Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Конончук З.В. звернулася до суду з позовом Першої Білоцерківської державної нотаріальної контори Міністерства юстиції України Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про скасування заборони відчуження нерухомого майна. В якому просить скасувати заборону відчуження нерухомого майна на невизначене майно [PERSON] (архівний запис) № 1226218, яка зареєстрована 09.08.2004 реєстратором: Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора, Підстава обтяження: не вказана, об`єкт обтяження: не визначений, додаткові дані: архівний номер: 2478276КІЕV468, архівна дата: 31.05.2000, дата виникнення: 01.01.1974, № реєстри: 4631, внутр. №F601854026F1502С5644, комментарий: ал. 1 не всі дані та зобов`язати Першу Білоцерківську державну нотаріальну контору МЮ України ЦМУМЮ (м. Київ) виключити таку заборону реєстраційний номер обтяження № 1226218 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна В обґрунтування позову зазначає, що у травні 2023 позивач проводила реєстрацією своїх речових прав на нерухоме майно та мала намір подарувати належний їй житловий будинок своїй доньці. Однак, нотаріусом при підготовці договору дарування, що включає перевірки відсутності заборони або арешту цього майна тощо, було виявлено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно заборону на невизначене майно: заборона (архівний запис) № 1226218, зареєстрована 09.08.2004 р. о 12 год. 05 хв. реєстратором: Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора. Підстава обтяження: не вказана, об`єкт обтяження: невизначений, додаткові дані: архівний номер: 2478276КІЕV468, архівна дата: 31.05.2000, дата виникнення: 01.01.1974, № реестра: 4631, внутр. № F601854026F1502С5644. Відповідач повідомив позивача, що «згідно паперових носіїв - Реєстру накладених і знятих арештів (заборон) Білоцерківської нотаріальної контори на 1960-76 рік: Відповідачем 09.08.1974 р. за реєстровим № 4631 у графі 4 цього Реєстру - «Прізвище, ім я та по батькові особи, на чию будівлю або право забудови накладено арешт (заборону)» зазначено, [PERSON] , с. Тарасівна, Білоцерківського району. У графі 5 згаданого вище Реєстру - «Підстави накладення арешту (заборони) - на чию вимогу та на чию користь» зазначено - Колгосп ім. Шевченка, с. Тарасівна. Іншою інформацією Відповідач не володіє». Позивач ніколи не проживала та не працювала у с. Тарасівка Київської області, з 1971 року по теперішній час проживала у с. Шебедиха Коростенського району (Олевського) Житомирської області. На момент видачі кредиту позивач була вагітною та не могла працювати у колгоспі. Після виходу з декрету позивач продовжила роботу за трудовими договорами, лісокуртурницею Білокоровицького лісництва Житомирської області. Позивач вийшла на пенсію ще у віці 45 років як постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до Архівного витягу із Протоколу № 4 засідання правління колгоспу ім. Шевченка с.Тарасівка від 03.04.1974 р. [PERSON] (дата народження особи не зазначена) звернулася із заявою про призначення їй кредиту на суму 500 крб. Засіданням було вирішено призначення такого кредиту, що могло стати підставою для арешту належного їй нерухомого майна. Обтяжувач - колгосп ім. Шевченка не може звернутися відповідно до чинного законодавства із відповідною заявою до Відповідача про зняття заборони відчуження з нерухомого майна, тому що вже ліквідований, правонаступників немає, і навіть у випадку їх наявності - строки пред`явлення позовних вимог закінчилися. Оскільки стягувач за зареєстрованим зобов`язанням відсутній, заборона на відчуження майна має бути знята у судовому порядку. Зазначаючи про те, що підстави для внесення заборони відчуження його майна не вказані, жодного документального підтвердження законності цього запису немає, будь-яких боргів перед колгоспом імені Шевченка вона не має, вважає таку заборону незаконною та, посилаючись на те, що наявність даної заборони порушує її право розпоряджатися майном, просить вказану заборону скасувати. Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 16.10.2025 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи в порядку загального позовного провадження, відповідачу було встановлено строк протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подачі відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 14.11.2025 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав та доводів, викладених в позовній заяві. Представник відповідача Першої Білоцерківської державної нотаріальної контори Міністерства юстиції України Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Згідно ст.317 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Відповідно до п.5 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", обтяження - це заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших осіб, яких законом уповноважено накладати відповідну заборону (обмеження), або такі, що виникли з правочину. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо позивача від 29.11.2024 встановлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстратором: Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора 09.08.2004 зареєстровано заборону №1226218 на невизначене майно [PERSON] , Підстава обтяження: не вказана, об`єкт обтяження: невизначений, додаткові дані: архівний номер: 2478276КІЕV468, архівна дата: 31.05.2000, дата виникнення: 01.01.1974, № реєстри: 4631, внутр. № F601854026F1502С5644, комментарий: ал. 1 не всі дані (а.с. 9 на лицьовій та зворотній стороні). Згідно відповіді № 1035/01-16 від1035/01-16 наданої відповідачем зазначено, що «згідно паперових носіїв - Реєстру накладених і знятих арештів (заборон) Білоцерківської нотаріальної контори на 1960-76 рік: Відповідачем 09.08.1974 р. за реєстровим № 4631 у графі 4 цього Реєстру - «Прізвище, ім я та по батькові особи, на чию будівлю або право забудови накладено арешт (заборону)» зазначено, [PERSON] , с. Тарасівна, Білоцерківського району. У графі 5 згаданого вище Реєстру - «Підстави накладення арешту (заборони) - на чию вимогу та на чию користь» зазначено - Колгосп ім. Шевченка, с. Тарасівна. Іншою інформацією Відповідач не володіє» (а.с. 10). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] у с. Замисловичі Коростенського району Житомирської області, що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] , виданого 15.11.2002 Олевським РВ УМВС України в Житомирській області (а.с. 5-8). [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , відповідно до якого її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , відповідно до якого її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , відповідно до якого її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до архівної довідки № 1010 від 09.12.2024 виданої Комунальною установою «Трудовий архів» Олевської міської ради Житомирської області зазначено, що в книзі наказів директора Державного підприємства «Білокоровицьке лісове господарство» значиться [PERSON] , яка була прийнята на роботу по договору сезонно лісокультурницею Білокоровицького лісництва з 01 квітня 1971 року по 01 вересня 1791 року наказ № 127 від 01.06.1971 (а.с.14). Згідно копії довідки № 624 від 27.11.2024 виданої Замисловицьким старостинським округом Олевської міської ради Житомирської області зазначено, що [PERSON] , [INFO] дійсно проживає і зареєстрована в с. Шебедиха Коростенського району (Олевського) Житомирської області з 01.01.1971 по даний час (а.с. 15). Відповідно до архівного витягу із Протоколу № 4 засідання правління колгоспу ім. Шевченка с.Тарасівка від 03.04.1974 р. [PERSON] (дата народження особи не зазначена) звернулася із заявою про призначення їй кредиту на суму 500 крб засіданням було вирішено призначення такого кредиту (а.с. 18-19). Відповідно до архівної довідки Колгосп ім. Шевченка відновив свою роботу у січні 1944 р. у с. Тарасівка Узинського району Київської області. У січні 1963 року під час ліквідації Узинського району Колгосп ім. Шевченка у с. Тарасівка увійшов у склад Білоцерківського району. 01.04.1975 року Колгосп ім. Шевченка було ліквідовано і приєднано до радгоспу Узинського цукрового комбінату, таким чином з 01.04.1975 р. Колгосп ім. Шевченка у с. Тарасівка припинив своє існування і став відділенням Узинського бурякорадгоспу. Надалі, після багатьох реорганізацій було зареєстровано 14.02.1995 р. Колективне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма Узинська». Надалі, будь-яка інформацію про юридичну особу не зафіксована. Відповідно до інформації з Реєстру юридичних осіб станом на дату подання позову, такої юридичної особи як Колективне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма Узинська» не існує, а ідентифікаційний код юридичної особи в архівах не зазначено. Відповідно до листа № 8394/3120-33-25/20.3.2 від 21.01.2025 Міністерства юстиції України вказано, що згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчі провадження, за якими боржником є [PERSON] , [INFO] РНОКПП [NUMBER] , а стягувачем ТДВ «Узинський цукровий комбінат», на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби та приватних виконавців не перебувають та зареєстрованими не значаться (а.с. 29). Також відповідно до листа № 14317/13596-33-25/20.3.2 від 31.01.2025 Міністерства юстиції України вказано, що згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчі провадження, за якими боржником є [PERSON] , [INFO] РНОКПП [NUMBER] , на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби та приватних виконавців не перебувають та зареєстрованими не значаться (а.с. 30). Статтею 391 ЦК України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця, приватного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката; закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном; інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. З Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вбачається, що нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення - за рішенням суду. Згідно з роз`ясненням Міністерства юстиції України від 04.06.2009 щодо зняття заборони на відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, нотаріус знімає заборону відчуження нерухомого майна за заявою: установи банку, іншої юридичної особи про погашення позики (кредиту); заставодавця (іпотекодавця) та заставодержателя (іпотекодержателя) про припинення договору застави (іпотеки) або лише заставодавця (іпотекодавця) у разі подання ним безспірних доказів виконання зобов`язання. До заяви додаються примірники правочинів, свідоцтв, що містять запис накладені заборони щодо відчуження. З матеріалів справи встановлено, що можливості зняти заборону шляхом звернення до нотаріуса позивач не має, оскільки відсутні докази про існування/відсутність боргу перед колгоспом імені Шевченка чи його правонаступниками. Водночас, в судовому засіданні встановлено, що зазначені документи не містять жодних даних про підстави внесення записів про накладення заборони чи арешту майна щодо [PERSON] . Статтею 609 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Згідно п.4 ч.1 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державній реєстрації прав підлягають обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості: 1) заборона відчуження та/або користування; 2) арешт; 3) іпотека; 4) вимога нотаріального посвідчення договору, предметом якого є нерухоме майно, встановлена власником такого майна; 5) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; 6) обтяження гарантійної частки будівництва об`єкта нерухомого майна (далі - гарантійна частка) відповідно до Закону України "Про гарантування речових прав на об`єкти нерухомого майна, які будуть споруджені в майбутньому"; 7) обтяження спеціального майнового права на неподільний об`єкт незавершеного будівництва/майбутній об`єкт нерухомості на користь особи, яка сплатила частково ціну майбутнього об`єкта нерухомості відповідно до Закону України "Про гарантування речових прав на об`єкти нерухомого майна, які будуть споруджені в майбутньому"; 8) обтяження спеціального майнового права на неподільний об`єкт незавершеного будівництва/майбутній об`єкт нерухомості, спеціальне майнове право на який зареєстровано за особою, яка сплатила частково ціну такого об`єкта, на користь замовника будівництва/девелопера будівництва відповідно до Закону України "Про гарантування речових прав на об`єкти нерухомого майна, які будуть споруджені в майбутньому"; 9) обтяження спеціального майнового права на подільний об`єкт незавершеного будівництва відповідно до частини другої статті 27-2 цього Закону; 10) обтяження права власності на об`єкт нерухомого майна на користь замовника будівництва/девелопера будівництва відповідно до частини третьої статті 27-3 цього Закону; 11) інші обтяження відповідно до закону. Відповідно до п.1 та 4 ч.1 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", загальними засадами державної реєстрації прав, крім інших, є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Згідно ч.1 ст.316, ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами ч.1-3, 6 статті 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Згідно ч.1, 2 ст.321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст.5 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до п.4 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно п.1 ч.2 ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі - судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили. Таким чином, оскільки реєстрація заборони відчуження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна унеможливлює укладення [PERSON] правочинів щодо належного її майна, а отже позбавляє позивача права розпоряджатися своїм майном, то створені в такий спосіб перешкоди підлягають усуненню судом шляхом скасування вказаної заборони. На підставі ст.317, 319, 321, 391, 609 ЦК України, ст.41 Конституції України,

Outcome: approved