Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів в якому просила розірвати Договори довічного утримання (догляду) укладені 23.10.2024 між [PERSON] та відповідачами. В обґрунтування своєї позиції вказала, що 23 жовтня 2024 року позивачкою, [PERSON] було укладено договір довічного утримання (догляду) з відповідачами [PERSON] та [PERSON] . За умовами вказаного вище договору позивачка передала у власність [PERSON] та [PERSON] 40/100 часток у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Також, 23 жовтня 2024 року позивачкою, [PERSON] було укладено договір довічного утримання (догляду) з відповідачами [PERSON] та [PERSON] . За умовами вказаного вище договору позивачка передала у власність [PERSON] та [PERSON] 17/100 часток у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідачі зобов`язувалась довічно утримувати, забезпечувати позивачку грошовими ресурсами, доглядом. Відповідачі не змогли належним чином виконувати свої обов`язки передбачені договорами довічного утримання (догляду). З моменту укладення договорів відповідачі жодного разу не допомогли їй грошима або доглядом. З цих підстав вона вимушена звернутись до суду з позовом про розірвання вказаних вище Договорів. Ухвалою судді Салтівського районного суду міста Харкова від 26.11.2025 розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. З боку сторін клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. З боку відповідачів до суду у встановлений законом строк відзив відповідно до вимог ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України і всі докази, що підтверджують заперечення проти позовних вимог, не надіслано, зустрічну позовну заяву не пред`явлено. Третя особа пояснень щодо позову не надав. Відповідно до правил ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо) не застосовувалися. Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ст. 745 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 746 ЦК України відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров`я. Набувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа. Відповідно до ст.748 ЦК України, набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу. Відповідно до ст. 749 ЦК України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Відповідно до ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Відповідно до ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. В розумінні ч. 1 ст. 756 ЦК України, правовим наслідком розірвання договору довічного утримання, у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане, оскільки виникнення права власності на земельну ділянку у набувача за договором довічного утримання ні з якою іншою обставиною, як укладення договору, не пов`язано. Судом встановлено, що 23 жовтня 2024 року позивачкою, [PERSON] було укладено договір довічного утримання (догляду) з відповідачами [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жовніром В.В., зареєстрований у реєстрі № 5518. За умовами вказаного вище договору позивачка передала у власність [PERSON] та [PERSON] 40/100 часток у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , що належить позивачці на підставі Договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 29.04.2020 року. Відповідачі зобов`язувались довічно утримувати, забезпечувати позивачку грошовими ресурсами для задоволення потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності, сплачувати комунальні послуги, необхідною допомогою в тому числі ритуальних послуг і поховання. Також, 23 жовтня 2024 року позивачкою, [PERSON] було укладено договір довічного утримання (догляду) з відповідачами [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жовніром В.В., зареєстрований у реєстрі № 5520. За умовами вказаного вище договору позивачка передала у власність [PERSON] та [PERSON] 17/100 часток у праві власності на квартиру [ADDRESS] , що належить позивачці на підставі Договору дарування від 11.08.2022 року. Відповідачі зобов`язувались довічно утримувати, забезпечувати позивачку грошовими ресурсами для задоволення потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності, сплачувати комунальні послуги, необхідною допомогою в тому числі ритуальних послуг і поховання. Частина друга статті 651 ЦК України визначає, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до пункту 5 Договору, він може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчуджувача, у випадку невиконання набувачем своїх обов`язків. Таким чином, для розірвання вказаного договору з вказаних підстав достатньо встановлення факту неналежного виконання набувачем умов договору. У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 347/1273/16 зроблено наступний висновок: «Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Положення частини першої статті 755 ЦК України, не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому вирішуючи зазначене питання, суд має ураховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення статті 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору». Відтак, зважаючи на встановлені обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити, оскільки судом встановлено факт неналежного виконання відповідачами своїх обов`язків за договорами довічного утримання. При цьому суд вважає за необхідне застосувати наслідки розірвання договорів довічного утримання, шляхом припинення і зняття заборони відчуження та визнання права власності на частину будинку та квартири за позивачем (відчужувачем) [PERSON] . Згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved