Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

13 листопада 2025 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] , у якій останній прохає шлюб між нею та ним [PERSON] , зареєстрований 31 січня 2024 року Кобеляцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 11, - розірвати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31 січня 2024 року між ними укладено шлюб, який зареєстрований у Кобеляцькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 11, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу мають одну спільну дитину: сина [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 112, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.11.2024. Вони проживали спільно однією сім`єю як дружина і чоловік до липня 2024 року (ще на час її вагітності). Через сварки та непорозуміння вони припинили подружні відносини та роз`їхалися. Вони неодноразово намагалися вирішити свої особисті сімейні проблеми, але ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінилося, їхні відносини переросли в ще більш ворожі. В результаті спільних розмов вона прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них обох побудувати нове життя та зберегти нормальне бачення про сім`ю їхньої дитини. За таких обставин збереження їхніх подружніх відносин з відповідачем є неможливим та суперечить як її особистим інтересам, так і інтересам їхнього малолітнього сина. Підстави, які б перешкоджали звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, зокрема вагітність або ж недосягнення дитиною одного року, - відсутні. Спору про місце проживання малолітнього сина [PERSON] між ними немає, дитина залишається проживати з позивачкою. За рішенням суду відповідач сплачує аліменти на утримання дитини. Заходи досудового врегулювання спору не проводилися, оскільки розірвання шлюбу за таких обставин можливе лише за рішенням суду. Заходи забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви не здійснювалися. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями 13.11.2025 справу передано на розгляд головуючому судді Макарчуку С.М. Відповідно до відповіді Виконавчого комітету Білицької селищної ради Полтавського району Полтавської області, відповідач [PERSON] , [INFO] , знятий з реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 06.03.2025. Ухвалою від 25 листопада 2025 року позов прийнятий до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, призначено судове засідання на 26 грудня 2025 року. 26 грудня 2025 року судове засідання відкладено на 13 лютого 2026 року у зв`язку з неявкою відповідача. У судове засідання 13 лютого 2026 року сторони не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Представником позивачки, адвокатом Галушко С.С., подано заяву до суду, у якій останній прохає справу розглянути за його та позивачки відсутності, позовні вимоги підтримує та прохає задовольнити. Відповідач будь-яких інших заяв чи клопотань не подавав. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів у справі. Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 31 січня 2024 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 31.01.2024, виданим Кобеляцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 11 (а.с.6). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , дата народження: [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06 листопада 2024 року відповідно (а.с.7). Відомостей про існування спору про поділ майна чи визначення місця проживання дитини позовна заява не містить. Розірвати шлюб через органи державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки сторони мають малолітню дитину. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки в цьому конкретному випадку, це суперечило б інтересам щонайменше позивачки, яка не хоче продовжувати подружні стосунки з відповідачем та миритися категорично не бажає. Спір між сторонами виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Згідно з положеннями статті 51 Конституції України та статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (стаття 110 СК України). Частиною 2 статті 104 СК України визначено, що підставою припинення шлюбу є його розірвання. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, миритися з відповідачем категорично не бажає, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, так як сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу є неможливим. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Сторони не виявили бажання змінювати прізвища після розірвання шлюбу. Позивачка як інвалід ІІ групи звільнена від сплати судового збору, а тому з відповідача на користь держави відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути судовий збір. Питання розподілу інших судових витрат сторонами не ставилося.

Outcome: approved