Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути заборгованість за укладеним з ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» договором № 3317012272-158812 від 08.12.2021 в сумі 5 353,00 грн., за укладеним з ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» договором № 5043068 від 30.11.2021 в сумі 9 471,21 грн. та за укладеним з ТОВ «Київська Торгово-інвестиційна Компанія» договором № 555160380235001 від 27.11.2021 в сумі 15 269,60 грн., посилаючись відступлення права вимоги за вказаними договорами та на неналежне виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. В обґрунтування вимог зазначено про укладення між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» договору № 3317012272-158812, за яким [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 1 500,00 грн. з терміном користування 14 діб та платою за користування кредитом в розмірі 0,50% за кожен день користування кредитом. 07.03.2023 між ТОВ «ФК «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 07/03/23, відповідно до якого останнє набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 3317012272-158812. Після цього 28.08.2025 між ТОВ «Коллект Центр» та позивачем було укладено договір № 28-08/25, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором № 3317012272-158812. Крім того, відповідно до укладеного між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та відповідачем договору № 5043068 від 30.11.2021, [PERSON] отримано грошові кошти в сумі 6 000,00 грн. з погодженими умовами строку кредитування та сплати процентів за користування кредитом. 29 листопада 2021 року між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 29/11-1, відповідно до якого останнє набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 5043068. Після цього 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого останнє набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 5043068. Після цього 28.08.2025 між ТОВ «Коллект Центр» та позивачем було укладено договір № 28-08/25, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором № 5043068. Крім того, відповідно до укладеного між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та [PERSON] договору № 555160380235001, відповідачем отримано грошові кошти в погодженій умовами договору сумі шляхом погашення позикодавцем заборгованості за раніше укладеним договором позики та проведення відповідних бухгалтерських проводок в системі. Зазначено про укладення 18.12.2023 між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та позивачем договору № 18/12-2023, відповідно до якого позивачу відступлено право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 555160380235001. Тому враховуючи обов`язок боржника сплатити кредитну заборгованість, з метою захисту прав нового кредитора, позивач просить задовольнити вимоги Ухвалою суду від 17 грудня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 18 лютого 2026 року розгляд справи постановлено проводити в заочному порядку. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України. Згідно прохальної частини тексту позовної заяви, представник позивача Сердійчук Я.Я. просить справу розглянути у відсутність представника, наполягає на задоволенні вимог. Відповідач [PERSON] причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. Ураховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків. За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, 08 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс», як кредитором, та [PERSON] як позичальником, укладено договір позики № 3317012272-158812 «Проста позика» у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно п. 2.1 договору сторони погодили, що Товариство приймає на себе зобов`язання надати, а позичальник має право отримати та зобов`язаний повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом у вигляді нарахованих на суму кредитів процентів, за фактичний строк користування кредитом, у порядку, встановленому цим договором. Кредит надається в загальному розмірі 1 500,00 грн. (пункт 2.2. договору). Згідно п. 2.3. договору позики, строк період користування кредитними коштами починається з 08.12.2021 і закінчується 22.12.2021. Відповідно до п. 2.5. договору позики, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити Товариству плату згідно графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток № 1 до цього Договору). Згідно пункту 9.13 договору, за користування грошовими коштами у строк, передбачений п.п. 2.3 цього договору встановлюється процентна ставка у розмірі 180% річних (або 0,50% за 1 день користування грошовим коштами). Пунктом 2.7. договору позики встановлено, що плата за користування кредитом нараховується в процентному значенні, за фактичну кількість днів, користування кредитом, визначену у п.п. 2.3. цього договору та починається у дату списання кредитних коштів з рахунку Товариства й закінчується у дату зарахування суми кредиту та плати за користування кредитом на рахунок Товариства. Крім того, 27 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-інвестиційна компанія» та [PERSON] було укладено договір позики № 555160380235001 (пролонгація), відповідно до умом якого на підставі зави на пролонгацію від 27.11.2021, підписаної позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, сторони договору домовились продовжити строк виконання зобов`язань позичальника по погашенню заборгованості за договором позики № 555160380235 в сумі 6 000,00 грн. на строк 30 календарних днів під проценти, вказані в договорі, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві позику та сплатити зазначені проценти. Договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Пунктом 1.1.1 договору сторони погодили знижену процентну ставку фіксовану в розмірі 1,75% за день від суми позики в межах строку надання позики та стандартну процентну ставку фіксовану 2,60% в день від суми позики на умовах, визначених підпунктом 1.1.1.2 договору. Крім того, 30 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс», як кредитодавцем, та [PERSON] , як позичальником, укладено кредитний договір № 5043068 у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно п. 1.1-1.14 договору кредитодавець зобов`язався надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (плату за користування грошовими коштами) на умовах та у порядку, встановлених цим договором. Загальний розмір (сума) кредиту становить 60 000,00 грн. Кредит надається строком на 28 днів. Термін (дата) повернення кредиту і сплати процентів за користування кредитом: 28.12.2021. Позичальник сплачує проценти за кожний день користування кредитом у розмірі зазначеним п. 1.6 договору з 1-го по 15-й день користування кредитом 0,0010%, з 16-го по 28-й день користування кредитом 4,9500 %. Визначено тип процентної ставки - фіксована. На дату укладання кредитного договору орієнтована реальна річна процентна ставка складає 64947,25%, орієнтовна загальна вартість кредиту складає 9861,90 грн. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Наслідком прострочення позичальником виконання зобов`язань із сплати платежів, передбачених цим договором, є здійснення кредитодавцем дій з врегулювання простроченої заборгованості, передбачених діючим законодавством. Позичальник відповідає перед кредитодавцем за зобов`язаннями, що випливають з цього договору, всіма коштами, майном, майновими правами, що йому належать на праві власності, на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому чинним законодавством України. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Суд зазначає, що ці правочини у розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію» вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, що не спростовано в судовому засіданні останнім. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною другою статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Так, згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість відповідача [PERSON] за договором № 3317012272-158812 від 08.12.21 становить у сумі 5 353,00 грн. та складається з: -заборгованості за тілом кредиту у сумі 1 500,00 грн.; -заборгованості за процентами у сумі 3 853,00 грн.; Заборгованість відповідача [PERSON] за договором № 5043068 від 30.11.2021 становить у сумі 9 471,21 грн. та складається з: -заборгованості за тілом кредиту у сумі 6 000,00 грн.; -заборгованості за процентами у сумі 3 361,90 грн.; -інфляційні збитки в сумі 96,00 грн.; -нараховані 3% річних в сумі 13,31 грн. Заборгованість відповідача [PERSON] за договором № 555160380235001 від 27.11.2021 становить у сумі 15 269,60 грн. та складається з: -заборгованості за тілом кредиту у сумі 6 000,00 грн.; -заборгованості за процентами у сумі 9 269,6000 грн. Розміри кредитної заборгованості та її складові відповідач не спростував, контррозрахунку боргу не надав. Згідно частини першої статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 07 березня 2023 року між ТОВ «ФК «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 07/03/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого останнє набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 3317012272-158812. 28 серпня 2025 року між ТОВ «Коллект Центр» та позивачем було укладено договір № 28-08/25, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором № 3317012272-158812. 29 листопада 2021 року між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № 29/11-1, відповідно до якого останнє набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 5043068. 10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого останнє набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 5043068 28 серпня 2025 року між ТОВ «Коллект Центр» та позивачем було укладено договір № 28-08/25 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором № 5043068. 18 грудня 2023 року між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та позивачем було укладено договір факторингу № 18/12-2023, відповідно до якого позивачу відступлено право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 555160380235001. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 1-3 статті 12 ЦПК України). Оскільки належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надав, ураховуючи, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (статті 12,13 ЦПК України), суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв`язку із задоволенням вимог, суд вважає необхідним відшкодувати позивачу понесені судові витрати у справі по сплаті судового збору. Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи документальне підтвердження стороною позивача понесених витрат та відсутність обґрунтованих заперечень відповідача щодо наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу з доведенням їх не співмірності в цій частині, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування стороні позивача витрат на правничу допомогу, що узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 13 березня 2025 року у справі № 275/150/22 (провадження № 61-13766св24).

Outcome: approved