Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

04.09.2025 року представник позивача Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві просили стягнути з [PERSON] (адреса: [ADDRESS] , [INFO] , паспорті дані: серія [NUMBER] , паспорт виданий: Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 06.04.99 року, РНОКПП: [NUMBER] ) на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (адреса: 01032, Україна, м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 30, Код ЄДРПОУ: 09806443) заборгованість за кредитним договором №1945384552 від 29.04.2021 року, що станом на 12.05.2025 року становить 44015,92 грн. основний борг (в т.ч. прострочений), 5,21 грн. заборгованість за процентами річними, 22831,04 грн. заборгованість за процентами щомісячними, а також просили суд стягнути понесені позивачем судові витрати. В обґрунтуванні позову вказували, що 29.04.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (код ЄДРПОУ: 35725063, адреса: 01033, Україна, м. Київ, вул. Сім`ї Прахових, буд. 50Б) (далі також ТОВ «ФК «ЦФР») та [PERSON] (адреса: [ADDRESS] , дата народження: [INFO] , паспорті дані: серія [NUMBER] , паспорт виданий: Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 06.04.99 року, РНОКПП: [NUMBER] ) було укладено кредитний договір №1945384552. Відповідно до умов кредитного договору №1945384552 від 29.04.2021 року позичальнику надано грошові кошти на суму 53161 грн. Дата закінчення кредитного договору 30.04.2026. Кредит надається безготівковим шляхом, протягом 3 (трьох) банківських днів від дня укладення договору (п. 1.2. Кредитного договору). Кредит відповідачем було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в кредитному договорі (п.1.2.,1.4. Кредитного договору), отже кредитодавець, свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі. АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі договору факторингу, відповідно до умов цього договору позивач є новим кредитором щодо [PERSON] за кредитним договором №1945384552 від 29.04.2021 року з усіма наступними додатками та змінами. Факт передачі права вимоги за вищезазначеним договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі підтверджуються реєстром прав вимоги до договору відступлення права вимоги, випискою та розрахунком заборгованості. Дана інформація є добре відомою боржнику. Разом із тим умови вищезазначеного кредитного договору позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором (графіком погашення кредиту) строки не повернуті. Як наслідок, станом на 12.05.2025 року заборгованість позичальника за кредитним договором №1945384552 від 29.04.2021 року, становить 44015,92 грн. основний борг (в т.ч. прострочений), 5,21 грн. заборгованість за процентами річними, 22831,04 грн. заборгованість за процентами щомісячними, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості по кредитному договору та виписками. Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 08.09.2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. 29.05.2025 року від представника відповідача адвоката Підодвірного Т.І. надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтуванні якого вказував, що на думку позивача між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачем було укладено кредитний договір № 1945384552 від 29.04.2021 року. Позивачем, як доказ укладення між відповідачем та ТОВ «ФК «ЦФР» надано роздруківку під назвою «кредитний договір № 1945384552 від 29.04.2021 року». У договорі розділу 2 нібито укладеного кредитного договору зазначається, що цей договір разом із умовами отримання фінансових кредитів від 04.01.2021 року, складає єдиний кредитний договір. В той же час, матеріали судової справи не містять умов отримання фінансових кредитів від 04.01.2021 року. Тож, позивачем, не надано до суду всіх складових, нібито, укладеного кредитного договору. Підписання паспорту споживчого кредиту не може свідчити про узгодження сторонами погодження істотних умов договору, та взагалі його укладення виходячи із позиції висловленої Верховним судом у постанові по справі справа № 393/126/20 від 23.05.2022 року. Так, Верховний суд зазначив наступне: «Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту». Паспорт споживчого кредиту, не містить підпису відповідача, як і нібито укладений кредитний договір. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526,527,530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором (що узгоджується з позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі №161/16891/15-ц). Такий же висновок зроблено і Верховним судом у свої постанові від 07 червня 2023 року по справі № 234/3840/15-ц, зазначивши наступне: «У справах про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави, кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором». Як доказ перерахування коштів, позивачем надано до суду копію платіжної інструкції № І242442749 від 04.12.2020 року. Виходячи зі змісту ст.22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», документами, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій. Є такі види розрахункових документів, як: платіжне доручення, платіжна вимога доручення, розрахунковий чек, платіжна вимога, меморіальний ордер. Отже, банківські виписки з рахунків позичальника, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Відповідно до частини 2 ст.9 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Як вбачається із наданої позивачем роздруківки, в ній відсутній напис про засвідчення копії складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії, як і відсутня нумерація сторінок, яка повинна бути на кожному аркуші, якщо посвідчується пакет документів. Позивач стверджує, що набув права вимоги до відповідача на підставі договору факторингу від 07.10.2016 року № ТАСЦФР-10-2016. Відповідно до приписів ст.1078ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Тобто із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав. Від моменту укладення договору факторингу до, нібито, укладення кредитного договору №1945384552 від 29.04.2021 року пройшло майже п`ять років. Укладений кредитний договір № 1945384552 від 29.04.2021 року не містить жодної інформації щодо розміру як щомісячних відсотків, так і річних. Таким чином позивач не наддав жодного доказу який би підтверджував, що між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачем укладено кредитний договір який би містив обов`язок позичальника сплачувати будь які нараховані відсотки, комісії та інші платежі. 17.11.2025 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів, а саме платіжний документ, що підтверджує оплату за переуступку права вимоги, платіжні інструкції. 08.01.2026 року від представника позивача надійшло додаткове пояснення, в обґрунтуванні якого вказувала, що підтримує позовну заяву в повному обсязі, та підтвердженням того, що позивач набув право вимоги до відповідача слугує меморіальний ордер про відступлення права вимоги, копія якого долучена до матеріалів справи. Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр фінансових рішень» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі та надало відповідачу кредит, як це було передбачено умовами договору. Однак, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Відповідачем на часткове виконання обов`язків по кредитному договору сплачено 9145,08 грн основного боргу та 4,12 грн відсотків, що підтверджується випискою по рахункам та розрахунком заборгованості. Таким чином, заборгованість за кредитним договором не погашена і зміна кредитора жодним чином не виливає на факт того, що взятих на себе зобов`язань за кредитним договором відповідач не виконав і заборгованість наявна донині. Позивач АТ «ТАСКОМБАНК» в позовній заяві просив суд про розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату час та місце судового засідання, а також шляхом оголошення на офіційному сайті суду. У відповідності до вимог ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За таких обставин, суд, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення у справі, про що постановлено ухвалу. Дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 29.04.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр фінансових рішень» (кредитодавець) та відповідачем (позичальник) було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Пункт 1.2 кредитного договору містить суму кредиту та строк, на який надається кредит. У пункті 1.4 кредитного договору зазначено, що підписавши цей договір позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту суми грошових коштів. Також в цьому ж пункті договору зазначено найменування отримувачів, призначення платежу та реквізити на які необхідно сплатити грошові кошти. 07.10.2016 між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» (новий кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр фінансових рішень» (первісний кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них і сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору в порядку та строки, встановлені цим договором. У пункті 2.2. вказаного договору сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. Підписані сторонами відповідні реєстри прав вимог є невід`ємною частиною цього договору. Розмір заборгованостей позичальників, права вимоги до яких відступається згідно реєстру прав вимог, вказується у кожному окремому реєстрі до цього договору. Реєстр прав вимог складається сторонами в паперовому та електронному вигляді. З витягу з реєстру прав вимоги до договору про відступлення права вимоги вбачається, що акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» набуло права грошової вимоги, зокрема, до відповідача за спірним кредитним договором. Станом на 12.05.2025 року заборгованість позичальника за кредитним договором №1945384552 від 29.04.2021 року, становить 44015,92 грн. основний борг (в т.ч. прострочений), 5,21 грн. заборгованість за процентами річними, 22831,04 грн. заборгованість за процентами щомісячними, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості по кредитному договору та виписками. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 512 Цивільного кодексу України передбачає, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 ЦК України). Відповідно до пункту 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів-суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року в справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106), зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляд різниці між номінальної вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені в статті 6 Закону № 2664-III. Таким чином, позивач набув право майбутньої грошової вимоги до відповідача за вказаним спірним кредитним договором. Підтвердженням того, що позивач набув право вимоги до відповідача слугує меморіальний ордер про відступлення права вимоги, копія якого долучена до матеріалів справи. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. В силу ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з статтею 515 ЦК України заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1). Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ч. 2). Зі змісту норм ст. 516 ЦК України слідує, що за загальним правилом відступлення права вимоги здійснюється без згоди боржника, оскільки не погіршує становище останнього та не зачіпає його інтересів. Тобто заміна кредитора у зобов`язанні не впливає на характер, обсяг та порядок виконання боржником своїх обов`язків, а особа кредитора, на користь якої повинно бути здійснене таке виконання, не має істотного значення для боржника, оскільки внаслідок відступлення права вимоги відбувається заміна кредитора у конкретному зобов`язанні, а не заміна сторони в договорі. З огляду на те, що норма ст. 516 ЦК України має диспозитивний характер, сторони договору можуть передбачити необхідність згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні. При цьому форма такої згоди, за відсутності законодавчо встановлених вимог, може бути довільною, врегульованою сторонами на власний розсуд і виражатися як у письмовій заяві, так і шляхом вчинення відповідних конклюдентних дій, зокрема, виконанням зобов`язання новому кредитору. Сторони також можуть погодити умовами основного договору заборону щодо відступлення права вимоги, за наявності якої угода про таке відступлення буде абсолютно недійсною. Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр фінансових рішень» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі та надало відповідачу кредит, як це було передбачено умовами договору. Однак, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частинами першою, другою статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17 вказано, що тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі №607/11746/17). Відповідно до позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 січня 2019 року у справі №526/405/13 зазначено, що факт не вчинення жодних дій, щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх не дійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати відповідачем в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами - є нічим іншим як визнання вище наведених кредитних договорів такими що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ передбачених кредитними договорами. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в Постанові від 10 вересня 2019 року у справі №916/2403/18 зазначив, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2018 року у справі №911/3685/17. Відповідачем на часткове виконання обов`язків по кредитному договору сплачено 9145,08 грн основного боргу та 4,12 грн відсотків, що підтверджується випискою по рахункам та розрахунком заборгованості. Окрім того, відповідно до правових висновків Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 р. по справі № 338/180/17, постанова Верховного Суду від 02.08.2023 р. по справі № 607/16519/21) часткове виконання договору з боку відповідача виключає визначення договору як неукладеного та свідчить про погодження сторонами умов договору. Відповідно доч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору, датою остаточного повернення кредиту є 30.04.2026 року. Умовами договору кредиту передбачено право банку вимагати дострокового виконання зобов`язань. Суд враховує, що в заяві від 29.04.2021 року № 1945384552 на отримання кредиту сторони чітко визначили сукупну вартість кредиту, що складається також із щомісячних процентів від суми кредиту, щорічних процентів від суми боргу за договором. Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 552/1471/19 (провадження № 61-22760св19). Встановивши дані обставини, враховуючи, що відповідач взятих на себе за договором обов`язків не виконав, має заборгованість за кредитним договором, вирішуючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «ТАСКОМБАНК» до відповідача про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню. З відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором №1945384552 від 29.04.2021 у розмірі 66852 грн. 17 коп. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача АТ «ТАСКОМБАНК» підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові втрати в розмірі 2422 грн. 40 коп.

Outcome: approved