Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" (далі ТОВ "ФК "Кредит-Капітал") звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 23.04.2023 між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] в електронній формі було укладено кредитний договір № 6366512, відповідно до умов якого позикодавець надав відповідачу кредит у сумі 9900,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів. 28.08.2023 між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" укладено договір відступлення прав вимоги №103-МЛ, відповідно до якого ТОВ "Мілоан" відступило ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" право вимоги до позичальників, в тому числі за договором, укладеним із [PERSON] . Відповідач умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів не виконав, внаслідок чого станом на дату відступлення прав вимоги допустив заборгованість у розмірі 38362,50 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту 9900,00 грн, простроченої заборгованості за сумою відсотків 27769,50 грн, простроченою заборгованістю за комісією 693,00 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. та 8000,00 грн витрат на правничу допомогу. В судове засідання представник позивача не з`явився, згідно поданої письмової заяви просив розгляд справи проводити без участі представника ТОВ "ФК "Кредит-Капітал", позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 9900,00 грн та в частині стягнення комісії в розмірі 693,00 грн визнав. Позовні вимоги в частині стягнення відсотків в розмірі 27769,50 грн не визнав посилаючись на відсутність коштів на погашення заборгованості в цій частині. Також просив зменшити заявлені позивачем витрати на правову допомогу з 8000,00 грн до 3000,00 грн. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 23.04.2023 між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 6366512, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти (фінансовий кредит) у розмірі 9900,00 грн строком на 100 днів до 01.08.2023 (п. 1.4) зі сплатою процентів за користування кредитом в сумі 1039,50 грн, які нараховуються за ставкою 1,05 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду, який складає 10 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 03.05.2023, та за сплатою відсотків за користування кредитом протягом поточного періоду в сумі 26730,00 грн, які нараховуються за ставкою 3,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом строкового періоду , який складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду та закінчується 01.08.2023 (а.с.5-10). Відповідно до п.1.5.1. передбачена комісія за надання кредиту в розмірі 693,00 грн, яка нараховується за ставкою 7% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Також відповідач ознайомився з Графіком платежів за договором про споживчий кредит та паспортом споживчого кредиту (а.с. 10 зворот 11) Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором W31457 від 23.04.2023, який відправлено на номер телефону відповідача [NUMBER] , що підтверджується довідкою про ідентифікацію (а.с. 12), та відповідає ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію". Крім того, відповідач також заповнив Анкету-заяву на кредит №6366512, де зазначив власні персональні дані, зокрема, прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, паспортні дані, номер картки платника податків, а також адресу, номер телефону (а.с.12 зворот). Факт переказу коштів підтверджений платіжним дорученням від 23.04.2023 про переказ коштів [PERSON] у сумі 9900,00 грн (а.с.13 зворот). Крім того, отримання відповідачем кредитних коштів підтверджено інформацією АТ КБ "Приватбанк" від 31 грудня 2026 року № 20.1.0.0.0/7-251230/35350-БТ, відповідно до якої на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , та та повідомлено про зарахування на рахунок відповідача коштів 23.04.2023 у сумі 9900,00 грн (а.с. 53). В судовму засіданні відповідач підтвердив факт укладення кредитного договору та отримання коштів. 28.08.2023 між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" укладено договір відступлення прав вимоги № 103-МЛ, відповідно до якого ТОВ "Мілоан" передало позивачу права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників, у тому числі й за кредитним договором № 6366512 від 23.04.2023, укладеним між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] , в сумі 38362,50 грн, з яких: 9900,00 грн - залишок по тілу кредиту, 27769,50 грн - залишок по відсотках, 693,00 грн залишок по комісії (а.с. 15 зворот-25). Згідно наданої позивачем виписки з особового рахунка за Кредитним договором № 6366512 від 23.04.2023 заборгованість [PERSON] складає 38362,50 грн, з яких: 9900,00 грн - залишок по тілу кредиту, 27769,50 грн - залишок по відсотках, 693,00 грн - залишок по комісії (а.с. 15). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 526, 612, 625 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З договору про споживчий кредит № 6366512 від 23.04.2023, вбачається що його укладено в електронній формі. У ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст. 642 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Подані позивачем документи підтверджують укладення відповідачем кредитного договору та отримання кредитних коштів. Розрахунки підтверджують існування заборгованості, викладеної в позовних вимогах. Наданий договір відступлення прав вимоги підтверджує перехід всіх прав грошової вимоги, які належали ТОВ "Мілоан" за договором про споживчий кредит № 6366512 від 23.04.2023, до позивача у справі. Відповідач не довів належного виконання зобов"язань за кредитним договором, розрахунок заборгованості не спростував, відзив на позов не подав. Ураховуючи вищенаведене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що відповідач порушив умови договору, на час ухвалення рішення позивачу за відступлення права вимоги борг не сплатив, за таких обставин вимоги позивача обґрунтовані та наявні законні підстави для їх задоволення. Доводи відповідача про відсутність коштів для сплати нарахованих відсотків суд вважає безпідставними, оскільки такі обставини не звільняють від обов"язку по сплаті пердбачених умовами договору відсотків. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн, відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір". Таким чином, у зв"язку із задоволенням позовних вимог в повному обсязі, сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд звертає увагу на наступне. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов"язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). У рішенні Європейського суду «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. В той же час при оцінці розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню, суд застосовує ряд критеріїв дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційність, співмірність, а також складність справи, значення справи для сторін і т.п. Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зробив висновки про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі її витрати на адвоката, якщо

Outcome: partial