Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

У грудні 2025 року, з урахування заяви від 08 січня 2026 року, [PERSON] звернулась до суду із позовом до ТОВ Кріптол про визнання припиненими трудових відносин на підставі ст.38 КЗпП України, визначивши датою припинення день набрання рішенням законної сили, та зобов`язати відповідача видати наказ про звільнення. Позов обгрунтовується тим, що 04 грудня 2018 року між позивачем та ТОВ Кріптол укладено трудовий договір на посаду адміністратора служби прийому та розміщення, з жовтня 2019 року позивач перебувала у декретній відпустці, а 02 березня 2020 року було оформлено відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, по закінченню відпустки позивач написала заяву про розірвання трудового договору, але заява була повернута, контакти роботодавця відсутні. З 2019 року фактично припинена діяльність роботодавця, позивач не виконувала трудові обов`язки, але вона обліковується як працююча особа і трудовий договір не припинено, що порушує її права. Просить позов задовольнити. Згідно з ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Згідно з заявою від 18 лютого 2026 року позивач [PERSON] просить розгляд справи провести за відсутності, позовні вимоги задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 04 грудня 2025 року наявні відомості про ТОВ Кріптол (ідентифікаційний код 42240442, адреса: 69035, м.Запоріжжя, проспект Маяковського, буд.11), у стані припинення, на вказану адресу судом надіслано рекомендоване повідомлення про судовий розгляд з матеріалами позову, відповідачем не подано відзиву, заперечення, повідомлення іншої адреси свого місцезнаходження. Інформація про розгляд справи розміщена на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України. Також судом враховується правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Враховуючи викладене наявні підстави згідно ст.ст.280, 281 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права. Позивачем по справі є [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстроване місце проживання в [ADDRESS] , індивідуальні відомості про неї, як застраховану особу, зазначені в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема по страховику із кодом 42240442, що відповідає даним ТОВ Кріптол (ідентифікаційний код 42240442, адреса: 69035, м.Запоріжжя, проспект Маяковського, буд.11), вказані відомості із зазначенням заробітку наявні з 2018 року по 2020 рік. У заяві від 03 грудня 2025 року [PERSON] на адресу ТОВ Кріптол просить звільнити її за угодою сторін відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України з дати підписання наказу про звільнення. Вказане рекомендоване повідомлення повернуте [PERSON] без вручення. Станом на час розгляду справи суду не подані відомості з відповідними доказами про припинення трудових відносин із [PERSON] зі сторони ТОВ Кріптол у встановленому порядку, тобто відповідачем не виконано вимог трудового законодавства, не здійснено будь-яких дій, спрямованих на вирішення питання про звільнення позивача, що свідчить про порушення права позивача на припинення трудових відносин. За змістом ст.22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Згідно з ч.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру. Стаття 8 Конвенції захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом. Поняття приватне життя в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на приватне життя (рішення Європейського суду з прав людини у справі Олександр Волков проти України (Oleksandr Volkov v. Ukraine, № 21722/11, § 165)). З урахуванням положень ч.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини необхідно зробити висновок, що наявність у реєстрі інформації щодо позивача, як працівника та застрахованої особи у трудових відносинах із відповідачем, відноситься до професійної діяльності [PERSON] та охоплюється поняттям приватне життя. У п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно з ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний нею спосіб захисту направлений на відновлення її трудових прав, гарантованих Конституцією України. Передбачений ч.1 ст.38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні. За встановлених у цій справі обставин положення закону щодо письмового попередження власника про бажання працівника звільнитись нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає. Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав в обраний ним спосіб. Встановлені у справі обставини, а саме написання позивачем заяви про звільнення 03 грудня 2025 року, направлення цієї заяви відповідачу і під час дії воєнного стану, свідчать про те, що позивачем дотримана процедура звільнення із займаної посади адміністратора служби прийому та розміщення. Також судом враховуються положення ст.4 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", відповідно до якої у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника він може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві (крім випадків примусового залучення до суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, залучення до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури). У постанові від 19 вересня 2019 року у справі №233/2529/18 Верховний Суд, встановивши, що відповідач ні після отримання заяви позивача про розірвання трудового договору, ні після відкриття провадження у справі, не вчинив жодних дій, спрямованих на розірвання трудового договору, дійшов висновку, що відповідно до вимог ч.2 ст.5 ЦПК України та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між позивачем і відповідачем, ефективним і таким, що не суперечить закону буде такий спосіб захисту, як припинення трудових відносин на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справі №153/1585/20,-розірвання трудового договору за ст.38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. З даних підстав трудові відносини між сторонами підлягають визнанню припиненими на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України з моменту подачі позивачем заяви на звільнення 03 грудня 2025 року, тобто з 03 грудня 2025 року, що не є виходом суду за межі позовних вимог, оскільке вказане відновлює порушене право позивача у трудових відносинах із відповідачем. Позов в цій частині підлягає задоволенню. Судом при розгляді справи враховується, що трудові відносини припиняються незалежно від того, чи видано роботодавцем наказ про звільнення працівника, чи не вчинено такої дії. Відсутність такого наказу не зобов`язує працівника надалі виконувати покладені на нього трудові обов`язки та не продовжує дію трудового договору. З даних підстав позовні вимоги в частині зобов"язання відповідача видати наказ про звільнення та подати відповідні дані до Реєстру застрахованих осіб задоволенню не підлягають. Також не встановленні законні підстави для зобов"язання ГУ ПФУ внесення відомостей про припинення трудових відносин на підставі рішення суду, оскільки відповідачем по справі у спірних правовідносинах сторін є саме ТОВ "Кріптол". Із врахуванням викладеного позов підлягає задоволенню частково. При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Outcome: partial