 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 18.02.2025 року загальна сума заборгованості [PERSON] складає 2723,50 грн. Із них 1500,00 грн. сума заборгованості за основним зобов`язанням, 1223,50 грн. сума заборгованості за нарахованими процентами. Тобто, ТОВ "Коллект Центр" безпідставно нарахувала відсотки по кредиту із 112,00 грн. до 1223,50 грн., що не відповідає ні умовам договору, ні чинному законодавству і стягнення яких Позивачем є безпідставним. За обставинами справи, яка переглядається, правомірне використання кредитних коштів Відповідачем закінчилось 05 лютого 2022 року (останні день кредитування), отже після цієї дати відсутні підстави для нарахування процентів за користування наданими коштами, а тому позовні вимоги про стягнення передбачених статтею 625 ЦК України нарахувань не заявлялись, тому позовні вимоги в частині стягнення відповідача 1223 грн. 50 коп. відсотків є безпідставними. З огляду на вищевикладене, з відповідача на користь позивача можуть бути стягнуті лише відсотки нараховані за період з 22.01.2022 року по 05.02.2022 року (включно) у розмірі 112,00 грн. Крім того, у зв`язку з введеним на території України воєнним станом з 24 лютого 2022 року, на підставі п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України нарахування відсотків, передбачених ст.625 ЦК України, не допускається. Щодо вимоги позивач про стягнення заборгованості за кредитним договором №1202866109624 від 28.01.2022 року. Позивачем для підтвердження факту відступлення права вимоги не надано до суду докази переходу від первісного ТОВ "Фінансова компанія "ВІВА КАПІТАЛ", яке відступило до нового кредитора ТОВ "Коллект Центр", а в подальшому ТОВ "Факторинг Партнерс" права вимоги за кредитним договором №1202866109624 від 28.01.2022 року, зокрема, докази на підтвердження оплати за Договорами факторингу на час або після їх укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором. Таким чином, через відсутність належних доказів переходу до ТОВ "Факторинг Партнерс" права вимоги до Відповідача за договором позики №1202866109624 від 28.01.2022 року, укладеним з ТОВ "Фінансова компанія "ВІВА КАПІТАЛ", не можна вважати ТОВ "Факторинг Партнерс" позивачем у справі. Щодо нарахування відсотків за кредитним договором №1202866109624 від 28.01.2022 року та вимоги про їх стягнення. враховуючи вищенаведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду щодо правильного застосування положень ст.ст.625, 1048 ЦК України, позивач вправі був нараховувати договірні відсотки лише у період дії строку кредиту (по договору №1202866109624 від 28.01.2022 року), тобто з 28.01.2022 по 12.02.2022 року+ 3дні (15.02.2022 року). Починаючи з 15.02.2022 року позивач не вправі був нараховувати договірні відсотки, а надалі відносини між сторонами трансформуються з договірних в охоронні, де застосовуються положення ст.625 ЦК України. Тобто загальна сума заборгованості складає 1502,25 грн.. Із них 1500,00 грн. тіло кредиту, 2,25 проценти. Крім того, кредитодавець здійснював подальше нарахування процентів у порядку визначеному ст. 625 ЦК України з 15.02.2022 року по 24.02.2022 року, що складає загальну суму в розмірі 2269,50 грн. із них 1500,00 грн. Тіло кредиту, 427,50 грн. та 342,00 грн. проценти. В подальшому у зв`язку з введеним на території України воєнним станом з 24 лютого 2022 року, на підставі п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України нарахування відсотків, передбачених ст.625 ЦК України, не допускається, тому всі нарахування з 24.02.2025 року є безпідставними. Щодо стягнення розміру витрат на професійну правову допомогу є завищеним, неспівмірним із складністю справи, оскільки ця справа є малозначною, та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, а тому у задоволенні вимог відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13000 грн. слід відмовити у повному обсязі. Позивачем подано відповідь на відзив в якому вказав, що 26.07.2024 було укладено договір № 26-07/2024 відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3538558. Відповідно до п.6.1.3 Договорів факторингу права вимоги переходять до фактора з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги. Матеріали справи містять докази сплати грошових коштів Клієнтом Фактору до Договору факторингу, а також Акт приймання-передачі реєстру боржників та сам реєстр боржників. 29.05.2023 було укладено договір № 29-05/23 відповідно до якого ТОВ "ФК "ВІВА КАПІТАЛ" відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №1202866109624. Відповідно до п.6.1.4 Договорів факторингу № 29-05/23 права вимоги переходять до фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами акту прийому передачі реєстру боржників, який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги. Матеріали справи містять докази сплати грошових коштів Клієнтом Фактору до Договору факторингу, а також Акт приймання-передачі реєстру боржників та сам реєстр боржників. ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» не є стороною договору, а оплата за отримане фінансування не стосується підтвердження факту переходу права вимоги. 07.03.2023 було укладено договір №07/03/23 відповідно до якого ТОВ«ФК «ІНКАСО ФІНАНС» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3561905344-183883, №1202866109624. 18.02.2025 було укладено договір №18-02/25 відповідно до якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3561905344-183883. Відповідно до п. 5.2 договору про відступлення прав вимоги № 07/03/23, 18-02/25 права вимоги вважаються відступленими первісним кредитором та набутими новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому вигляді. Пунктом 7.2 Договору встановлено, що ціна договору сплачується новим кредитором кредитору протягом 1065 календарних днів з дати підписання сторонами цього договору. Отже, відповідно до умов договору: право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників Договору); оплата відступленого права вимоги відбувається із значним відтермінуванням 1065 календарних днів з дати підписання сторонами цього договору (п. 7. 2.). Перехід прав вимоги підтверджується наявним в матеріалах справи підписаним між сторонами актом прийому-передачі Реєстру Боржників та самим реєстром боржників. Крім того, матеріали справи містять акт про зарахування зустрічних однорідних вимог, що підтверджує факт оплати за договором. Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується перехід від первісних кредиторів до Позивача прав вимоги за кредитними договорами, укладеними з Відповідачем. Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом грошової вимоги до Відповідача. Щодо підписання договору № 3538558 Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами ». При цьому, необхідно зауважити на тому, що особливість договорів ТОВ «Мілоан» полягає в тому, що через програмне забезпечення Кредитодавця підписи позичальників не завжди відображаються на електронних примірниках кредитних договорів, так як в більшості своїй є прихованими, оскільки накладаються спеціальним програмним забезпеченням, і відображаються в договорах тільки при відкриті його в програмі для перегляду файлів PDF. Щодо перерахування коштів на виконання умов укладеного договору № 3538558 ТОВ «Мілоан» перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 7000,00 грн. Враховуючи, що первісний кредитор не є банком, відповідна операція була здійснена оператором платіжних послуг на підставі укладеного між сторонами договору. Даний договір є частиною господарської діяльності товариства. Дана обставина підтверджується листом ТОВ «Елаєнс», відповідно до якого 11.01.2022 року було перераховано грошові кошти у розмірі 7000,00 грн. на картковий рахунок [NUMBER] . На виконання умов укладеного договору № 1202866109624 ТОВ «ФК «Віва Капітал» перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 1500,00 грн. Даний договір є частиною господарської діяльності товариства Дана обставина підтверджується листом ТОВ «Профітгід», відповідно до якого 22.01.2022 року було перераховано грошові кошти у розмірі 1500,00 грн. на картковий рахунок [NUMBER] . На виконання умов укладеного договору № 3561905344-183883 ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 1500,00 грн. Враховуючи, що первісний кредитор не є банком, відповідна операція була здійснена оператором платіжних послуг на підставі укладеного між сторонами договору. Твердження Відповідача про те, що він не отримував кредитних коштів, тощо не заслуговують на увагу. Вбачається, що Відповідач, отримавши кредитні кошти та уклавши кредитний договір в електронній формі, намагається уникнути обов`язку з повернення грошових коштів, отриманих у кредит. Відповідач вказує лише на недоведеність факту перерахування йому кредитних грошових коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. Щодо нарахування відсотків згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Щодо надання виписок з рахунку позичальника з відображенням всіх операцій по такому рахунку, то позивач об`єктивно позбавлений можливості їх надати, оскільки не є банком в розумінні Закону України "Про банки і банківську діяльність", а є фінансовою установою і діє відповідно до Закону України "Про фінансові послуги та фінансові компанії". Незгода Відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контррозрахунок». Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов Договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку. Щодо договору № 3538558 11.01.2022 між ТОВ "МІЛОАН" та [PERSON] укладено Договір № 3538558. Сторонами погоджено, строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від Кредитора, ні від Позичальника. Сторони Договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості. Таким чином, Кредитором нараховано заборгованість відповідно до умов укладеного договору. Щодо договору № 3561905344-183883 від 22.01.2022 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» та [PERSON] укладено Договір № 3561905344-183883. Відповідно до паспорту споживчого кредиту, строк кредитування - 24 місяці. Відповідно до паспорту споживчого кредиту - позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом з розрахунку 702,00% річних. Щодо договору № 1202866109624 28.01.2022 між ТОВ "ФК" "ВІВА КАПІТАЛ" та СтужукД.В. укладено Договір № 1202866109624 . Кредит надавався строком на 15 днів від дати отримання кредиту Позичальником, а саме до 12.02.2022 року. (п. 1.5. Договору). Пунктом 1.6. Договору визначено, що сторони погодили, що строк надання Кредиту може бути продовжено Позичальником, шляхом здійснення протягом строку дії Кредиту та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію Пролонгації. Кількість Пролонгації, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена. Перед укладенням кредитного договору Позичальник отримав від Кредитодавця всю інформацію стосовно кредиту, ознайомився з усіма умовами Договору та правильно зрозумів суть фінансової послуги. Під час укладання Договору, Відповідач усвідомлював всі ризики, пов`язані з укладенням даного договору, а також наслідки і відповідальність у разі неналежного виконання умов договору. Щодо нарахування комісії Відповідач вважає, що вимога про стягнення комісії за надання кредиту суперечить нормам закону та не підлягає задоволенню. Законом в даному випадку є Закон України «Про споживче кредитування», яким Позивач керувався, укладаючи та виконуючи в подальшому Кредитний договір. Також, комісія за надання кредиту була також відображена і в тексті Кредитного договору, який був підписаний відповідачем, що свідчить про обізнаність останнього щодо включення комісії «за надання кредиту» до загальних витрат за Кредитним договором. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу на користь Позивача Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Проте, Відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Просив позовну заяву ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості задовольнити в повному обсязі. Судом встановлено, що 11.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №3538558, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 7000 грн. (п. 1.2 договору) строком на 30 днів з кінцевим терміном повернення 10.02.2022 року, включаючи проценти за користування кредитом та комісії складають 5530 грн.. Орієнтовна загальна вартість кредиту становить 12530 грн.. Комісія за надання кредиту 1330 грн., яка нараховується за ставкою 19 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом 4200 грн., які нараховуються за ставкою 2,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно з узгодженим графіком платежів (Додаток № 1), загальна вартість кредиту складає 12530 грн., з яких 7000 грн. сума кредиту, 4200 грн. сума процентів за користування кредитом, та 1330 грн. - комісія за надання кредиту.. Згідно довідки ТОВ "ФК Елаєнс" було проведено платіж 11.01.2022 року згідно договору 3538558 на суму 7000 грн. на картку [NUMBER] . 26.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу №26-07/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «Факторинг Партнерс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Факторинг Партнерс» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024 року додатку №3 до договору факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024 ТОВ «Мілоан» відступає ТОВ «Факторинг Партнерс» право вимоги заборгованостей до боржників позичальників ТОВ «Мілоан», в тому числі, до [PERSON] за кредитним договором 4408991 на суму 17080 грн.., з яких 7000 грн.-сума виданого кредиту, 8750 грн.- заборгованість по процентам, 1330 грн.-заборгованість по комісії за надання кредиту. 03.02.2026 року на адресу суду надійшла відповідь на запит суду (виписка про рух коштів) по рахунку, який належить [PERSON] за період з 11.01.2022 року по 27.01.2022 року з якої вбачається, що 11.01.2022 року здійснено зарахування коштів в розмірі 7000 грн., що є належним і допустимим доказом того, що відповідні кредитні кошти були зараховані на її банківську платіжну карту № [NUMBER] . Доказів того, що вказана банківська платіжна карта не належить [PERSON] матеріали справи не містить. 28.01.2022 року між ТОВ "ФК"Віва Капітал" та [PERSON] укладено кредитний договір №1202866109624, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 1500 грн. (п. 1.3 договору) одразу після укладення договору, які мають бути повернені до 12.02.2022 року. Згідно п.1.10.2 договору з наступного дня після закінчення строку дії договору позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрхунку 3.71 % річних, що становить 0,01 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Відповідно до п.1.12.1 договору орієнтовна загальна вартість кредиту для суми кредиту, що вказана в п.1.3 Договору за умови застосування до відносин між сторонами прави нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою складає 1502,25 грн.. П.п.1.12.2, 1.14.2 у разі настання передбаченої п.1.9.3 договору відкладальної обставини, що має наслідком виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів, за встановлений в п.1.2 договору строк, у розмірі, що розрахований за базовою процентною ставкою-орієнтовна загальна вартість кредиту складає 1502,25 грн. та буде включати в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 2,25 та суму кредиту у розмірі 1500 грн.. Згідно з узгодженим графіком платежів (Додаток № 1), загальна вартість кредиту складає 1502,25 грн., з яких 1500 грн. сума кредиту, 2,25 грн. сума процентів за користування кредитом. Згідно підтвердження ТОВ "Профіт Гід" щодо здійснення переказу грошових коштів було проведено платіж 28.01.2022 року на суму 1500 грн. на картку[NUMBER] . 29.05.2023 року між ТОВ "ФК"Віва Капітал" та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір факторингу №29-05/2023, у відповідності до умов якого ТОВ ТОВ "ФК"Віва Капітал" передає (відступає) ТОВ «Коллект Центр» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Коллект Центр» приймає належні ТОВ ТОВ "ФК"Віва Капітал" права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №29-05/23 від 29.05.2023 року додатку №3 до договору факторингу №29-05/23 від 29.05.2023 ТОВ "ФК"Віва Капітал" відступає ТОВ «Коллект Центр» право вимоги заборгованостей до боржників позичальників ТОВ "ФК"Віва Капітал", в тому числі, до [PERSON] за кредитним договором №1202866109624на суму 3523,50 грн.., з яких 1500 грн.-сума виданого кредиту,2023,50 грн.-сума за користування кредитом. 18.02.2025 року між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ "Факторинг Партнерс" укладено про відступлення прав вимоги №18-02/2025, у відповідності до умов якого ТОВ «Коллект Центр» передає (відступає) ТОВ "Факторинг Партнерс" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "Факторинг Партнерс" приймає належні ТОВ «Коллект Центр» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору №18-02/25 про відступлення прав вимоги від 18.02.2025 року додатку №3 до договору №18-02/25 про відступлення прав вимоги від 18.02.2025 ТОВ «Коллект Центр» відступає ТОВ "Факторинг Партнерс" право вимоги заборгованостей до боржників позичальниківТОВ «Коллект Центр», в тому числі, до [PERSON] за кредитним договором №1202866109624на суму 3523,50 грн., з яких 1500 грн.-сума виданого кредиту, 2023,50 грн.-сума процентів за користування кредитом. 24.11.2025 року на адресу суду надійшла відповідь на запит суду (виписка про рух коштів) по рахунку, який належить [PERSON] за період з 28.01.2022 року по 03.02.2022 року з якої вбачається, що 28.01.2022 року здійснено зарахування коштів в розмірі 1500 грн., що є належним і допустимим доказом того, що відповідні кредитні кошти були зараховані на її банківську платіжну карту № [NUMBER] . Доказів того, що вказана банківська платіжна карта не належить [PERSON] матеріали справи не містить. 22.01.2022 року між ТОВ "ФК"Інкасо Фінанс" та [PERSON] укладено кредитний договір №3561905344-183883, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 1500 грн. (п. 2.2 договору). Згідно п.п. 2.3. Договору позики, дата видачі кредиту 22.01.2022 р. , дата повернення кредиту 05.02.2022 р. (включно), термін користування кредитом 14 діб. Відповідно до п.п. 2.5. Договору позики, за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплатити Товариству плату згідно Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток № 1 до цього Договору). Пунктом 2.7. Договору позики встановлено, що Плата за користування Кредитом нараховується в процентному значенні, за фактичну кількість днів, користування Кредитом, визначену у п.п. 2.3. цього Договору та починається у дату списання Кредитних коштів з Рахунку Товариства й закінчується у дату зарахування Суми кредиту та плати за користування Кредитом на Рахунок Товариства. Відповідно до п.п. 9.2 Договору позики, цей Договір укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається, у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних Позичальником, який прийняв пропозицію (оферту) укласти цей Договір, надсилаються Товариству та призначені для ідентифікації підписувача цих даних. Пунктом 9.3. Договору позики встановлено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором, вказаний у п.п. 9.2. цього Договору, має юридичну силу власноручного піпису. Згідно з узгодженим графіком платежів (Додаток № 1), загальна вартість кредиту складає 1612 грн., з яких 1500 грн. сума кредиту, 112 грн. сума процентів за користування кредитом. Згідно інформаційної довідки щодо здійснення переказу грошових коштів було проведено платіж 22.01.2022 року на суму 1500 грн. на картку [NUMBER] . 07.03.2023 року між ТОВ "ФК"Інкасо Фінанс" та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір відступлення прав вимоги №07/03/23 , у відповідності до умов якого ТОВ "ФК"Інкасо Фінанс" передає (відступає) ТОВ «Коллект Центр» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Коллект Центр» приймає належні ТОВ "ФК"Інкасо Фінанс" права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до договору №07/03/23про відступлення прав вимоги від 07.03.2023 ТОВ "ФК"Інкасо Фінанс" відступає ТОВ «Коллект Центр» право вимоги заборгованостей до боржників позичальників ТОВ "ФК"Інкасо Фінанс", в тому числі, до [PERSON] за кредитним договором №3561905344-183883,на суму 1612 грн.., з яких 1500 грн.-сума виданого кредиту, 112 грн.-сума за користування кредитом. 18.02.2025 року між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ "Факторинг Партнерс" укладено про відступлення прав вимоги №18-02/2025, у відповідності до умов якого ТОВ «Коллект Центр» передає (відступає) ТОВ "Факторинг Партнерс" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "Факторинг Партнерс" приймає належні ТОВ «Коллект Центр» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору №18-02/25 про відступлення прав вимоги від 18.02.2025 року додатку №3 до договору №18-02/25 про відступлення прав вимоги від 18.02.2025 ТОВ «Коллект Центр» відступає ТОВ "Факторинг Партнерс" право вимоги заборгованостей до боржників позичальниківТОВ «Коллект Центр», в тому числі, до [PERSON] за кредитним договором №3561905344-183883 на суму 2723,5 грн..з яких 1500 грн.-сума виданого кредиту, 1223,50 грн.-сума процентів за користування кредитом. 03.02.2026 року на адресу суду надійшла відповідь на запит суду (виписка про рух коштів) по рахунку, який належить [PERSON] за період з 11.01.2022 року по 27.01.2022 року з якої вбачається, що 22.01.2022 року здійснено зарахування коштів в розмірі 1500 грн., що є належним і допустимим доказом того, що відповідні кредитні кошти були зараховані на її банківську платіжну карту № [NUMBER] . Доказів того, що вказана банківська платіжна карта не належить [PERSON] матеріали справи не містить. За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності укладення зазначених договорів. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на відповідача. Вимог про визнання договорів недійсними відповідачем не заявлено. Таким чином, за встановлених обставин справи та досліджених доказів, свідчать про укладеність договорів №3538558, №1202866109624, №3561905344-183883 між відповдачем та первісними кредитодавцями. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У даній справі встановлено, що 11.01.2022 року [PERSON] підписала договір позики №3538558 , згідно умов якого, йому було надано кредит на наступних умовах: сума кредиту 7000 грн., термін кредиту 30 днів, спосіб отримання кредиту зарахування коштів на банківський рахунок позикодавця, процентна ставка 2 % за користування кредитом, що в сумі становить 4200 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту становить 12530 грн.. Згідно таблиці обчислення, наданої позивачем, загальна вартість кредиту становить 12530 грн, що складається, з 7000 грн чиста сума кредиту; 4200 грн. проценти за користування кредитом, та комісія 1330 грн... 22.01.2022 року [PERSON] підписала договір позики №3561905344-183883 , згідно умов якого, йому було надано Відповідно до п.2.5 Договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити товариству плату згідно графіку розрахунків, який є невідє`мною частиною цього договору (Додаток №1 до цього Договору). Згідно Додатку №1 графіку розрахунків таблиці обчислення, наданої позивачем, загальна вартість кредиту становить 1612 грн., що складається, з 1500 грн. чиста сума кредиту; 112 грн. проценти за користування кредитом. 28.01.2022 року [PERSON] підписала кредитний договір №1202866109624, згідно умов якого, йому було надано кредит на наступних умовах: сума кредиту 1500 грн., термін кредиту 15 днів, спосіб отримання кредиту зарахування коштів на банківський рахунок позикодавця, процентна ставка 0,01 % за кожен день користування кредитом, що в сумі становить 2.25 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту становить 1502,25 грн.. Згідно Додатку №1 графіку платежів таблиці обчислення, наданої позивачем, загальна вартість кредиту становить 1502,25 грн., що складається, з 1500 грн. чиста сума кредиту; 2,25 грн. проценти за користування кредитом. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення [PERSON] отриманих в позику та кредит коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування. Отже, стягненню підлягають кошти в розмірі 14314,25 грн., тобто в межах строку кредитування, оскільки доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитами та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином дють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Відтак, надані позивачем розрахунки заборгованості та витяги з реєстру боржників до договорів факторингу не можуть вважатися належними доказами на підтвердження наявності заборгованості по відсоткам за вищезазначеними договорами. При цьому, суд не може погодитися з законністю нарахування та стягнення комісії в сумі 1330 грн., оскільки вказана комісійна винагорода є платою за послуги, що супроводжують кредит, а саме - за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок споживача, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційним, суперечить моральним засадам суспільства, а тому є незаконним в силу вимог ч.5 ст.11, ч.1, 2, 5, 7 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів". Наведений висновок суду узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі №730/1100/15-ц, від 27 листопада 2019 року по справі №522/18855/16, від 19 лютого 2020 року по справі №756/8840/17-ц, які з огляду на вимоги ч.4 ст.263 ЦПК України підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про споживче кредитування", загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту. Згідно з ч.2 ст.8 Закону України "Про споживче кредитування", до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Як встановлено ч.5 ст.12 Закону України "Про споживче кредитування", умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику. Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2019 року в справі №524/5152/15, тому вчастині стягнення комісії слід відмовити. Щодо посилань відповідача про перерахування коштів первісним кредитором. Матеріалами справи підтверджується наявність у договорі персональних даних відповідача, а саме номер реєстраційного номеру облікової картки платника податків, номер банківської картки, та електронну адресу [PERSON] .. Крім того, матеріали справи не містять будь-яких відомостей щодо протиправності дій третіх осіб стосовно відповідача, як і незаконності заволодінням його персональними даними з метою подальшого укладення договору. Також суд звертає увагу на те, що реєстраційний номер облікової картки платника податків повністю співпадає із такими даними (в договорах), що зазначений самим відповідачем у його відзиві на позовну заяву. Отже, вищезазначені договори підписані саме відповідачем шляхом введення одноразового ідентифікатора (електронний підпис з одноразовим ідентифікатором), є укладеними у порядку Закону України «Про електронну комерцію», що повністю відповідає положенням зазначеного Закону та приписам ЦК України, а тому факт укладення відповідачем договору є повністю доведеним. Щодо посилань відповідача на неотримання ним кредитних коштів за наслідками укладення договорів, то суд виходить із того, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що [PERSON] зверталася до первісних кредиторів або до нових кредиторів зі зверненнями про неотримання кредитних коштів. Також відсутні звернення відповідача з такого приводу до правоохоронних органів. Суду й не надано доказів того, що кошти не були зараховані на банківські рахункии відповідача. Також договори, укладені між [PERSON] та ТОВ"Мілоан", ТОВ "ФК"Віва Капітал", ТОВ ФК "Інкасо Фінанс", та договори факторингу у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів. Крім того, без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорах електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано (постанова Верховного Суду від 09.09.2020 (справа №732/670/19), від 12.01.2021 (справа №524/5556/19), від 31.08.2022 (справа №280/4456/20), від 09.02.2023 (справа №640/7029/19)). Крім того, з виписок про рух коштів в період з 11.01.2022 року по 03.02.2022 року вбачається, що 11.01.2022 року, 22.01.2022 року та 28.01.2022 року банків АТ "Райффайзен Банк " та та АТ "Таскомбанк" були здійсненні безготівкові зарахування, а саме, на банківську картку № [NUMBER] 11.01.2022 року на суму 7000 грн., 22.01.2022 року на суму 1500 грн.., та на банківську картку № [NUMBER] 28.01.2022 року на суму 1500 грн.. Доказів того, що вказані банківські картки [PERSON] не належить матеріали справи не містить. Суд відхиляє заперечення представника відповідача щодо укладення відповідачем договору, зважаючи на відсутність у тексті договору та додатках до нього цифрового ідентифікатору. Адже з умов дослідженого судом кредитного договору, довідки про ідентифікацію та з умов Правил надання фінансових кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» вбачається, що особистий номер мобільного телефону та/або адреси електронної пошти позичальника є логіном особистого кабінету. Без входу до особистого кабінету позичальника проєкт цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього, які вважалися пропозицію первісного кредитора про укладення кредитного договору (офертою), та без направлення відповіді про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення зі застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилався первісним кредитором електронним повідомленням (sms) на мобільний телефонний номер позичальника (відповідача), а позичальник (відповідач), в свою чергу, шляхом використання одноразового ідентифікатора (отриманої алфавітно-цифрову послідовністі) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту), не був би укладений. Номер мобільного телефону, зазначений у кредитному договорі, та який є логіном особистого кабінету, є фінансовим номером відповідача, через який відбувалася, відповідно, верифікація платежів у банківській установі, де відкритий поточний рахунок на ім`я відповідача. Відповідач не стверджував, що його особистими даними, у тому числі номером мобільного телефону, електронною поштою тощо заволоділи треті особи шахрайським шляхом. Доказів звернення до правоохоронних органів з відповідними заявами не надав. Отже суд приходить до висновку, що кредитні договори були укладені в електронному вигляді саме відповідачем, а не третіми особами. Такі висновки суду ґрунтуються на сукупності досліджених судом доказів, зокрема: кредитних договорах, у реквізитах сторін якого зазначено повні та достовірні відомості про позичальника (ПІБ, адреса місця проживання, податковий номер), які повністю співпадають з даними відповідача (ПІБ, зареєстрована адреса місця проживання, податковий номер, ); довідках про ідентифікацію, яка окрім номеру одноразового ідентифікатора містить відомості про дату відправки ідентифікатору, яка співпадає з датою укладення договору; прізвище, ім`я та по батькові відповідача, його податковий номер та дату народження; та виписці по поточному рахунку відповідача, якими підтверджується факт зарахування кредитів на рахунок відповідача у день укладення договору. Передача коштів при укладенні електронних кредитних договорів (особливо з мікрофінансовими організаціями) зазвичай підтверджується комплексом доказів, що демонструють факт переказу коштів від кредитора до позичальника через платіжну систему або інші канали. У постанові від 12.12.2024 у справі № 298/825/15 Верховний Суд вказав, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, надані банком виписки за рахунками позичальника повинні бути досліджені судами з наданням оцінки у сукупності з іншими зібраними у справі доказами на предмет обставин видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у розрахунку позивача. У постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 671/1832/20 (провадження № 61-232св23) зазначено, що кредитний договір, укладений в електронній формі через інформаційно- телекомунікаційну систему кредитодавця з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є дійсним та рівнозначним договору в письмовій формі. Для підтвердження укладення такого договору достатньо доказів проходження позичальником процедури ідентифікації (надання паспортних даних, ІПН, телефону, email) та підписання договору шляхом введення одноразового ідентифікатора. У справі № 234/7298/20, що переглядалась КЦС ВС, суд установив, що договір сторони уклали в електронному вигляді, зі застосуванням електронного підпису. При цьому позивач через особистий кабінет на вебсайті відповідача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого відповідач надіслав позивачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору. На думку КЦС ВС, встановивши, що без здійснення вказаних дій позивачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суди дійшли обґрунтовано висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача. Також у постанові від 01.07.2024 у справі № 638/161/22 ВС погодився із тим, що без введення позичальником відповідних даних, здійснення його верифікації, передання ним та отримання товариством персональних даних від позивача з метою укладення договору, таке укладення кредитного договору є неможливим. А в матеріалах справи відсутні докази протиправності дій третіх осіб стосовно позивача, які стосуються підписання кредитного договору. У постанові КЦС ВС від 20 червня 2024 року (справа № 523/13603/21) суди встановили, що спірні договори укладені сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». При цьому позивачка через особисті кабінети на вебсайтах відповідачів подала заявки на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту. Ідентифікація позивачки в інформаційно-телекомунікаційних системах відповідачів здійснена відповідно до вимог чинного законодавства, з використанням її особистих даних, а саме: паспорта, ідентифікаційного коду, місця реєстрації та проживання, номера телефону, електронної пошти, номера банківської картки, на яку слід перерахувати кошти, контактних даних її матері. Належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що всі ці дії вчинені від імені позивача невстановленими особами внаслідок шахрайських дій, матеріали справи не містять.Отже суд відхиляє заперечення представника відповідача щодо самого факту укладення кредитного договору відповідачем. Аналізуючи надані позивачем докази у сукупності з наведеними вище положеннями законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 61% та складає 1486,47 грн. За положеннями ч.1, п.1 ч.3 ст.133 та ч.1-3 ст.137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст. 141 ЦПК України). Щодо отриманих послуг та понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано заявку на надання юридичної допомоги №589 від 01.07.2025 року, витяг з акту №15 про надання юридичної допомоги від 31.07.2025 року. Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 7930 грн. витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial