Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Адвокат Петрієвський Д.П. від імені та в інтересах позивача [PERSON] звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», в якій просив: визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 26.11.2021, зареєстрований в реєстрі за №43234, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 56076,31 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 10 000,00 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 1453,44 грн. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що на початку грудня 2025 року [PERSON] стало відомо з мобільного додатку «ДІЯ», що у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень міститься виконавче провадження відкрите 07.12.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименко О.О. З електронних матеріалів справи позивач дізналась, що постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко О.О. від 07.12.2021 відкрито виконавче провадження (ВП №67803291) на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О. №43234 від 26.11.2021 про стягнення з боржника, яким є [PERSON] , на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованості в розмірі 56 076,31 грн. та основної винагороди приватного виконавця. Загальна сума стягнення становить понад 62000,00 грн. Також згідно даних Реєстру приватних виконавців України та Інформації про виконавче провадження діяльність приватного виконавчого округу міста Києва Клименко О.О. зупинено, заміщує його та, зокрема, веде виконавче провадження приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бердар М.М. За особистим підтвердженням Ігнатенко С.А. жодних нотаріально посвідчених кредитних договорів між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та нею, які могли б бути підставою для видачі нотаріусом спірного виконавчого напису, не укладалось. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. всупереч закону перед вчиненням оспорюваного виконавчого напису не повідомлялось її про наявність заборгованості. Намомент вчинення виконавчого напису Приватним нотаріусом не перевірено, що постанову КМУ від 26.11.2014 р. № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: пункти 1 та 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів), за якою внесено зміни до п.2 Переліку документів, що був підставою для вчинення оспорюваного виконавчого напису, визнано незаконною та нечинною, а тому нотаріус не мав права вчиняти на підставі цього пункту виконавчий напис. 11.12.2025 судом постановлено ухвалу, якою забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса. 12.12.2025 судом постановлено ухвалу, якою позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. 16.12.2025 судом постановлено ухвалу про прийняття позову до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 22.12.2025 працівником канцелярії суду зареєстровано клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, подане представником відповідача, в якому вона просила зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 2000,00 грн. В обґрунтування клопотання зазначено, що вартість послуг адвоката є необґрунтовано завищеною та неспівмірною із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом виконаної адвокатом роботи, значенням справи для учасників. 22.01.2026 судом постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів; витребувано від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бердара М.М., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О., Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» певні докази. 19.02.2026 працівником канцелярії суду зареєстровано заперечення на клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, подане представником позивача, в якому він просить залишити клопотання ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу без задоволення. В обґрунтування заперечення зазначено, що зменшена вартість послуг, яку визнає відповідач в розмірі 2000,00 грн., не може вважатись співрозмірною понесеним витратам позивача на професійну правничу допомогу у цій справі. У судове засідання позивач та її представник не з`явились. Представник позивача через систему «Електронний суд» надіслав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його та позивача участі. Також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача та треті особи в судове засідання не з`явились, про причину неявки суд не повідомили, про день, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, третіх осіб на підставі доказів, які додані до справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З копії Договору №226538-КС-001 про надання кредиту від 12.02.2021, сторонами якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] , вбачається, що кредитодавець надає позичальникові грошові кошти в розмірі 24000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором. Строк кредиту складає 16 тижнів. Процентна ставка 1,07027084 в день, фіксована. Комісія за надання кредиту 2400,00 грн. Термін дії договору - до 04.06.2021. Вказаний договір є письмовим, проте не є посвідченим нотаріально. 26.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 43234, про звернення стягнення з [PERSON] , [INFO] , яка є боржником за кредитним договором №226538-КС-001 від 12.02.2021, укладеним з ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», за період з 26.02.2021 по 09.11.2021 суми заборгованості у загальному розмірі 56076,31 грн. З копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №67803291, винесеної 07.12.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименко О.О., вбачається, що було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із змінами та доповненнями (надалі - Порядок). Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, пунктом 2 Переліку документів, передбачено, що для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з тим, пункт 2 вказаного переліку був визнаний незаконним та нечинним у повному обсязі згідно із постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 по справі № 826/20084/14. Вказана постанова суду є чинною. В пункті 1 вищевказаного Переліку документів визначено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Таким чином, з 22.02.2017 кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Крім того, у постанові Верховного Суду від 27.08.2020 в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) зроблено висновок, згідно якого у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджує безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надіслання кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18) та від 27.08.2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18). Суд звертає увагу на те, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що відповідно виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж беззаперечно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі та саме за цей період. Законодавством не визначений вичерпний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Відповідачем не було надано доказів того, що ним нотаріусу були надані будь-які документи, що підтверджують безспірність заборгованості у вказаний у виконавчому написі період. Зокрема, відповідачем не було надано доказів подання ним нотаріусу виписки з рахунку позивача, яка б містила обов`язкові реквізити, що повинні бути вказані у ній згідно п. 61, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України (дата здійснення останніх (попередніх) операцій по рахунку, код валюти, суми операцій (відповідно за дебетом або кредитом) тощо). Без цих відомостей з виписки абсолютно неможливо з`ясувати коли і які саме суми були отримані позивачем від банку, коли були нараховані відсотки, комісія, в якому розмірі та за який період, яким є розмір заборгованості та чи існує заборгованість взагалі. Отже, суду не було надано доказів того, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом за наявності документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також не було надано доказів надіслання кредитором письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Окрім того, відповідачем суду не було надано доказів на підтвердження того, що виконавчий напис вчинено на підставі нотаріально посвідченого договору. З урахуванням визнання судом з 22.02.2017 нечинним пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, видача таких виконавчих написів після 22.07.2017 можлива лише за умови пред`явлення оригіналу нотаріально посвідченого договору (договорів). Отже, оспорюваний виконавчий напис нотаріуса не відповідає вимогам закону, в той час як заборгованість, яка вказана у цьому написі, не є безспірною. Факт наявності цього виконавчого напису суттєво порушує права позивача. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, а порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання вищенаведеного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Згідно із ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Отже, з урахуванням задоволення позову, підстав для скасування заходів забезпечення позову станом на час ухвалення цього рішення суд не вбачає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанціями №9417-9688-5533-3988 від 10.12.2025 та №3624-8567-0742-3643 від 11.12.2025 про сплату судового збору у загальному розмірі 1453,44 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у загальному розмірі 1453,44 грн. (968,96 грн. за подачу позовної заяви та 484,48 грн. за подачу заяви про забезпечення позову). Стосовно витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19). Велика Палата Верховного Суду також вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). У постанові Верховного Суду від 13.01.2021 по справі № 596/2305/18-ц зазначено, що відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Із матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача [PERSON] - адвокатом Петрієвським Д.П. надано суду: копії договору про надання правничої допомоги від 08.12.2025 та додаток №1 до нього, акту приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги від 08.12.2025, ордеру на надання правничої допомоги. З акту приймання-передачі грошових коштів від 08.12.2025 вбачається, що [PERSON] сплатила адвокату Петрієвському Д.П. 10000,00 грн. Разом з тим, відповідачем надано до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, згідно якого останній вказує, що заявлена ціна за правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. є необґрунтовано завищеною та неспівмірною із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом виконаної адвокатом роботи, значенням справи для учасників. Відповідач просив зменшити суму витрат на професійну правову допомогу до 2000,00 грн. На думку суду, всі вказані у акті приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги від 08.12.2025 роботи (надані послуги) входять до обсягу правової допомоги по цій справі. Однак, враховуючи дотримання принципів обґрунтованості, пропорційності (співмірності) витрат на оплату послуг адвоката, предмет позову, невисоку складність цієї справи, значення справи для сторін, встановлений обсяг наданих послуг та виконаних робіт в порядку ч. 3 ст. 141 ЦПК України оцінюється судом в загальному розмірі 5000 грн. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму в розмірі 5000,00 грн. в порядку відшкодування витрат на професійну правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved