Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

02 вересня 2025 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 13 квітня 2007 року перебуває у шлюбі із відповідачем [PERSON] , який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Генічеського районного управління юстиції Херсонської області, актовий запис №32. Від шлюбу сторони мають повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який постійно проживає з матір`ю - позивачем по справі [PERSON] . Вказує, що подружнє життя з відповідачем не склалось. Зазначає, що відповідач зловживав алкоголем та часто проявляв агресію. Сторони більше 3-х років проживають окремо. Позивач вважає, що подальше сімейне життя разом як подружжя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Позивач посилається на те, що відповідач ніколи не приділяв належної уваги ні сім`ї, ні батьківської турботи дітям, тому з часу переїзду в м.Нововолинськ, усі турботи і відповідальність за дітей лягла на неї. Позивач вважає, що відповідач має можливість та зобов`язаний утримувати сина, оскільки інших утриманців немає, аліменти нікому не платить, кошти витрачає лише на власні потреби. Тому позивач звернулась до суду з позовом та просить суд розірвати шлюб, залишити їй прізвище набуте у шлюбі, стягувати з відповідача аліменти в її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також просить залишити за нею понесені судові витрати по даній справі. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] до проведення судового засідання подала до суду письмову заяву, просила розглядати справу у їхній відсутності, позовні вимоги підтримують повністю, просять позов задовольнити, не заперечують проти заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через судовий виклик, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сумісне життя подружжя, на переконання позивача, неможливе, збереження сім`ї суперечить її інтересам, сторони тривалий час не підтримують фактичних подружніх відносин, проживають окремо, не ведуть спільного господарства, суд розриває шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] . Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивач [PERSON] виявила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем набутим у шлюбі, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу прізвище позивачу [PERSON] не змінювати, залишити їй прізвище набуте у шлюбі - [PERSON] . Відповідно до ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , дана обставина підтверджена документально копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 28.05.2014 Виконавчим комітетом Новоолексіївської селищної ради Генічеського району Херсонської області, актовий запис №40 (а.с.5). Зважаючи на те, що малолітній [PERSON] проживає разом з позивачем [PERSON] , а батько дитини відповідач [PERSON] , як стверджує у позові позивач немає інших утриманців, не виконує свої обов`язки по утриманню малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , позивач немає можливості сама утримувати малолітнього сина, який потребує матеріальної допомоги, а обов`язок по утриманню дітей законом покладено в рівній мірі на обох батьків, тому суд приходить до висновку про можливість присудження до стягнення щомісячно з відповідача в користь позивача аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки його щомісячного заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня пред`явлення позову, тобто з 02 вересня 2025 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач при подачі позову до суду згідно Закону України "Про судовий збір" понесла судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн., що підтверджується документально (а.с.3), які просила залишити за нею.

Outcome: approved