Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

[PERSON] 08 травня 2025 року звернулась до суду із позовом до [PERSON] , та просять визнати дійсним дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в усній формі у вигляді розписки від 01 липня 2000 року, який укладений між [PERSON] (покупець) та [PERSON] (продавець), згідно з яким [PERSON] продав, а [PERSON] купила житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , право приватної власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 36,1 кв.м., житловою площею 17,4 кв.м., літньої кухні літ. «Г», погребу під будівлею літ. «г», сараю літ. «Б», гаражу літ. «В», вбиральні літ. «Д», огорожі №1-3, вимощення І, колодязю питного ІІ, ями вигрібної ІІІ, за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 01 липня 2000 року [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони уклали попередню письмову угоду про те, що позивач придбала, а [PERSON] продав їй за 3500,00 доларів США житловий будинок [ADDRESS] , які належать [PERSON] на праві приватної власності та останній зобов`язувався оформити цю угоду в нотаріальному порядку. Однак, станом на сьогодні [PERSON] відмовляється оформляти цю угоду в нотаріальному порядку, стверджуючи при цьому, що він вищевказаний будинок продав їй ще в 2000 році, чим виконав на його думку свої зобов`язання в повному обсязі, та йти до нотаріусу йому немає необхідності, що призвело до неможливості оформлення вищевказаної угоди в нотаріальному порядку. На сьогодні у позивача відсутня можливість оформити вищевказану угоду в нотаріальному порядку та захистити свої майнові права, що змушує її звернутися до суду за захистом свого права власності з відповідними позовними вимогами. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій на позовних вимогах наполягала, та просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву в якій проти позовних вимог не заперечував та просив розглянути справу за його відсутності. Дослідивши обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до пункту 1 частини 2 стаття 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Згідно ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Відповідно до ст. 363 ЦК України, частка у праві спільної часткової власності переходить до набувача за договором з моменту укладання договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 36,1 кв.м., житловою площею 17,4 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . 01 липня 2000 року між [PERSON] (покупець),та [PERSON] (продавець), згідно з яким [PERSON] продала, а [PERSON] купилажитловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , за 3500,00 доларів США, що підтверджується письмовою розпискою від 01 липня 2000 року. Таким чином, позивач позбавлена можливості здійснити державну реєстрацію житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , придбаної за укладеним договором купівлі-продажу, оскільки договір купівлі-продажу не складено у формі, передбаченої чинним законодавством, а саме його нотаріальне посвідчення. Відповідно до технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, складеного ФОП [PERSON] 20.03.2025, за адресою: [ADDRESS] , значиться житловий будинок житлового будинку літ. «А» загальною площею 36,1 кв.м., житловою площею 17,4 кв.м., літньої кухні літ. «Г», погребу під будівлею літ. «г», сараю літ. «Б», гаражу літ. «В», вбиральні літ. «Д», огорожі №1-3, вимощення І, колодязю питного ІІ, ями вигрібної ІІІ. Згідно звіту в стислій формі про оцінку майна виданого СПД [PERSON] , оціночна вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 36,1 кв.м., житловою площею 17,4 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , станом на 06.05.2025 становить 148 000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України унормовано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Статтею 663 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Зобов`язання припиняється, проведеним належним чином (частина перша статті 599 ЦК України). Судом встановлено, що при вчиненні договору купівлі-продажу домоволодіння дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу житлового будинку з земельною ділянкою. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально посвідчено, є підстави для визнання договору купівлі-продажу, оформленого відповідно до розписки, дійсним, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved