Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина за законом на частину квартири [ADDRESS] , яку вона має намір прийняти. Іншим спадкоємцем є відповідач по справі. Після смерті [PERSON] позивач звернулася з заявою до нотаріальної контори для оформлення спадщини, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутня державна реєстрація права власності на спадкове майно та запропоновано звернутися до суду для визнання права власності на спадкове майно. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги визнає. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 06 вересня 1959 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, про що відділом ЗАГС м. Чугуєва складений актовий запис № 161, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про право власності від 22.10.1993 р., посвідченого Комісією по приватизації житла при ЖКВ Чугуївського заводу паливної апаратури, [PERSON] , [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] . На підставі договору дарування частини квартири від 22 травня 2012 року, [PERSON] подарувала [PERSON] частину квартири [ADDRESS] . На підставі технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виданий КП «Чугуївське міжміське БТІ» від 02 квітня 2012 року, судом встановлено, що власниками вищевказаної квартири є [PERSON] та [PERSON] , в рівних долях по частині кожному власнику. 25 жовтня 2025 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, у зв`язку з чим змінено прізвище дружини на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 11.09.2024, виданого Чугуївським відділом реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] помер [INFO] , у віці 88 років, про що складено актовий запис № 674. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 11.03.2014, виданого Чугуївським відділом реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] померла [INFO] , у віці 75 років, про що складено актовий запис № 99. Згідно довідки № 0-18/508-ЦА від 14.02.2025 р. виданої Центром надання адміністративних послуг м. Чугуїв, на день смерті [PERSON] , який проживав за адресою [ADDRESS] , та помер [INFO] , з ним були зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки про реєстрацію міста проживання № 03-10-25/25 від 05.01.2022 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 30 травня 2012 по теперішній час. Відповідно до листа Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області № 1892/01-16 від 05.12.2025 р. після померлого [INFO] [PERSON] , з заявами про прийняття спадщини спадкоємці не звертались, спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно запропоновано звернутись до суду. Відповідно до ст. 1277 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Стаття 1270 ЦК України встановлює для прийняття спадщини строк у 6 (шість) місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За положеннями ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові за № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» констатує факт того, що відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Враховуючи, що згідно зі ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. На підставі вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За приписами п. 4.15 п. 4 Глави 10 Розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» - відсутність оригіналу правовстановлюючого документа є перешкодою позивачу в нотаріальному оформленні своїх спадкових прав. Згідно з наказом Міністерства юстиції України за № 914/5 від 26 травня 2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна на підставі рішень судів» - рішення судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна. Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справ керується принципом верховенства права. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд приймає до уваги, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права та законні інтереси інших осіб. За таких обставин справи, враховуючи, що позивач [PERSON] позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , шляхом звернення до нотаріальної контори через те, що відсутній належним чином посвідчений правовстановлюючий документ, що підтверджував би право власності на спадкове майно, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved