Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

У позовній заяві позивач просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/3 частки від усіх його доходів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що з 09 березня 2013 року з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням суду від 07 травня 2018 року. У період шлюбу у них [INFO] народилася дочка [PERSON] , яка після розірвання з відповідачем шлюбу залишилася проживати разом із нею та перебуває на її повному утриманні. Самостійно утримувати дочку їй матеріально складно, оскільки не має постійної роботи. Відповідач самоусунувся від виховання та утримання дочки, свого батьківського обов`язку не виконує, жодної матеріальної участі ні в грошовій, ні в натуральній формі в утриманні дочки не бере, хоча має таку можливість, оскільки неофіційно працює в Республіці Польща на сезонних роботах, крім того, веде домашнє господарство, що забезпечує додатковий дохід. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 28 листопада 2025 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У зв`язку з поверненням адресованого відповідачу поштового відправлення з копією вказаної ухвали та матеріалами позову без вручення з причин відсутності адресата за зареєстрованою адресою, ухвалою від 19 грудня 2025 року судом постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання сторони не з`явились. Позивач 17 лютого 2026 року через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, одночасно висловила згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] про розгляд справи по суті двічі належним чином був повідомлений у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, однак в судові засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, про причини неможливості розгляду справи за його відсутності не сповістив. З огляду на викладене суд провів заочний розгляд позову відповідно до положень ст.ст.280, 281 ЦПК України. Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. З 09 березня 2013 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 07 травня 2018 року у справі №163/25/18. У період шлюбу у сторін народилася дочка - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.1 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України встановлено перелік обставин, які враховуються при визначенні розміру аліментів, і водночас визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У частині 5 статті 183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Станом на дату розгляду справи дочці сторін виповнилося 12 років. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3512 гривень. Виходячи із вище наведених норм законодавства та принципу рівності батьківського обов`язку по утриманню дітей, суд вважає визначений позивачем розмір аліментів на утримання дочки на рівні 1/3 заробітку (доходу) відповідача дещо завищеним, оскільки нічим не обґрунтований і не доведений. Жодного належного обґрунтування та підтвердження належними і допустимими доказами необхідності стягнення аліментів на утримання дитини у такому заявленому розмірі (1/3 частки доходу відповідача) позивач у позовній заяві не навела і суду не надала. На підтвердження заявлених позовних вимог позивач в якості доказів надала лише копію рішення суду про розірвання шлюбу та копію свідоцтва про народження дитини, які самі по собі аж ніяк не доводять необхідності стягнення аліментів у заявленому розмірі, який є більшим від визначеного ч.5 ст.183 СК України розміру. Зазначаючи у позовній заяві про достатні заробітки відповідача, що надає йому можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частки від його доходів, позивач на підтвердження цієї обставини жодного доказу не надає. Виходячи із фактичних обставин справи, встановлених на підставі наявних у справі доказів, а також норм чинного законодавства, принципу рівності батьківського обов`язку по утриманню дітей, суд вважає, що сума аліментів на рівні 1/4 частки доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідатиме потребам дитини у їх матеріальному забезпеченні згідно її віку, узгоджується із закріпленими у ч.9 ст.7 СК України засадами справедливості, добросовісності та розумності, а тому саме такий розмір аліментів підлягає стягненню з відповідача. Таким чином, вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення про стягнення місячного розміру аліментів підлягає негайному виконанню. Згідно із ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: partial