Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25 квітня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 1154236. За даним договором відповідачу надано грошові кошти в розмірі 7500 грн., узгоджені умови про порядок та графік повернення позики, сплати процентів та інше. Відповідач в свою чергу зобов`язалась повернути грошові кошти, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених договором. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало умови договору позики, надавши грошові кошти відповідачу, а остання не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання з повернення коштів, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість у розмірі 23918 грн. 97 коп., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 7500 грн. та 16418 грн. 97 коп. заборгованості за відсотками. Заборгованість в добровільному порядку відповідачем не погашена. 26 жовтня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу № 2610. 03 квітня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу № 030423-ФК. Таким чином, ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 1154236. З огляду на вищенаведене, представник позивача з зазначених підстав звернулась з позовом до суду. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, направила до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце його проведення сповіщалася належним чином, про причини неявки не повідомила. Правом на подання відзиву не скористалась. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідача є неповажними та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов наступних висновків. Дійсно, як встановлено судом, 25 квітня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 1154236. Договір укладено в електронному вигляді, який створений і збережений в Інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця, є перетвореним електронними засобами у візуальну форму та підписаний шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За даним договором відповідачу надано грошові кошти в розмірі 7500 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 96342eb6-9965-4517-82fe-d8adcdacef8a від 25 квітня 2021 року, узгоджені умови про строк повернення позики 30 днів (з 25 квітня 2021 року по 25 травня 2021 року), процентну ставку за день (фіксована) 1,99 %, процентну ставку за день (знижену) 1,89 %, процентну ставку за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день 2,70 %, а також реальною річною процентною ставкою 689,85 % та орієнтовною загальною вартістю позики 11752 грн. 50 коп. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало умови договору позики, надавши грошові кошти відповідачу. Відповідач належним чином умови договору не виконує. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 1154236 від 25 квітня 2021 року, відповідач має заборгованість в розмірі 23918 грн. 97 коп., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 7500 грн. та 16418 грн. 97 коп. заборгованості за відсотками. Разом із тим, 28 травня 2021 року відповідачем частково здійснено погашення заборгованості за договором позики у розмірі 1491 грн. 03 коп. 26 жовтня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу № 2610. 03 квітня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу № 030423-ФК. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Таким чином, ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 1154236. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди, що передбачено ч. 1 ст. 611 ЦПК України. Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З наданого представником позивача розрахунку заборгованості, вбачається, що заборгованість за договором позики № 1154236 від 25 квітня 2021 року становить 23 918 (двадцять три тисячі дев`ятсот вісімнадцять) грн. 97 коп. На підставі вищевикладеного, наданих до суду документів, судом встановлено, що позивачем виконані умови договору позики № 1154236 від 25 квітня 2021 року з надання відповідачу кредитних коштів. Разом із тим, доказів сплати зазначеної суми відповідачем як основному кредитору так і фактору, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, суду не надано. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу. Позивачем заявлено до відшкодування витрати на правничу допомогу в розмірі 3500 грн. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським об`єднанням, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідно до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. На підтвердження здійснення витрат пов`язаних з розглядом справи представником позивача надано: - договір надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01 листопада 2024 року, укладений між ТОВ «Фінпром Маркет» та [PERSON] , за умовами якого остання надає правничу допомогу в повному обсязі та на умовах, передбачених даним договором; - витяг з акту № 12-П приймання-передачі наданої правничої допомоги від 30 квітня 2025 року, згідно з яким сторонами погоджено, що правнича допомога відносно відповідача [PERSON] становить суму 3500 грн. яка складається з: складання позовної заяви - 3000 грн.; вивчення матеріалів справи - 500 грн. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру. Судом приймається, що позивачем на підставі поданих доказів було отримано правничу допомогу на підставі договору надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01 листопада 2024 року, яка пов`язана з розглядом даної справи. З урахуванням викладеного, відсутності заперечень відповідача стосовно розміру витрат, понесених позивачем на правову допомогу та відсутності клопотання про їх зменшення, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 3500 гривень. Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом враховується, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного та

Outcome: approved