Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

25.11.2025 [PERSON] подала до суду позовну заяву до [PERSON] з вимогою стягнути з нього на її утримання аліменти у розмірі однієї шостої частини з усіх видів його доходів (заробітку), щомісячно до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трьох років. На обґрунтування позовної заяви зазначила, що з весни 2024 року до весни 2025 року проживала зі [PERSON] спільно без реєстрації шлюбу. Під час сумісного проживання з відповідачем народилась дитина, [PERSON] , [INFO] . В свідоцтві про народження дитини зазначений батьком - [PERSON] . Відповідно до Акту обстеження від 20.11.2025, що складений депутатом Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області Соляник І. С., [PERSON] зареєстрована та фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїм малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , який перебуває на повному утриманні позивача та матеріальному забезпеченні з травня 2025 року та по теперішній час. Сімейне життя з відповідачем не склалося. З травня 2025 року по теперішній час з відповідачем позивач фактично не проживає, не веде спільно-сумісний побут, відсутні спільні сімейні інтереси. Стосунки між ними не склалися, зникло взаєморозуміння і взаємоповага. Відповідач ніяким чином не піклується про сина, не надає матеріальної допомоги на його утримання, чим поставив позивача та малолітнього сина у скрутне матеріальне становище. Відповідач [PERSON] є працездатною особою, у зв`язку з чим, в змозі утримувати та зобов`язаний матеріально забезпечувати свого малолітнього сина [PERSON] . На даний час відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати свого сина, тобто не надає допомогу, у зв`язку з чим, зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 09.12.2025 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 16.01.2026. 16.01.2026 за клопотанням відповідача судовий розгляд відкладено на 17.02.2026. 17.02.2026 належним чином повідомлені сторони повторно в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] не повідомив про причини повторної неявки в судове засідання, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, і від якого не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за її відсутності, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, проти чого не заперечував позивач і, що відповідає передбаченим статтею 2 ЦПК України завданням та основним засадам цивільного судочинства, в тому числі і щодо розумності строків розгляду справи судом. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (Постанова КЦС ВС від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18). У цій справі суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого заочного рішення, не відкладаючи розгляду справи. Зважаючи на те, що всі належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися, і це не перешкоджає розгляду справи по суті, судовий розгляд справи проведено за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Даними копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , підтверджується, що сторони мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 9). З копій паспорта громадянина України [NUMBER] , акту обстеження від 20.11.2025, що складений депутатом Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області Соляник І. С., вбачається, що позивач [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а. с. 5, 10). З копії паспорта громадянина України [NUMBER] , довідки відділу надання адміністративних послуг Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області № 2337 від 01.12.2025 вбачається, що відповідач [PERSON] має зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] (а. с. 7, 18). Згідно копій довідки № 4031/1812/25 від 21.11.2025 Зміївського управління Чугуївської філії Харківського обласного центру зайнятості, довідки про отримання (неотримання) допомоги № 18786 від 21.11.2025 начальника відділу обслуговування громадян № 7 (сервісний центр) Лісового О. вбачається, що [PERSON] не перебуває на обліку у Зміївському управління Чугуївської філії Харківського обласного центру зайнятості, однак перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та їй відповідно до ЗУ "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" призначено допомогу при народженні дитини з 01.07.2025 по 30.11.2025 (а. с. 13, 14). У відповідності з частинами 1, 2, 4, 6 статті 84 Сімейного кодексу України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Позивач стверджувала у позовній заяві, а також надала докази того, що відповідач є батьком їх малолітньої дитини та може надавати позивачу матеріальну допомогу до досягнення малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, однак між ними не досягнуто згоди щодо порядку участі батька в наданні утримання матері дитини. Вимоги щодо розміру аліментів заявлені з дотриманням положень статей 84, 182 Сімейного кодексу України. Зазначені обставини відповідачем жодним чином не заперечувалися. За таких обставин, враховуючи, що відповідач будь-яких заперечень проти позовної заяви не надав, не спростував повідомлені позивачем обставини наявності у нього можливості сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку, позовна заява [PERSON] про стягування з відповідача на її користь аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, є обґрунтованою і підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: approved