Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка є співвласницею квартири [ADDRESS] , право власності на яку підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 29.06.1995 та зареєстроване в установленому законом порядку. 08.11.2022 року в зазначеній квартирі відбулося залиття приміщень кухні, коридору, ванної та туалетної кімнат, унаслідок чого майну позивачки завдано значних пошкоджень. Згідно з актом від 10.11.2022, складеним головою правління ОСББ «Келецька 39», причиною залиття став вихід з ладу системи водопостачання у квартирі [ADDRESS] , розташованій поверхом вище, власницею якої є відповідачка. Вказані обставини, за твердженням позивачки, також підтверджуються показаннями свідків. Унаслідок залиття у кухні відбулося відпадання штукатурки та плитки, пошкодження підлогового покриття й дверей; у коридорі відшарування шпалер і штукатурки, пошкодження лінолеуму та електропроводки; у ванній кімнаті та туалеті значне руйнування оздоблювальних матеріалів, замикання електропроводки та непридатність дверей до використання. Таким чином, квартирі завдано істотної матеріальної шкоди. Відповідно до висновку судового експерта № ОС-509 від 30.12.2024 року, розмір майнової шкоди, заподіяної залиттям, становить 61 793 грн 14 коп. Позивачка зазначає, що неодноразово зверталася до відповідачки з вимогою добровільно відшкодувати завдані збитки, однак остання від виконання обов`язку ухилилася. Крім матеріальних збитків, позивачці завдано моральної шкоди, яка полягає у тривалих переживаннях, нервовому напруженні та погіршенні самопочуття у зв`язку з пошкодженням житла та відсутністю коштів для проведення ремонту. З огляду на розмір пенсії позивачки та необхідність звернення по сторонню допомогу, вона оцінює розмір моральної шкоди у 50 000 грн. У зв`язку з викладеним позивачка просить суд стягнути з відповідачки матеріальну шкоду у розмірі 61793 грн 14 коп., моральну шкоду у розмірі 50000 грн, а також понесені судові витрати та витрати на проведення експертизи. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.06.2025 справа прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Також, цією ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. Відповідач 25.04.2025 надіслав відзив на позовну заяву, який обґрунтовано тим, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. У відзиві зазначено, що 09.11.2022 року у квартирах [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] проводилися ремонтні роботи із заміни систем водопостачання гарячої та холодної води, а також системи водовідведення (каналізаційних стояків). Підставою для проведення таких робіт, за твердженням відповідача, був фізичний знос каналізаційних труб, виявлений під час заміни сантехнічного обладнання у квартирі [ADDRESS] . Відповідачка вказує, що перший візит сантехніка відбувся 04.11.2022 року, після чого заміна труб здійснювалася також у квартирах [ADDRESS] та [ADDRESS] . На підтвердження зазначених обставин вона посилається на довідку голови правління ОСББ «Келецька 39» від 16.04.2025 року та просить суд допитати як свідків голову правління ОСББ, мешканця квартири [ADDRESS] та іншу особу, які можуть підтвердити факт проведення ремонтних робіт і наявність проблем із трубами стояка. На думку відповідачки, залиття квартири позивачки відбулося не з її вини, а внаслідок фізичного зносу загальнобудинкових мереж, тому відсутні підстави для покладення на неї обов`язку з відшкодування шкоди. Крім того, відповідачка зазначає, що акт про залиття від 10.11.2022 року складено без залучення експерта, а визначений у ньому обсяг пошкоджень встановлений головою ОСББ на власний розсуд. У зв`язку з цим вона вважає, що висновок експерта про розмір матеріальної шкоди ґрунтується виключно на зазначеному акті та не може бути належним доказом. Також відповідачка заперечує проти стягнення моральної шкоди у розмірі 50000 грн, посилаючись на відсутність доказів її заподіяння та розміру. Окрім цього, у відзиві наведено попередній розрахунок витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи, та заявлено клопотання про їх стягнення у разі відмови в задоволенні позову. Позивач 08.05.2025 надала відповідь на відзив, яка обґрунтована тим, що доводи відповідачки про відсутність її вини є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Позивачка зазначає, що в акті про залиття квартири від 10.11.2022 року чітко визначено причину залиття - вихід з ладу системи водопостачання у квартирі [ADDRESS] , власницею якої є відповідачка. Вона наголошує, що ремонтні роботи у квартирі [ADDRESS] розпочалися 04.11.2022 року, а заміна стояків, на яку посилається відповідачка, проводилася вже після залиття її квартири. На думку позивачки, залиття сталося саме внаслідок протікання труб у ванній кімнаті квартири відповідачки, а не через фізичний знос загальнобудинкових мереж. Позивачка також вказує, що характер і масштаб пошкоджень свідчать про значний обсяг витоку води безпосередньо з квартири [ADDRESS] , оскільки були пошкоджені декілька приміщень її квартири. При цьому під час заміни труб у стояку відключалося водопостачання, і жодних залиттів не відбувалося, що, на її переконання, спростовує версію відповідачки про причетність загальнобудинкових мереж. Крім того, позивачка вважає безпідставними заперечення щодо допустимості акта про залиття та висновку судового експерта, оскільки експертне дослідження проводилося з безпосереднім обстеженням квартири та з урахуванням наданих матеріалів, а розмір матеріальної шкоди визначено відповідно до встановлених методик. Щодо моральної шкоди позивачка зазначає, що вона полягає у тривалих переживаннях, стресі, необхідності шукати кошти на ремонт при незначному розмірі пенсії та у невиконанні відповідачкою обіцянок добровільно відшкодувати збитки. Вона підкреслює, що експерт визначав виключно розмір матеріальної шкоди, тоді як моральна шкода обґрунтовується фактичними обставинами справи. Також позивачка заперечує проти стягнення з неї витрат на правничу допомогу, вказуючи на їх неспівмірність зі складністю справи та обсягом виконаної роботи, і просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач та представник відповідача повторно у судове засідання не з`явились з невідомих суду причин. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Заяв та клопотань до суду не надавали. Свідок [PERSON] , допитана у судовому засіданні, пояснила, що є сусідкою позивачки та проживає на 8 поверсі будинку. Зазначила, що була у квартирі позивачки наступного дня після затоплення та особисто бачила його наслідки. Разом з тим, причини затоплення їй не відомі. Повідомила, що з відповідачкою особисто не спілкувалася, а про можливу причетність останньої до затоплення знає зі слів позивачки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що про факт затоплення квартири їй стало відомо від позивачки. Вона особисто бачила наслідки затоплення, а також повідомила, що після події у квартирі проводилися ремонтні роботи. Свідок [PERSON] повідомив, що проживає у квартирі [ADDRESS] на третьому поверсі. Зазначив, що, на його думку, причиною затоплення могла бути протікання труби стояка з квартири [ADDRESS] , розташованої на четвертому поверсі. Вважає, що причиною залиття є фізичний знос централізованого стояка. Також повідомив, що після зазначених подій труби по стояку були замінені. Свідок [PERSON] пояснила, що проживає у квартирі [ADDRESS] на сьомому поверсі. Причини затоплення їй не відомі. Разом з тим повідомила, що бачила, що у квартирі [ADDRESS] мало місце затоплення, тоді як у квартирі [ADDRESS] , зі слів свідка, було сухо. Свідок [PERSON] , голова правління ОСББ, у судовому засіданні підтвердив факт затоплення квартири позивачки. Повідомив, що здійснив огляд квартири та склав відповідний акт. Зазначив, що до квартири відповідачки потрапити не зміг, оскільки двері йому не відчинили, тому фактичний стан квартири [ADDRESS] ним не оглядався. Також підтвердив, що у зазначений період проводилися роботи із заміни труб по стояку. Не виключає можливості, що причиною затоплення могла бути несправність труби загальнобудинкової системи водопостачання (стояка). Крім того, повідомив, що йому відомо про досягнення між сторонами домовленості щодо відшкодування шкоди, однак у подальшому відповідачка відмовилася від її виконання. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства. Суд установив, що 08 листопада 2022 року трапилось затоплення квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29 червня 1995 року, виданого виконкомом Вінницької міської ради народних депутатів згідно рішення від 29.06.1995 № 403, власниками квартири [ADDRESS] , загальною площею 51,1 кв.м, є [PERSON] та [PERSON] . Свідоцтво про право власності на житло зареєстровано у комунальному підприємстві «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 28.07.1995 р. у книзі №246, за №4/20961. Квартира становить 11/2500 часток будинковолодіння, розміщена на першому поверсі дев`ятиповерхового будинку, складається з 2-х кімнат житловою площею 27.6 кв.м, кухні 7.3 кв.м, ванної кімнати 2.8 кв.м, вбиральні 1.3 кв.м, коридору 9.4 кв.м, вбудованої шафи 1.5 кв.м, лоджії 1.2 кв.м. Належність [PERSON] квартири [ADDRESS] , яка розташована на другому поверсі над квартирою [ADDRESS] , відповідач не оспорювала. Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Келецька 39» 10.11.2022 складено акт про залиття квартири [ADDRESS] . Відповідно до зазначеного акта, 08.11.2022 відбулося залиття приміщень кухні, коридору, ванної та туалетної кімнат квартири [ADDRESS] . Акт складений головою правління ОСББ Гаврилюком О.П. за участю власниці квартири [PERSON] . В акті зафіксовано, що у кухні відбулося відпадання штукатурки зі стелі та відкосів (близько 80%), наявні значні плями від протікання, частково відпала плитка зі стін, пошкоджено підлогове покриття та двері. У коридорі встановлено відшарування шпалер і штукатурки, пошкодження підлогового покриття, а також замикання електропроводки, що призвело до виходу з ладу вимикачів та розеток. У ванній кімнаті та туалеті зафіксовано значне пошкодження оздоблювальних матеріалів, замикання електроосвітлення та непридатність дверей до використання. Причиною залиття в акті зазначено вихід з ладу системи водопостачання у квартирі [ADDRESS] цього ж будинку, власницею якої є [PERSON] . Акт підписаний головою правління ОСББ та власницею квартири [ADDRESS] . Відповідно до висновку судового експерта Вінницької торгово-промислової палати №ОС-509 від 30.12.2024 року, здійсненого за результатами будівельно-технічного дослідження та проведеного на підставі наданих матеріалів і натурного обстеження об`єкта дослідження, встановлено, що розмір майнової шкоди, завданої залиттям приміщень квартири [ADDRESS] , яке сталося 08.11.2022 року (акт про залиття від 10.11.2022 року, складений ОСББ «Келецька 39»), станом на 30.12.2024 року становить 61793 грн 14 коп. (шістдесят одна тисяча сімсот дев`яносто три гривні 14 копійок). У висновку зазначено, що дослідження проведено з урахуванням результатів безпосереднього обстеження квартири та матеріалів, наданих для дослідження, із подальшим розрахунком вартості ремонтно-будівельних робіт, необхідних для усунення виявлених пошкоджень. Відповідно до довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Келецька 39» від 16.04.2025 року, яка видана на усний запит власника квартири [ADDRESS] , повідомлено, що на замовлення ОСББ фізичною особою-підприємцем 09.11.2020 були проведені роботи із заміни систем гарячого та холодного водопостачання, а також системи водовідведення (каналізаційних стояків) у квартирах [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] . Також представник відповідача до відзиву долучив роздруківку електронного листування (скріншот), відповідно до якого, 04.11.2022 відповідач вела переписку з абонентом, позначеним як «Мама Італія». У ході переписки відповідач надсилала фотозображення проведення сантехнічних робіт у квартирі та повідомляла про повторне залиття, зазначаючи, що «за плиткою тече» та що для усунення протікання буде знімати плитку. Також надано фотознімки з туалетної кімнати, на яких зафіксовано демонтаж унітазу та часткове зняття плитки зі стіни, для вільного доступу до трубопроводів стояка. Суд також дослідив надані позивачем фотознімки квартири [ADDRESS] , які долучені до матеріалів справи. Із зазначених фотозображень підтверджено наявність значних пошкоджень у приміщенні кухні, зокрема сліди протікання іржавої води по стелі та стінах, відшарування та осипання штукатурки, пошкодження оздоблення відкосів, відшарування керамічної плитки, а також інші сліди залиття. Досліджені фотознімки підтверджують наявність пошкоджень приміщень квартири позивача, характер і обсяг яких узгоджується з актом про залиття від 10.11.2022 та висновком судового експерта. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Частина 2 ст. ст. 383 ЦК України визначає, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Статтею 10 ЖК України визначено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. У відповідності до статті 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Відповідно до абз. 2 п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт. Додатком 4 до вказаних Правил встановлено форму акта, з якої вбачається, що в ньому повинно бути відображено: дату складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. За змістом положень ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, як би її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Статтею 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, умовою покладення на відповідача відповідальності за шкоду, завдану позивачу, є наявність вини останньої у спричиненні вказаної шкоди. Статтею 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві. Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17. За таких обставин на позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Тобто, відповідно до вимог ст. 12, 13 ЦПК України позивач повинен довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 78-80 ЦПК України, факт заподіяння шкоди при певних обставинах за участю відповідача та вид і розмір завданих збитків. Для покладення відповідальності на заподіювача майнової шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди, тобто деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Цивільно-правова відповідальність без вини може настати лише якщо це прямо передбачено договором чи законом. Причина затоплення квартири має бути підтверджена актом про затоплення чи висновком судового експертного-будівельного дослідження. Якщо позивачем доведено розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, то завдана шкода підлягає стягненню з відповідача в суді. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідач оспорює завдання позивачу шкоди з його вини і оспорює акт про залиття від 10.11.2022, заявляючи, що він є неналежним доказом, оскільки у ньому не вказано, що залиття відбулось із вини відповідача, хоч і зазначено, що вийшли з ладу системи водопостачання у квартирі відповідача. Відповідно до абз. 2 п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства України від 17.05.2005 № 76, у разі аварії та залиття квартир складається відповідний акт. Додатком № 4 до вказаних Правил визначено обов`язкову форму такого акта, з якої вбачається, що в ньому повинні бути зазначені: дата складання; склад комісії із зазначенням прізвищ, ініціалів та посад її членів; дані про власника квартири, що зазнала шкоди; дані про власника квартири, з вини якого сталося залиття; характер та причини залиття; перелік пошкоджень; орієнтовна вартість шкоди; висновок комісії щодо встановлення вини конкретної особи. Так, згідно з вказаними Правилами акт складається комісією за участю представників організації, яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, та організації, яка обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення, водопостачання та водовідведення, представника будинку або будинкового комітету і затверджується начальником організації, яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб як від потерпілої, так і від винної сторін є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата його складання; прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника квартири, що зазнала шкоди; прізвище, ім`я, по батькові власника квартири, з вини якого сталося залиття; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей; висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність і у такому випадку в акті має бути зазначено, що такі особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших причин. Основною метою при складанні акту залиття квартири є встановлення причин залиття, та осіб, відповідальних за спричинену шкоду. Позивачем не оспорювався відповідний акт у встановленому законом порядку та протягом усього розгляду справи. Акт про залиття - це обов`язковий документ, який складається комісією з метою фіксування події та з`ясування причин залиття приміщення. Пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76, передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). Акт про наслідки залиття житлового приміщення повинен обов`язково містити /шаблон Акту/: 1) Комісію у складі: 1.1. Представника організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; 1.2. Представника організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання; 1.3. Представника власника будинку, будинкового комітету; 1.4. Начальника організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (для затвердження); 1.5. Зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної (обов`язково). 2) Наступні відомості: 2.1. Дата складання акта (число, місяць, рік); 2.2. Прізвища, ініціали та посади членів комісії; 2.3. Прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; 2.4. Адреса квартири, поверх, форма власності; 2.5. Характер залиття та його причини; 2.6. Завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); 2.7. Висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Складання акту про наслідки залиття житлового приміщення з порушенням вищевказаних вимог (діючого законодавства) є однією з підстав для відмови в задоволенні позовної заяви оскільки акт, в розумінні закону, є єдиним документом, яким підтверджується факт залиття квартири. Вказане твердження підтверджується актуальним висновком Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №2-1974/11, в якому зазначено наступне: "виходячи з викладеного, правильним є висновок суду першої інстанції, з яким обґрунтовано погодився апеляційний суд, що вищевказаний акт від 12 грудня 2007 року не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, в ньому не зазначені конкретні причини залиття квартири та особи, які допустили таке залиття, інші необхідні для такого документа реквізити. Тому цей акт не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди". Досліджений судом акт від 10.11.2022 не відповідає зазначеним вимогам. Акт від 10.11.2022 не містить відомостей та висновків про винну особу та обсяги робіт, необхідні для усунення наслідків залиття, а також в Акті відсутні відомості про обстеження квартири відповідача, хоча саме вихід з ладу системи водопостачання, встановленого в цій квартирі, комісія визнала причиною залиття. Не вказано в Акті від 10.11.2022 і про присутність під час їх складання заінтересованих осіб з боку винної сторони, а також відсутні відомості про відмову відповідача від підпису складеного акту. Докази того, що відповідач була належним чином повідомлена про дату комісійного обстеження, але відмовилась прийняти в ньому участі або не надала доступу до своєї квартири чи відмовилась підписати складений акт в матеріалах справи відсутні. Отже комісійне обстеження та складання відповідного акту проведено без участі відповідача, а також без обстеження квартири відповідачки. Крім цього акт складено за відсутності належного складу комісії відповідно до вимог Правил, відсутній повний опис причин залиття та технічного джерела протікання, не наведено обґрунтованого висновку комісії щодо встановлення вини конкретної особи. Акт фактично фіксує лише наслідки залиття, але не містить технічного обґрунтування того, що джерело витоку знаходилося саме у межах внутрішньоквартирних мереж відповідача. Таким чином, зазначений документ не може вважатися належним та достатнім доказом причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та заподіяною шкодою. Постановою Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №465/2120/14-ц зроблено наступні висновки: "виходячи з викладеного суди не звернули увагу на невідповідність акта обстеження від 06 лютого 2014 року зазначеним Правилам, оскільки він не містить відомостей щодо характеру залиття та його причини, не зазначено осіб, які допустили таке залиття, а також інші необхідні відомості, які слід зазначити при складанні такого виду документа. Подібна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 640/8205/17, відповідно до якої суд дійшов висновку, що "Враховуючи викладене, правильним є висновок суду першої інстанції, з яким обґрунтовано погодився апеляційний суд, що вищевказаний акт від 07 липня 2014 року не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, в ньому не зазначені конкретні причини залиття квартири та особи, які допустили таке залиття, інші необхідні для такого документа реквізити. Тому цей акт не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди. Отже, доводи відповідача щодо відсутності її вини у залитті квартири позивача правомірно взято судами до уваги". У постанові Верховного суду від 25.11.2020 у справі № 344/11147/17 визначено, що "акт від 08 липня 2017 року не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, в ньому не зазначені конкретні причини залиття квартири та особи, які допустили таке залиття, відсутній висновок про встановлення вини особи, яка вчинила залиття та інші необхідні для такого документа реквізити, а тому обґрунтованим є висновок судів попередніх інстанцій про те, що цей акт не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди. Інших доказів неправомірності дій відповідача щодо залиття належної позивачу квартири матеріали справи не містять. Клопотань про проведення судової експертизи з метою з`ясування причин залиття квартири позивач не заявляв". Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах про те, що у разі невідповідності складеного акту вимогам Правил щодо його складання, він не може бути належним та допустимим доказом у справі, за відсутності інших доказів, що свідчать про винуватість відповідача у заподіянні шкоди, а тому залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири. Для покладення обов`язку відшкодування шкоди відповідно до статті 1166 ЦК України необхідним є встановлення у сукупності таких елементів: шкоди, протиправної поведінки конкретної особи, причинного зв`язку між такою поведінкою та шкодою, а також вини. Лише після встановлення протиправної поведінки та причинного зв`язку може застосовуватися презумпція вини заподіювача шкоди. У цій справі факт залиття квартири позивача підтверджений, однак належними та допустимими доказами не встановлено, що джерело протікання знаходилось саме у межах квартири відповідача та що шкода спричинена її протиправними діями чи бездіяльністю. Допитані у судовому засіданні свідки не підтвердили безпосередньо вини відповідача. Жоден із них не зазначив, що протікання виникло саме з внутрішньоквартирних мереж відповідача. Натомість зі свідчень встановлено, що ймовірною причиною залиття міг бути знос загальнобудинкового стояка водопостачання або ж його пошкодження внаслідок ремонтних робіт по його заміні. Такі показання узгоджуються з наданою відповідачем довідкою про проведення у відповідний період ремонтних робіт із заміни стояка у будинку. Сторона позивача в ході розгляду справи не заявляла клопотання про проведення експертизи для встановлення дійсної причини залиття квартири. Суд звертає увагу, що визначення джерела протікання та причин його виникнення потребує спеціальних технічних знань. У справі не призначалася та не проводилася судова будівельно-технічна або інженерно-технічна експертиза, яка б дала можливість встановити, чи виник витік із внутрішніх мереж квартири відповідача, чи з елементів загальнобудинкової системи, відповідальність за утримання яких покладається на балансоутримувача або ОСББ. За відсутності такого висновку суд позбавлений можливості достеменно встановити джерело аварії. Отже, надані позивачкою докази не усувають обґрунтованого сумніву щодо причини залиття та не підтверджують наявності прямого причинно-наслідкового зв`язку між діями саме відповідача та заподіяною шкодою. Відповідач, у свою чергу, поставила під сумнів належність акту, надала докази проведення робіт по заміні стояка та забезпечила показання свідків, які вказують на альтернативну ймовірну причину затоплення. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем не доведено склад цивільного правопорушення у діях відповідача, зокрема не доведено причинно-наслідковий зв`язок між її поведінкою та заподіяною шкодою, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. З огляду на недоведеність обов`язкових елементів відповідальності, суд не вбачає необхідності у наданні правової оцінки доказам щодо розміру заявлених збитків. Тому, суд не оцінює докази щодо розміру заподіяних збитків, зокрема, висновок експерта №ОС-509 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 30.12.2024, складеного експертом Наталією Кацагою. Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 січня 1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до абз. 2 пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 січня 1995 р. відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Суд зазначає, що оскільки завдання позивачу матеріальної шкоди неправомірними діями відповідача не встановлено, підстави для відшкодування моральної шкоди також відсутні. За таких обставин, на підставі вищевикладеного, у зв`язку з відсутністю будь-яких належних та достатніх доказів того, що залиття належної позивачу квартири відбулося саме з вини відповідачки, внаслідок її протиправних дій, та причинно-наслідкового зв`язку, враховуючи, що позовні вимог про відшкодування моральної шкоди, є похідними від основної позовної вимоги, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову- на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням викладеного, витрати щодо сплати судового збору та витрати на експертне дослідження залишити за позивачем.

Outcome: dismissed