Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

23 грудня 2025 року адвокат Фільварочна О.Б., яка є представником позивача [PERSON] , звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Позовні вимоги представник позивача обґрунтовувала тим, що позивач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , його матір`ю є відповідачка [PERSON] . Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 липня 2022 року у справі № 483/341/22 шлюб між позивачем та відповідачкою розірваний. Раніше, 10 березня 2021 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області у справі № 483/253/21 був виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. На момент видачі судового наказу інших осіб на утриманні позивача не було, він є військовослужбовцем та з його грошового забезпечення відповідною бухгалтерською службою утримуються аліменти. 20 грудня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. У шлюбі у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . У зв`язку із народженням дитини дружина позивача перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не працює та як і донька [PERSON] , перебуває на утриманні позивача. Також представник позивача посилається на те, що дружина позивача [PERSON] перебуває на 19 тижні вагітності, потребує посиленого харчування та медичного догляду, а також, що з моменту видачі судового наказу про стягнення аліментів на утримання [PERSON] сімейний стан позивача змінився та, як наслідок, змінився і його майновий стан у зв`язку із фінансовими затратами на утримання, окрім сина, також і малолітньої доньки [PERSON] та вагітної дружини, яка одночасно перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, при цьому позивач є єдиним працюючим членом сім`ї, самостійно несе всі витрати на утримання усіх її членів. Крім того, представник позивача зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них, а також, що ст. 181 Сімейного кодексу України визначений розмір аліментів, який підлягає стягненню судом у випадку невиконання батьком обов`язків по утриманню та на двох дітей він складає 1/3 частину доходів платника, тобто на кожного із дітей припадає по 1/6 частини доходів платника. При цьому, не звернення матері до суду з метою їх примусового стягнення не є підставою для неврахування розміру утримання, який припадає на дитину у разі добровільного його надання. За таких обставин, подальше стягнення аліментів у раніше визначеному розмірі має наслідком порушення права інших утриманців позивача, зокрема іншої його дитини дочки [PERSON] , яка так само перебуваючи на утриманні позивача, має таке ж право на необхідний і достатній рівень життя та забезпечення її найкращих інтересів. Середній розмір стягуваних аліментів на утримання сина [PERSON] за період з квітня 2023 року по травень 2025 року складав близько 30000 грн., що перевищував максимальний розмір аліментів в Україні у 2024-2025 роках. Крім того, розмір грошового забезпечення позивача у 2025 році значно зменшився, а отже погіршився і його майновий стан, що має безпосередній вплив на права інших утриманців. Посилаючись на викладене, представник позивача просила зменшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно, відповідно до судового наказу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 березня 2021 року у справі № 483/253/21, провадження № 2-н/483/31/2021 з 1/4 до 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 26 грудня 2025 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху в порядку ч. 1 ст. 185 ЦПК України. 31 грудня 2025 року вимоги ухвали виконано. Ухвалою від 02 січня 2026 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 20 січня 2026 року відповідачкою надано відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила, що позовні вимоги [PERSON] про зменшення розміру аліментів є необґрунтованими, такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами. Так, приймаючи рішення про укладення повторного шлюбу та народження дитини, позивач діяв усвідомлено, маючи чинні аліментні зобов`язання щодо сина [PERSON] , встановлені судовим наказом. Ризики, пов`язані з такими особистими життєвими рішеннями, не можуть перекладатися на дитину від попереднього шлюбу шляхом зменшення рівня її матеріального забезпечення. Посилання позивача на право дружини на утримання відповідно до ст. 84 Сімейного кодексу України не змінює пріоритетності прав дитини. Закон не передбачає можливості зменшення аліментів на дитину лише з тієї підстави, що у платника виникли додаткові добровільно прийняті обов`язки. Посилання позивача на зміну майнового стану є декларативними. Сам по собі факт збільшення кількості осіб на утриманні не доводить істотного погіршення матеріального становища позивача у розумінні ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України. Крім того, позивач не надав суду належних і допустимих доказів того, що його дохід зменшився настільки, що виконання аліментного обов`язку у раніше встановленому розмірі стало для нього об`єктивно неможливим та його твердження про те, що за наявності двох дітей на кожну з них має припадати по 1/6 частини доходу, ґрунтується на неправильному тлумаченні ст. 181 Сімейного кодексу України, оскільки зазначена норма встановлює орієнтовні частки доходу у випадку первісного визначення аліментів і не створює автоматичного обов`язку суду зменшувати раніше встановлений розмір аліментів у разі народження іншої дитини. При вирішенні питання про зміну розміру аліментів суд зобов`язаний оцінювати всі обставини у сукупності, насамперед потреби дитини, на користь якої стягуються аліменти, та необхідність забезпечення її найкращих інтересів. Також посилання позивача на те, що середній розмір аліментів у попередні періоди становив близько 30000 грн., не може бути підставою для їх зменшення, оскільки розмір аліментів безпосередньо залежить від розміру доходу платника. Отримання значних доходів закономірно зумовлює відповідний рівень аліментних зобов`язань і саме по собі не свідчить про порушення прав платника. Зміна сімейного стану позивача та поява нових утриманців не доводять наявності тих виняткових обставин, які відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України могли б слугувати підставою для зменшення розміру аліментів на утримання [PERSON] , а зменшення розміру аліментів за таких умов призвело б до порушення прав дитини та не відповідало б принципу забезпечення її найкращих інтересів. Обставини на які посилається позивач про те, що його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною та є вагітною, у зв`язку з чим, на його думку, виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів на утримання сина [PERSON] , не свідчать про об`єктивну неможливість виконання ним аліментного обов`язку у розмірі, встановленому судовим наказом. Крім того, позивач не надав суду належних і допустимих доказів того, що саме виплата аліментів на утримання [PERSON] істотно порушує права інших утриманців або ставить їх у стан матеріальної скрути. Також в матеріалах справи відсутні докази про дефіцит коштів, неможливість забезпечення базових потреб сім`ї чи інші обставини, які б свідчили про об`єктивну неспроможність виконувати аліментні зобов`язання позивачем. Посилання позивача на те, що зменшення аліментів до 1/6 частини доходу перевищуватиме мінімально рекомендований або мінімально гарантований розмір аліментів, є юридично неспроможним та таким, що ґрунтується на неправильному розумінні норм сімейного законодавства. Зменшення розміру аліментів без доведення істотного та тривалого погіршення матеріального становища позивача призведе до прямого порушення прав та законних інтересів малолітнього [PERSON] . Посилаючись на викладене, відповідачка просила у задоволенні позовних вимог [PERSON] про зменшення розміру аліментів відмовити повністю. В судовому засіданні представник позивача адвокат Фільварочна О.Б. підтримала заявлені вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що батьками [PERSON] , який народився [INFO] , є: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 8). Судовим наказом Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 березня 2021 року у справі № 483/253/21, провадження № 2-н/483/31/2021 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 лютого 2021 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10). Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 липня 2022 року у справі № 483/341/22, провадження № 2/483/269/2022 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 9). 20 грудня 2023 року позивач [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.11). Від шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 12). Згідно з довідкою ТОВ «РУМЕД-Т» від 11 грудня 2025 року вих. № 18, [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 12 травня 2025 року по [INFO] (а.с.14). Відповідно до довідки виданої КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня № 2» від 12 грудня 2025 року № 157, [PERSON] , 1996 року народження, з 12 листопада 2025 року знаходиться під наглядом закладу з діагнозом «вагітність 19 тижнів» (а.с.13). З довідки про доходи виданої військовою частиною [NUMBER] від 12 грудня 2026 року № 642/5638 вбачається, що із грошового забезпечення [PERSON] , який займає посаду військовослужбовця у Збройних Силах України, військова частина [NUMBER] , за період з квітня 2023 року по травень 2025 року було утримано аліменти в загальній сумі 684378 грн. 00 коп. Загальний розмір нарахованого [PERSON] грошового забезпечення за вказаний період за винятком аліментів становить 2294351 грн. 54 коп. (а.с. 19). Згідно з довідкою про доходи, що видана військовою частиною [NUMBER] від 12 грудня 2025 року за № 1125, загальний розмір нарахованого грошового забезпечення [PERSON] , який є військовослужбовцем військової частини [NUMBER] , за період серпня 2025 року по листопад 2025 року склав 190804 грн. 02 коп., аліменти за вказаний період не сплачувались (а.с. 20). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною третьою статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України, є: стан здоров`я та матеріальне положення дитини; стан здоров`я та матеріальне положення платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, чоловіка, дружини та інші обставини, які мають суттєве значення. Враховуючи зміст статей 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що з моменту видачі судового наказу про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , змінився його сімейний стан та, як наслідок, змінився і його майновий стан у зв`язку із фінансовими затратами на утримання, окрім сина, також і малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та вагітної дружини, яка одночасно перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Він є єдиним працюючим членом сім`ї, самостійно несе всі витрати на утримання усіх її членів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У статті 192 Сімейного кодексу України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів. Отже, зменшення розміру аліментів можливе за настання певних умов. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів, осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Утримання інших осіб впливає на матеріальне становище утримувача. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22, від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Проаналізувавши викладені обставини, суд дійшов висновку, що у позивача дійсно відбулася зміна сімейного та матеріального стану, він уклав новий шлюб, у якому має малолітню дитину та дружину, яка є вагітною та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, які фактично знаходяться на його у триманні. Відповідно до положень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Розмір аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилається позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, а також ту обставину, що обов`язок щодо утримання дітей покладається рівною мірою на обох батьків, суд приходить до висновку, що позивачем доведені підстави для зменшення розміру аліментів, що стягуються на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Також відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені ним та документально підтверджені витрати на сплату судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп., сплата яких підтверджується відповідною платіжною інструкцією (а.с. 1). Судом не вирішується питання щодо стягнення понесених позивачем судових витрат на надання правничої допомоги в розмірі 6000 грн., про що його представником було зазначено в позовній заяві, оскільки позивачем відповідних доказів на час винесення рішення не надано. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України докази понесених судових витрат можуть бути надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Outcome: approved