Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

Представник позивача, адвокат Серебрякова І. М., звернулась до суду із даним позовом, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що 4 квітня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, а [INFO] у подружжя сторін народився син, [PERSON] . Однак з 1 серпня 2020 року подружжя припинили шлюбні відносини та 11 вересня 2020 року Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська прийнято рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , яке набрало законної сили 13 жовтня 2020 року. Син сторін залишився мешкати із [PERSON] та 9 березня 2021 року за рішенням суду було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини доходу щомісяця до досягнення дитиною повноліття. З 2021 року відповідач не сплачував аліменти та в нього утворилась заборгованість. Натомість, на початку 2023 року батьки відповідача погасили заборгованість по аліментам, тому відповідач зміг виїхати за кордон. Однак станом на 13.11.2025 р. розмір заборгованості зі сплати аліментів у відповідача складає вже 42098,56 грн. за інформацією від державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі. Наразі позивачу відомо, що відповідач мешкає у Болгарії, який з сином, [PERSON] , не підтримує зв`язку, не приймає взагалі будь-якої участі в його вихованні та розвитку, не цікавився життям дитини та не хвилювався про його здоров`я чи навчання, оскільки виключно позивач займалась вихованням, розвитком дитини та забезпеченням сина. З Болгарії [PERSON] надіслав заяву від 22.10.2025 року з перекладом на українську мову та нотаріальним посвідченням, за якою він надає свою згоду бути позбавленим батьківських прав щодо свого сина, [PERSON] , [INFO] , бо визнає, що не дбає про його виховання та утримання й не бажає цього робити в майбутньому. Наразі [PERSON] разом із сином, [PERSON] , мешкають у Німеччині через військову агресію РФ проти України. Так позивач одружилась та разом із сином [PERSON] та чоловіком [PERSON] проживають в орендованій квартирі. [PERSON] та її син, [PERSON] , мають дозволи на тимчасове проживання у Німеччині, де малолітній [PERSON] ходить до школи у м. Гамбург, навчаючись у 3-му класі. Отже, оскільки відповідач свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків відносно сина, [PERSON] , то просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина, [PERSON] , [INFO] , поклавши судові витрати на відповідача. У судовому засіданні позивачка, [PERSON] , та її представник, адвокат Серебрякова І. М., на задоволенні позову наполягали, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві до суду, внаслідок чого просили суд задовольнити позов повністю. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився повторно, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи належним чином. При цьому від [PERSON] в матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена заява, в якій він просив питання, пов`язані з позбавленням його батьківських прав відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , що вирішуватимуться в суді просив розглядати без його участі. Представники Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради до суду не з`явились, надавши заяву про проханням провести розгляд справи за відсутності представників такого орган опіки та піклування. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної в місті Кривому Розі ради, [PERSON] , вирішення поданого до суду позову залишила на розсуд суду, враховуючи інтереси малолітнього [PERSON] . За ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Натомість, суд зазначає, що підстави, визначені ст. 223 ЦПК, для відкладення розгляду справи у даному випадку відсутні, внаслідок чого суд розглянув справу за відсутності учасників процесу, які не з`явились. Допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] , виходячи з наступних підстав. Судом було встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження, виданим 10 січня 2025 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 611 від 26 червня 2015 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до рішення від 11 вересня 2020 року Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, яке набуло чинності 13.10.2020 року, вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 4 квітня 2015 року, актовий запис № 154, було розірвано. За рішенням від 9 березня 2021 року Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, яке набуло чинності 09.04.2021 року, було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини доходу щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро станом на 13.11.2025 р., вбачається, що в рамках виконавчого провадження 65198020 розмір заборгованості зі сплати аліментів у [PERSON] перед [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON] складає 42098,56 грн. Згідно довідки про реєстрацію та склад сім`ї від 04.11.2025 року № 802 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані разом [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до характеристики з місця навчання [PERSON] , КЗ «Ліцей № 37» в м. Кам`янське, від 04.11.2025 року, вбачається, що протягом 2021-2024 років там навчався [PERSON] (1-3 класи), вихованням та навчанням якого займалась мати, [PERSON] , оскільки участі у вихованні та навчанні такої дитини [PERSON] не приймав. Натомість, на підставі свідоцтва про шлюб, який було перекладено на українську мову та нотаріально посвічено такий переклад, реєстр нотаріусу № 24881 від 03.11.2025 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 17 січня 2025 року в Есб`єргському суді в м. Есб`єрг, реєстр № 16657. Відповідно до дозволів на тимчасове проживання у Федеративній Республіці Німеччина, які було перекладено на українську мову та нотаріально посвічено такий переклад, реєстр нотаріусу № 24891 від 03.11.2025 року та № 24892 від 03.11.2025 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] мають право на проживання до 04.03.2026 року в землі Шлезвіг-Гольштейн Німеччина. Також [PERSON] та її син, [PERSON] , 2015 р. н., мають довідки про реєстрацію за місцем проживання від 04.02.2025 року, які перекладено на українську мову та нотаріально посвічено такий переклад, реєстр нотаріусу № 24894 від 03.11.2025 року та № 24895 від 03.11.2025 року, з яких вбачається, що позивачка із сином мешкають по [ADDRESS] . Так [PERSON] разом із [PERSON] та чоловіком, [PERSON] , проживають в орендованій ними квартирі, що підтверджується договором оренди, перекладеним на українську мову, переклад якого нотаріально засвідчено, реєстр № 24925 від 03.11.2025 року, за яким вбачається, що він був укладений 17.01.2025 року між компанією «Сага» та [PERSON] й [PERSON] , за яким останнім була передана в оренду квартира за адресою: [ADDRESS] (площа 71,76 кв. м.), що складається з 3-х кімнат, починаючи з 01.02.2025 року на невизначений термін. Крім того судом було встановлено, що [PERSON] відвідує школу в місті Гамбург Німеччина, де навчався протягом 2024-2025 навчального року в 3-му класі, що вбачається, з перекладу на українську мову, який було нотаріально посвічено за реєстром № 24893 від 03.11.2025 року, де [PERSON] характеризується позитивно. На підставі письмової заяви [PERSON] , нотаріально посвідченої 22 жовтня 2025 року, реєстр № 542, та перекладеної на українську мову, що було нотаріально посвідчено, реєстр № 25150 від 04.11.2025 року, вбачається, що [PERSON] підтверджував, що він згоден на позбавлення його батьківських прав щодо свого сина, [PERSON] , 2015 р. н., визнаючи, що не дбає про його виховання та утримання й не бажає цього робити у майбутньому. Допитані у судовому засіданні в якості свідків, [PERSON] , сестра позивачки, та [PERSON] , колишня сусідка [PERSON] , вказували суду, що в кв. [ADDRESS] мешкали позивачка із сином [PERSON] , її мати та [PERSON] з 2020 року до червня 2024 року, коли [PERSON] вирішила виїхати за кордон із сином. Зазначали при цьому, що до розірвання шлюбу між сторонами [PERSON] лише двічі приходив до сина, а після розірвання шлюбу відповідач взагалі не цікавився своїм сином, [PERSON] , не дарував йому подарунки, не телефонував, жодним чином не приймаючи участь у житті дитини, хоча йому не чинили у цьому жодних перешкод. Також малолітній [PERSON] , 2015 р. н., в судовому засіданні висловився про те, що він не заперечує проти позбавлення батьківських прав його батька відносно нього, оскільки той не цікавиться його життям, він не бачив батька останні 5 років, за які той жодного разу не виходив на зв`язок із ним. На підставі ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі за текстом рішення - СК) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а також несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, на підставі фактичних обставин справи в судовому засіданні було встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина, [PERSON] , [INFO] , що визнавалось [PERSON] . На підставі висновок від 17 лютого 2026 року органу опіки та піклування виконкому Кам`янської міської ради вбачається, що такий орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина, [PERSON] , [INFO] . Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що визнання під час розгляду справи [PERSON] заявлених до нього позовних вимог [PERSON] в повному обсязі свідчить про підтвердження підстав даного позову, які передбачені п. 2 ч. 1 ст. 164 СК, оскільки відповідач, будучи батьком [PERSON] , [INFO] , свідомо протягом тривалого часу не піклується про свою дитину, не займається її вихованням та розвитком, не надаючи належної матеріальної допомоги на утримання сина. Таким чином суд, приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів малолітньої дитини, для реалізації її прав та дотримання інтересів, дійшов переконання про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина останнього, [PERSON] , [INFO] . За ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню витрати [PERSON] з оплати судового збору в сумі 1211,20 грн. за подання даного позову до суду.

Outcome: approved