Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, що за час спільного проживання з відповідачем у них народився син [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 21.04.2025 вони разом не проживають, спільного господарства та побуту не ведуть. Рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради № 372 від 06.11.2025 визначено місце проживання дитини разом ізнею.З травня 2025 року відповідач не забезпечує дитину. Звернула увагу, що перекази коштів для дитини були нерегулярними і склали у загальному 1305 Євро. Звернула увагу, що відповідач працює за кордоном і має стабільний дохід, зокрема із довідки з місця роботи у Бельгії вбачається, що дохід останнього становить 2800 Євро в місяць. Зазначила, що станом на сьогодні відповідач проживає і працює в Нідерландах, де рівень заробітної плати є високим.Відповідач регулярно подорожує та відпочиває, що говорить про його фінансову спроможність забезпечувати дитину. З огляду на реальні фінансові можливості відповідача та потреби дитини, просить стягувати із відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі 1100 Євро щомісяця з перерахунком у гривню за курсом НБУ на день сплати, до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягнути з відповідача заборгованість по аліментах за період з 01.05.2025 до дня подання позову, з урахуванням фактично сплачених 1305 євро. Відповідач не скористався правом на подання відзиву. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених у ньому та повідомила, що з відповідачем в шлюбі вони не перебували і не перебувають. Починаючи з 2019 року по квітень 2025 року вони жили разом у фактичних шлюбних відносинах та згодом розійшлись. [INFO] у них народився син [PERSON] . В процесі припинення їхніх відносин, вони погодили між собою витрати на утримання дитини у сумі 1100 Євро щомісячно. Відповідач працював у Польщі, а зараз у Нідерландах, його зарплата становить близько 2800 Євро. Відповідач, починаючи з травня 2025 року перерахував на її рахунок кошти на утримання дитини тільки 1505 Євро. Також зазначила, що відповідач їй повідомив, що згоден пересилати кошти на утримання сина, але фактично ухилявся від утримання дитини. Відповідач у судове засідання повторно не прибув, про причини неявки суд не повідомив, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, тому суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Заяви, клопотання учасників справи. 16.01.2026на адресу електронну адресу суду надійшло клопотання від [PERSON] , в якому він просив розглядати справу без його участі. Процесуальні дії у справі. 05.12.2025суд, з метою визначення підсудності справи, здійснив дії по визначенню місця реєстрації відповідача у Єдиному державному демографічному реєстрі. Ухвалою від 08.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №456/6814/25 відповідача. З`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, суд доходить такого висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до паспорта, серії [NUMBER] , такий видано [PERSON] 01 березня 2002 року Стрийським МРВ УМВС Укрїни у Львівській області. [PERSON] присвоєно ідентифікаційний номер [NUMBER] /а.с.6-7/. Згідно реєстру актів цивільного стану Іспанії м. Сьюдад-Реал, Ністор Лео народився [INFO] , батько [PERSON] , мати [PERSON] . Реєстраційний номер облікової картки платника податків Ністора [NUMBER] /а.с.8-14/. Відповідно до паспорта, серії [NUMBER] , такий видано Ністору Іллі Мірчовичу18 липня 2007 року Сторожишцьким РВ УМВС України у Чернівецькій області. [PERSON] присвоєно ідентифікаційний номер [NUMBER] /а.с.15-16/. Згідно рішення ВК Стрийської міської ради №372 від 06.11.2025, визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] /а.с.17/. Як вбачається з витягу з реєстру територіальної громади від 07.11.2025, [PERSON] , [INFO] зареєстрований з 07.11.2025 за адресою: [ADDRESS] / а.с.18/. Згідно будинкової книги, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , Ністор Лео/а.с.19/. Відповідно до закордонного паспорта серії [NUMBER] , карти побуту серії [NUMBER] Республіки Польщі, іспанської карти перебування, такі видано [PERSON] /а.с.21-22/. Згідно повідомлення від 19.06.2024, [PERSON] , [INFO] , працює на фірмі T&P Building and Renovation. Заробітна плата становить 2800 Євро щомісяця /а.с.26/. Як вбачається з виписки з банківських переказів [PERSON] , за періонд травень-лиспопад 2025 позивач отримала кошти в розмірі 1305 Євро /а.с.30-34/. На підтвердження понесених витрат на дитину [PERSON] надала копії окремих чеків, зокрема щодо медичних досліджень, купівлі необхідних речей, сплати комунальних постуг, купівлі ліків та ін… /а.с.36-46, 153-156/. На підтвердження ухилення від забезпечення дитини, [PERSON] надала скріншоти переписки з відповідачем та фото з соціальних мереж, що підтверджують відпочинок останнього /а.с.48-125/. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Конституції України, Сімейного кодексу України. Частини 2 статті 51 Конституції України та статті 180 СК України визначають, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до Законів України. Зважаючи на положення частини 2 ст. 10 ЦПК України суд також враховує норми статей 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, відповідно до яких в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Тлумачення положень статей 79, 191 СК України, свідчить про те, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів за минулий час позивач має довести наступні обставини: - вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача протягом періоду, за який позивач просить стягнути аліменти; - неможливість одержання аліментів у зв`язку з ухиленням відповідача у цей період від їх сплати. Ухилення від сплати аліментів - це винна протиправна поведінка, тобто, свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на дитину суд звертає увагу на наступне. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що за час спільного проживання позивача з відповідачем у них народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідач не виконує обов`язок щодо утримання дитини, надає кошти на його утримання не регулярно. Крім цього, судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, доказів того, що відповідач несе витрати на утримання інших непрацездатних осіб судом не здобуто, як і доказів того, що відповідач за станом свого здоров`я неспроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Суд зазначає, що обов`язок щодо утримання та виховання дитини, створення для неї такого рівня життя, який був би достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, покладено на обох батьків, а не на одного з них, і саме обоє батьків зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд зазначає, що одним із найважливіших обов`язків батьків, що випливають із норм чинного законодавства кожної окремої країни та цілої низки міжнародних договорів про правову допомогу, до яких приєдналися та чи інша країна, а також із моральних принципів суспільства є не тільки виховання батьками своїх дітей, а й створення для них належних умов для існування, забезпечення мінімально необхідними благами, що потрібні для їх життя, виховання та розвитку. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково. При визначенні розміру аліментів, суд враховує, що відповідач має можливість сплачувати аліменти, заробітна плата останнього становила 2800 Євро, відповідно розмір аліментів у сумі 700 Євро орієнтовно становить 1/4 від розміру фактичного доходу. При цьому Ністор Лео, як відомо суду є єдиною дитиною відповідача, останній немає на своєму утриманні інших неповнолітніх чи повнолітніх непрацездатних осіб. Суд звертає увагу, що вимога позивача про стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1100 Євро щомісяця є завищеною. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів за минулий період суд звертає увагу на наступне. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. На що неодноразово звертав увагу й Верховий Суд, зокрема, в постановах від 19 грудня 2019 у справі № 635/6268/18; від 27 січня 2020 року у справі № 672/198/19; від 29 січня 2020 року у справі № 756/14483/18. Постановою Верховного Суду від 18 травня 2020 року (справа № 215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 235/101/21. За загальним правилом, визначеним СК України та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів за вказаний період, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Обов`язок доказування у даній категорії справ покладено саме на позивача, отже, саме позивач має довести не лише факт направлення офіційних звернень, а факт умисного ухилення від виконання обов`язку по утриманню дітей після отримання відповідного звернення. Тобто, позивач має не лише підтвердити факт надіслання офіційного звернення про необхідність виконати обов`язок по утриманню дитини, дружини, а й факт отримання або відмову в отриманні такого звернення, що підтверджуватиме ухилення особи від виконання обов`язку. Як вбачається з наданих позивачем скріншотів листування з відповідачем за період з травня 2025 року по звернення до суду позивач численні рази зверталася до відповідача з проханням сплачувати аліменти на утримання сина в узгодженому ними розмірі. При цьому відповідач не спростовував свого обов`язку брати участь в утриманні дитини, втім не виконував його належним чином, посилаючись на матеріальні труднощі, при цьому визнаючи наявність боргу. Таким чином, на переконання суду, позивачем доведений той факт, що вона неодноразово, протягом тривалого часу, з травня 2025 року вживала заходи щодо отримання від відповідача допомоги на утримання дитини, при цьому відповідач ухилявся від надання такої допомоги. Відповідач вказаних обставин не спростував, доказів перерахування коштів на утримання дитини в належному розмірі суду не надав. За таких обставин, наявні підстави для стягнення аліментів з відповідача за минулий час, враховуючи суму яка ним була сплачена для утримання дитини в розмірі 1505 Євро. Щодо заявлених позивачкою вимог про стягнення аліментів в іноземній валюті, суд зазначає таке. Відповідно до частини першої ст.5 Закону України від 21червня 2018 року №2473-VIII «Про валюту і валютні операції» гривня є єдиним законним платіжним засобом в Україні з урахуванням особливостей, встановлених частиною другою ст. 5 Закону № 2473, і приймається без обмежень на всій території України для проведення розрахунків. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зазначено, що «гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України». В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що відповідач працював і працює у країнах Європейського Союзу і має стабільний дохід, зокрема із довідки з місця роботи вбачається, що дохід останнього становить 2800 Євро в місяць. Станом на сьогодні відповідач проживає і працює в Нідерландах, відповідно стягнення аліментів в іноземній валюті з перерахунком до курсу НБУ не суперечить чинному законодавству України. Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі ним суду не надані. Однак відповідач повідомлений судом про час та місце розгляду справи, звернувся до суду із заявою про неможливість брати участь у судовому засіданні і розгляді справи без його участі, і не заперечив проти позову. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивачки є підставними та обґрунтованими, тому позов підлягає до задоволення частково. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Враховуючи вищевикладене, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 2148, 77 грн. На підставі статей 180-182, 184, 191 СК України та

Outcome: partial