Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Керівник Каховської окружної прокуратури Херсонської області звернувся в суд з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою, здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області до [PERSON] про конфіскацію земельних ділянок. Свої вимоги мотивує тим, що 12.06.2013 державним реєстратором Каховського міжрайонного управління юстиції Херсонської області прийнято рішення про державну реєстрацію за [PERSON] , яка є громадянкою Російської Федерації, права власності на земельну ділянку кадастровий номер 6523583800:07:039:0010 площею 1,75 га, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за адресою Херсонська область, Каховський район, Роздольненська сільська рада, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, серія І-ХС № 000442, виданого 01.07.2003 Каховською районною державною адміністрацією. Разом із цим, окружною прокуратурою виявлені порушення вимог ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України при використанні [PERSON] зазначеної земельної ділянки. Посилаючись на положення ч. ч. 2, 4 ст. 145 ЗК України позивач просив припинити громадянці Російської Федерації [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , паспорт громадянина Російської Федерації серія та номер [NUMBER] , виданий 08.06.2005, видавник: Новоусманський РВ УМВС Воронезької області Російської Федерації) право власності на земельну ділянку кадастровий номер 6523583800:07:039:0010 площею 1,75 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Каховської територіальної громади Херсонської області (колишня територія Роздольненської сільської ради Каховського району Херсонської області), право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.06.2013 за номером 1267848 (індексний номер рішення про державну реєстрацію 3072520 від 12.06.2013) шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області. Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Прокурор позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник позивача - Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відзив на позовну заяву відповідач не подавала. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши прокурора, третю особу, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у ході розгляду справи по суті, 12.06.2013 державним реєстратором Каховського міжрайонного управління юстиції Херсонської області прийнято рішення про державну реєстрацію за [PERSON] , яка є громадянкою Російської Федерації, права власності на земельну ділянку кадастровий номер 6523583800:07:039:0010 площею 1,75 га, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за адресою Херсонська область, Каховський район, Роздольненська сільська рада, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, серія І-ХС № 000442, виданого 01.07.2003 Каховською районною державною адміністрацією. Викладене підтверджується: - інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.12.2024, номер інформаційної довідки 408259045; - копією державного акта на право приватної власності на землю серія та номер І-XC № 000442, виданого 01.07.2003 Каховською райдержадміністрацією; - копією витягу з Державного реєстру на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 4734424 від 12.06.2013. Між тим, у порушення вимог ч. 4 ст. 81 ЗК України відповідач, будучи іноземною громадянкою, упродовж року після набуття права власності на вищевказану земельну ділянку не відчужила її. Положення ст.ст. 13,14 Конституції Українивизначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. За змістом положень ст. 41 Конституції України, ст. ст. 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) визначені і нормами Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право», право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч. 1 ст. 39 даного Закону, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Відповідно до ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. За змістом ч.2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ч. ч. 1, 2, 4 ст. 374 ЦК України суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Іноземці, особи без громадянства можуть набувати право власності на землю (земельні ділянки) відповідно до закону. Права та обов`язки суб`єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі ст.80 ЗК України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм ЗК України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч.2 ст.81 ЗК України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно із ч.3 ст.81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до ч.5 ст.22 ЗК України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимогстатті130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. За змістомч.4ст.81ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Частинами 2, 4 ст. 145 ЗК України визначено, що у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Пунктом 10 ч.1 ст.346 ЦК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Згідно із ст. 354 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення ( конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Частиною 5 ст.41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач станом на час реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6523583800:07:039:0010 була громадянкою Російської Федерації. Таким чином, суд вважає, що оскільки відповідачка, будучи іноземною громадянкою, упродовж року після набуття права власності на вказані земельні ділянки сільськогосподарського призначення і по даний час, добровільно їх не відчужила, тому слід припинити її право власності та конфіскувати вказані земельні ділянки на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, то у відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь на користь Херсонської обласної прокуратури підлягають стягненню 3633,60грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору за подачу позову та за подання заяви про забезпечення позову. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved