Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

16.07.2025 до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява адвоката Голубова Сергія Геннадійовича, який діє в інтересах [PERSON] , у якій просив стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди земельної ділянки від 10.08.2009 (з урахуванням додаткової угоди від 11.12.2014), зі сплати орендної плати за 2022, 2023 та 2024 роки, з урахуванням пені, індексу інфляції та 3% річних за прострочення внесення орендної плати в загальній сумі 15762,46 грн; розірвати договір оренди земельної ділянки від 10.08.2009 (з урахуванням додаткової угоди від 11.12.2014) на земельну ділянку, площею 4,2549 га, кадастровий номер 6320288000:05:000:0024; стягнути витрати зі сплати судового збору у розмірі 1937,92 грн.; стягнути витрати зі сплати судового збору та на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] на підставі державного акту на право власності, серії Р1 704628 від 22.11.2001 належить земельна ділянка, площею 4,2549 га ріллі, кадастровий номер 6320288000:05:000:0024, яка розташована на території Яковенківської сільської ради Балаклійського району Харківської області. 10 серпня 2009 року між [PERSON] , як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест», як орендарем, укладено договір оренди земельної ділянки, який 26 червня 2011 року зареєстрований у Балаклійському районному відділі ХРФ ДП ЦДЗК. За умовами договору оренди орендодавець надає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку загальною площею 4,2549 га ріллі, яка знаходиться на території Яковенківської сільської ради Балаклійського району Харківської області, кадастровий номер 6320288000:05:000:0024. Нормативна грошова оцінки земельної ділянки становить 52787,58 грн, договір укладено на п`ятнадцять років, орендна плата вноситься в розмірі 3 % від грошової оцінки земельної ділянки, що складає 1583,03 грн на рік. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації. Орендна плата вноситься щороку у відповідному розмірі у термін до 01 березня наступного року. Дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором. 11 грудня 2014 року між Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» укладено додаткову угоду до договору оренди, якою узгоджено наступні зміни: збільшено строк договору оренди земельної ділянки на двадцять років до 2034 року включно; встановлено орендну плату в розмірі 5 % від проіндексованої нормативної грошової оцінки земельної ділянки; вирішено нараховувати орендну плату з розрахунку п`ять відсотків з 01 січня 2014 року. 03 березня 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право оренди на підставі укладеного договору оренди та додаткової угоди за Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест». Відповідно до п.11 договору оренди орендна плата вноситься до 1 березня наступного року. Відповідач порушив свої зобов`язання за договором оренди зі сплати орендної плати за 2022, 2023 та 2024 роки, яку зобов`язаний був сплатити на його користь за 2022 рік з урахуванням щорічної індексації у розмірі 1787,26 грн, за 2023 рік з урахуванням щорічної індексації у розмірі 4351,49 грн та за 2024 рік з урахуванням щорічної індексації у розмірі 4596,91 грн. Всього зобов`язання за договором оренди зі сплати орендної плати за 2022 ,2023 та 2024 роки становлять 10735,66 грн. Отже відповідач істотно порушив умови договорів оренди, не сплативши у визначені строки на користь позивача оренду плату за 2022, 2023 та 2024 роки, що відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України та п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України є підставою для розірвання договорів оренди за рішенням суду. Ухвалою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 21.07.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання по розгляду позовної заяви. 08.09.2025 за допомогою системи «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» подало додаткові пояснення у справі, в яких просив відмовити позивачу у розірванні договору оренди земельної ділянки та зменшити суму заборгованості зі сплати орендної плати, яка підлягає стягненню, з урахуванням неможливості відповідача використовувати об`єкт оренди з моменту тимчасової окупації його місцерозташування (28.02.2022 року), розмір штрафних санкцій за порушення строків внесення орендних платежів (пені, 3 % річних та інфляційних втрат), витрат на правничу допомогу та зазначив, що протягом періоду тимчасової окупації, орендар був позбавлений можливості використовувати спірну земельну ділянку для отримання доходів, які є джерелом сплати орендної плати. Більш того, наслідком активних бойових дій та окупації є забруднення полів та інших територій вибухонебезпечними предметами. Оскільки земельна ділянка, що орендується, знаходиться на території с. Яковенкове, яке з 28 лютого 2022 року було окупованим, а з 11 вересня 2022 року є територією можливих бойових дій, вона не могла використовуватися одразу після деокупації у зв`язку з її забрудненням вибухонебезпечними предметами, а тому відповідач не мав вільного безпечного доступу до об`єкту оренди. Зазначив, що не проведення сівби у визначені терміни унеможливлює подальше використання земельної ділянки за цільовим призначенням до наступної посівної кампанії та отримання орендарем доходів, які є джерелом сплати орендної плати. Отже, не маючи об`єктивної можливості провести весняну чи осінню посівну кампанію у 2022 році, орендар фактично залишився без доходу та не міг використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням протягом всього періоду до наступної посівної кампанії. Таким чином, відповідач звільняється від сплати орендної плати, не тільки за період тимчасової окупації, а за весь 2022 рік до наступної посівної кампанії. Вважав, що прострочення сплати орендної плати не можна вважати порушенням зобов`язання, що мало місце з вини орендаря, а тому до такого орендаря не можна застосовувати заходи відповідальності, передбачені ст.611 ЦК України, серед яких і припинення зобов`язання внаслідок його розірвання. Крім того вказав, що наразі прострочення ним строків внесення орендної плати пов`язане виключно із наслідками повномасштабної військової агресії, втратою безпечного доступу до об`єкту оренди для здійснення товарного сільськогосподарського виробництва з метою отримання доходів, які є джерелом сплати орендних платежів. Таким чином, стягнення з нього суми заборгованості з нарахуванням пені на весь строк такого прострочення не враховує ані обставини допущеного порушення за договором оренди, ані факту неможливості використання земельної ділянки, що звільняє його від обов`язку зі сплати орендних платежів за спірний період. Натомість, нарахована Позивачем сума пені в два рази перевищує суму заборгованості відповідача зі сплати орендних платежів. Вказане має наслідком покладання відповідача надмірного тягара, порушення балансу інтересів орендодавця та орендаря, адже не враховує дійсні обставини допущеного порушення (причиною якого є об`єктивні обставини які знаходяться поза сферою впливу відповідача) та розмір збитків позивача, які полягають у неотриманні ним орендної плати за спірний період. Враховуючи вищевикладене, просили зменшити розмір пені, вимога щодо стягнення якої заявлена позивачем. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 25.11.2025 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача адвокат Голубов С.Г. подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, відзиву не подав. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] на підставі державного акту на право власності, серії Р1 № 704628 від 22.11.2001 належить земельна ділянка, площею 4,2549 га ріллі, кадастровий номер 6320288000:05:000:0024, яка розташована на території Яковенківської сільської ради Балаклійського району Харківської області, що підтверджується інформаційною довідкою №390115444 від 08.08.2024 (а.с. 14, 21). 10.08.2009 між позивачем і ТОВ ІАК „БАЛІНВЕСТ" було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого відповідачу надано в строкове платне користування на 15 років земельну ділянку, загальною площею 4,2549 га, у тому числі ріллі 4,2549 га. Грошова нормативна оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнту індексації 3,2 становить 52787,58 грн. Договором обумовлено внесення орендної плати до 01 березня наступного року, за який здійснюється орендна плата, у розмірі 3% від нормативної оцінки земельної ділянки, що становить 1583,03 грн у грошовій формі. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації. Договором передбачено припинення його дії шляхом розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором. 11.12.2014 між позивачем і ТОВ ІАК „БАЛІНВЕСТ" було укладено додаткову угоду до договору оренди від 10.08.2009, якою було збільшено строк договору на 20 років до 2034 року, встановлено орендну плату в розмірі 5% від проіндексованої нормативної грошової оцінки земельної ділянки, нарахування якої було визначено здійснити з 01.01.2014. 03.03.2017 здійснено державну реєстрацію права власності і права оренди земельної ділянки площею 4,2549 га, кадастровий номер 6320288000:05:000:0024. Листом Балаклійської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області від 13.01.2025 №04-08/191 на запит адвоката Волторніста С. повідомлено, що станом на 10.01.2025 відсутня інформація щодо проведення обстеження земельних ділянок Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» на наявність вибухонебезпечних предметів (а.с. 64-66). Листом Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області №65040-4891/65122 від 14.05.2025 повідомлено, що з відомостей, які перебувають у розпорядженні місцевих органів самоврядування, та повідомлень жителів територіальної громади попередньо встановлено, що сільськогосподарські угіддя, які розміщені на території с. Яковенкове, с. Вовчий Яр, с. Калинівка та с. Степок імовірно забруднені вибухонебезпечними предметами внаслідок їх тимчасової окупації. Проте визнання таких земельних ділянок підтверджено небезпечною територією можливо лише на підставі проведення нетехнічного обстеження території операторами протимінної діяльності. Відповідно до затвердженого 29.04.2023 начальником Харківської обласної військової адміністрації Плану виконання робіт з очищення Харківської області від вибухонебезпечних предметів та гуманітарного розмінування земель сільськогосподарського призначення, зазначені ділянки віднесені до третього пріоритетного напрямку проведення розмінування території, тому виконання заявок на сільськогосподарських землях проводитиметься після розмінування об`єктів критичної інфраструктури та закладів соціального призначення. З метою належної організації проведення робіт з перевірки на наявність вибухонебезпечних предметів населених пунктів, об`єктів та місцевості, Харківською обласною військовою адміністрацією затверджено Тимчасовий порядок залучення підрозділів з розмінування та операторів протимінної діяльності до виконання робіт з виявлення, знешкодження та знищення вибухонебезпечних предметів. Згідно із Тимчасовим порядком, роботи з очищення від вибухонебезпечних предметів першочергово проводилися на об`єктах, які визначені як перший пріоритет. Роботи з проведення обстеження та розмінування земельних ділянок сільськогосподарського призначення протягом 2022-2023 років та частково 2024 року майже не проводилися. Враховуючи процедуру проведення розмінування земельних ділянок, яка передбачає розгляд відповідних матеріалів Харківською обласною військовою адміністрацією, отримання оператором протимінної діяльності погодження на проведення процесів гуманітарного розмінування та видання Центром протимінної діяльності розпорядження на здійснення процесів гуманітарного розмінування (плану проведення розмінування), а також загальну площу орендованих ТОВ ІАК БАЛІНВЕСТ сільськогосподарських угідь, можливість проведення обстежень та розмінування всіх земельних ділянок протягом 2022-2023 років та більшої частини 2024 року була значно ускладнена. З моменту деокупації с. Яковенково, с. Вовчий Яр, с. Калинівка та с. Степок виконання робіт із обстеження та розмінування сільськогосподарських угідь зазначених населених пунктів унеможливлювалося у зв`язку з постійними обстрілами території та ризиками для людського життя під час виконання таких робіт. Враховуючи викладені обставини проведення обстеження та розмінування сільськогосподарських угідь, орендованих ТОВ ІАК БАЛІНВЕСТ, має низький пріоритет. Зазначили, що безпечне повернення до здійснення сільськогосподарського виробництва на таких земельних ділянках можливе у випадку отримання актів виконання робіт з нетехнічного обстеження території від операторів протимінної діяльності, у яких буде підтверджена інформація про вилучення земельних ділянок з категорії імовірно (підтверджено) небезпечна (а.с.68). З листа центру протимінної діяльності Міністерства оборони України №1042 від 01.08.2025 убачається, що ЦПМД здійснює збір, обробку та узагальнення інформації про ідентифіковані небезпечні ділянки, отриманої від сертифікованих операторів протимінної діяльності. Згідно зі статтею 25 Закону України «Про протимінну діяльність в Україні», зазначена інформація передається шляхом електронної інформаційної взаємодії до Державного земельного кадастру. Щодо координат, наданих у запиті, вказали, що станом на 01 серпня 2025 року в системі управління інформацією у ЦПМД є наявна інформація про розташування двох зазначених точок у межах ідентифікованих небезпечних територій: 1. 49°36'22.0ГГМ 36°47'27.0"Е 2. 49°36'20.3 ГГМ 36°47'05.6"Е Звертаємо увагу, що процес ідентифікації потенційно небезпечних територій триває, і обстеження зазначених ділянок ще не завершено. Із метою забезпечення публічного доступу до актуальної інформації про території, забруднені мінами та іншими ВНП, а також для зниження ризиків виникнення нещасних випадків унаслідок несанкціонованого поводження з ВНП, результати гуманітарного розмінування публікуються Секретаріатом Національного органу з протимінної діяльності на Інтерактивній карті виконання заходів гуманітарного розмінування на офіційному вебсайті Міністерства оборони України (розділ «Протимінна діяльність») (а.с. 69). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України). Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату відноситься до істотних умов договору оренди землі. Відповідно до статті 409 ЦК України власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором. Пунктом «в» частини першої статті 96 ЗК України визначено, що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України (частина перша статті 32 Закону України «Про оренду землі»). У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати. До відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18). Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18). Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц (провадження № 61-29970сво18) дійшла висновку, що тлумачення пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначено договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо). Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписи про підстави припинення права користування земельною ділянкою, визначені пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України (систематична несплата орендної плати), та правила частини другої статті 651 ЦК України, якими передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, співвідносяться як такі, що не суперечать одні одним, а навпаки - доповнюють одні одних. Підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадків), повна несплата орендної плати. Ця спеціальна правова норма у такому випадку є самостійною та достатньою, і звертатися до більш загальної норми частини другої статті 651 ЦК України немає потреби, оскільки вона передбачає саме додаткову (до основної) підставу для розірвання договору оренди землі. Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 918/391/23, провадження № 12-19гс24 та постанові Верховного Суду від 25 червня 2025 року у справі № 610/941/24 (провадження № 61-3633св25). Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Звертаючись до суду із позовом, серед іншого, [PERSON] просив суд розірвати договір оренди земельної ділянки від 10.08.2009, посилаючись на те, що відповідач систематично порушує строки сплати орендної плати за договором за 2022 та за 2023 роки та ще за 2024 рік, а саме взагалі не виплатив орендну плату. Оскільки позивач мотивував позовні вимоги тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» не сплачувало орендну плату за 2022-2024 роки, тому саме відповідач повинен спростувати належними та допустимими доказами твердження позивача про несплату орендної плати в обумовлений в договорі термін. В свою чергу Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» зазначив, що спірна земельна ділянка розташована на території с. Яковенкове Балаклійської міської територіальної громади та в період з 28 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року перебувало під тимчасовою окупацією та в цей період орендар був позбавлений можливості використовувати спірну земельну ділянку для отримання доходів, які є джерелом сплати орендної плати. Більш того, сільськогосподарське виробництво є сезонним видом господарства. Так, не провівши посівну компанію в 2022 році, орендар фактично залишився без доходу, на весь період до збору врожаю після наступної посівної компанії. Таким чином, орендар не допустив порушень умов договору, суб`єктивна сторона яких знаходилась б в сфері його впливу або контролю. У зв`язку з чим за відсутності вини орендаря у простроченні сплати орендної плати за 2022 рік, не можна вважати порушення строків сплати орендної плати систематичними, що виключає в даному випадку наявність підстав для розірвання договору з заявленої позивачкою підставою. Вказав, що з 11 вересня 2022 року с. Яковенкове є територією можливих бойових дій, що істотно зменшує можливість орендаря використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням: проводити посівну компанію, збирати врожай. Так, статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо сторона договору доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (форс-мажору). Частиною 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо. В зв`язку із запровадження на території України Указом Президента України № 64 від 24 лютого 2022 року воєнного стану, Торгово-промисловою палатою України (далі - ТПП) було оприлюднено лист № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, яким повідомлено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Це означає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань. Отже, орендар повинен довести факт, що він опинився в ситуації неможливості виконання договірних зобов`язань, або ж виконання договірних зобов`язань внаслідок військової агресії було практично неможливим (через активні воєнні дії, тимчасову окупацію засміченням вибухонебезпечними предметами земельної ділянки, що є предметом договору), це допоможе уникнути відповідальності за порушення договірних зобов`язань. Відповідно до частини 1 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відповідно до системного аналізу глави 58 ЦК України оренда земельної ділянки є різновидом найму майна, а тому загальні положення про найм (оренду) застосовуються до регулювання відносин з найму (оренди) земельної ділянки, якщо інші правила не передбачено спеціальним Законом. Положення Закону України «Про оренду землі» не забороняють застосування до відносин з оренди землі наведених загальних положень, викладених в статті 762 ЦК України (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 399/935/16-ц (провадження № 61-304св17)). Згідно з положеннями частини шостої статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. У пунктах 6.8-6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/7495/16 (провадження № 12-37гс18) зазначено, що норма частини шостої статті 762 ЦК України визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. Обставини, зазначені у нормі частини шостої статті 762 ЦК України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто обставини згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відсутність у частині шостій статті 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1364, якою визначено механізм формування єдиного переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Актуальний перелік таких територій затверджений наказом Мінреінтеграції від 28 лютого 2025 року № 376, згідно з якою с. Яковенкове Балаклійської міської територіальної громади Харківської області, на території якої розташована спірна земельна ділянка, з 28 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року перебувало під тимчасовою окупацією, а наразі належить до територій можливих бойових дій. Є загальновідомою та не потребує доказування, що село Яковенкове Балаклійського району Харківської області, де розташована спірна земельна ділянка, з 28 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року перебувало під тимчасовою окупацією російської федерації. Ця обставина не заперечувалась сторонами. Тому суд вважає встановленою обставиною, що протягом вказаного періоду існували форс - мажорні обставини, які об`єктивно унеможливлювали виконання зобов`язань за спірним договором оренди. Існування таких обставин перешкоджало виконати передбачений договором обов`язок із виплати орендної плати за 2022 рік. Орендар був позбавлений можливості використовувати спірну земельну ділянку для отримання доходів, він не провів у 2022 році посівну кампанію, не здійснив збір урожаю тощо. Крім того, з листа Балаклійської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області від 13.01.2025 №04-08/191 вбачається, що сільськогосподарські угіддя села Яковенкове належать до категорії таких, які були ймовірно забруднені вибухонебезпечними предметами. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) у кожному конкретному випадку істотність порушення договору треба оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон розкриває за допомогою іншого оціночного поняття «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору». Тобто, критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданої цим порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. З огляду на викладене суд доходить висновку, що належними, достатніми та допустимими доказами відповідачем доведено факт неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин, які перешкоджали йому виконати передбачений договором сторін обов`язок з виплати позивачу орендної плати за 2022 рік, оскільки земельна ділянка, що розташована на території с. Яковенкове Балаклійської міської територіальної громади, в період з 28 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року перебувало під тимчасовою окупацією, що мало наслідком можливість її забруднення вибухонебезпечними предметами та зробило неможливим користування нею до проведення нетехнічного обстеження та розмінування. Тому 2022, 2023 та 2024 роках орендар значною мірою був позбавлений можливості використовувати спірну земельну ділянку для отримання доходів, не провів посівну кампанію та кампанію щодо збору врожаю. У зв`язку з чим доводи відповідача щодо відсутності його вини у невиконанні обов`язку щодо виплати орендної плати за 2022-2024 роки за договорами оренди земельної ділянки є обґрунтованими. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку що належними, достатніми та допустимими доказами відповідачем доведено факт неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин, які перешкоджали йому виконати передбачений договором сторін обов`язок з виплати позивачу орендної плати за 2022-2024 роки, що виключає в даному випадку наявність підстав для розірвання договору. Таким чином, підстави для задоволення вимоги про розірвання договору оренди земельної ділянки від 10.08.2009 відсутні. Враховуючи те, що основним видом господарської діяльності Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, яке є сезонним видом господарювання, а у 2022-2024 роках значною мірою був позбавлений можливості використовувати спірну земельну ділянку для отримання доходів, у вказаний період орендар не провів посівну кампанію та кампанію щодо збору врожаю, та враховуючи, що орендна плата за договором оренди земельної ділянки сплачується за рік, суд дійшов висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» не за власною волею не користується земельними ділянками позивача, тому будь-які зобов`язання щодо сплати орендної плати за 2022-2024 роки відсутні. Таким чином, прострочення сплати орендної плати дійсно не можна вважати порушенням зобов`язання, що мало місце з вини орендаря, а тому до такого орендаря не можна застосовувати заходи відповідальності, передбачені ст. 611 ЦК України, серед яких і припинення зобов`язання внаслідок його розірвання. З огляду на викладене суд доходить висновку, що належними, достатніми та допустимими доказами відповідачем доведено факт неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин, які перешкоджали йому виконати передбачений договором сторін обов`язок з виплати позивачу орендної плати у зазначений у підставах позову період, що виключає в даному випадку наявність підстав для розірвання договору. Між тим, як вбачається з матеріалів справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» у додаткових поясненнях не заперечувало проти стягнення з нього з орендної плати, а лише просило зменшити розмір стягнення суми орендної плати. Що стосується вимоги про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати за договором оренди земельної ділянки від 10.08.2009 за 2022 рік, суд виходить з наступного. Враховуючи те, що основним видом господарської діяльності Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, яке є сезонним видом господарювання, а у 2022 році значною мірою був позбавлений можливості використовувати спірну земельну ділянку для отримання доходів, в 2022 році орендар не провів посівну кампанію та кампанію щодо збору врожаю, та враховуючи, що орендна плата за договором оренди земельної ділянки сплачується за рік, суд дійшов висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» не за власною волею не користується земельною ділянкою позивача, тому будь-які зобов`язання щодо сплати орендної плати за 2022 рік відсутні. Що стосується орендної плати за 2023-2024 роки, суд виходить з наступного. Нормами статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначено, що розмір орендної плати визначається у договорі, а її обчислення (для сплати) здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором. Законодавчо не передбачено автоматичної зміни розміру орендної плати за договором оренди землі з урахуванням щорічної індексації нормативної грошової оцінки. Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, однак індексація нормативної грошової оцінки не є тотожною індексації орендної плати. Водночас, з урахуванням положень статті 21 Закону України «Про оренду землі» та принципу свободи договору, сторони договору оренди землі можуть передбачити саме автоматичну щорічну індексацію нормативної грошової оцінки для визначення розміру орендної плати за договором оренди землі. Проте у такому разі, зважаючи на природу індексації, одночасна подвійна індексація орендної плати та індексація нормативної грошової оцінки не повинна застосовуватися. Представником позивача надано детальний розрахунок заборгованості по орендній платі, яка за договором від 10.08.2009, з урахуванням додаткової угоди від 11.12.2014, становить за 2023 рік 4351,49 грн, за 2024 рік 4596,91 грн, а всього 8948,40 грн. За умовами договору оренди землі від 10.08.2009, з урахуванням додаткової угоди від 11.12.2014, нормативно грошова оцінки земельної ділянки становить 52787,58 грн, а орендна плата становить 5% від проіндексованої нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Отже при зміні нормативної грошової оцінки спірних земельних ділянок у зв`язку з її індексацією, змінюється також розмір орендної плати за договором оренди, яка повинна бути сплачена до 01 березня наступного року. Відтак при зміні нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки у зв`язку з її індексацією, змінюються права та обов`язки сторін договору оренди в частині розміру орендної плати, оскільки він визначений у відсотковому співвідношенні до нормативної грошової оцінки земельної ділянки. За таких умов, у сторін за договором оренди відсутній обов`язок вносити зміни до договору оренди шляхом укладення додаткової угоди, оскільки обов`язок сплачувати орендну плату відповідно до зміненої нормативної грошової оцінки земельної ділянки виникає у відповідача, як орендаря, з моменту початку застосування такої нормативної грошової оцінки. До такого висновку дійшла і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2024 у справі №914/2848/22. Договором оренди передбачено, що розмір орендної плати переглядається один раз на три роки, у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; в інших випадках, передбачених законом. Аналіз вказаних положень договору оренди в їх сукупності свідчить про те, що орендна плата за договором оренди може бути змінена, в тому числі збільшена, без укладення додаткових угод до договору оренди. Зазначене відповідає положенням ч. 2 ст. 632 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Факт наявності заборгованості зі сплати орендної плати за 2023 та 2024 роки представник відповідача не заперечував у своїх поясненнях. Таким чином, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість зі сплати орендної плати за договором оренди від 10.08.2009 за 2023 рік підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість зі сплати орендної плати в сумі 4351,49 грн , виходячи із такого розрахунку: 52787,58 грн (нормативно грошова оцінка земельної ділянки, визначена в п. 4 розділу «Об`єкт оренди» Договору оренди станом на 01.04.2010 рік) * 1,0 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2011 рік) * 1,0 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2012 рік) * 1,0 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2013 рік) * 1,249 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2014 рік) * 1,2 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2015 рік) * 1,0 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2016 рік) * 1,0 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2017 рік) * 1,0 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2018 рік) * 1,0 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2019 рік) * 1,0 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2020 рік) * 1,0 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2021 рік) * 1,1 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2022 рік) * 5 % (ставка орендної плати за Додатковою угодою) = 4351,49 грн. За 2024 рік підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість зі сплати орендної плати в сумі 4596,91 грн, виходячи із такого розрахунку: 52787,58 грн (нормативно грошова оцінка земельної ділянки, визначена в п. 4 розділу «Об`єкт оренди» Договору оренди станом на 01.04.2010 рік) * 1,0 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2011 рік) * 1,0 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2012 рік) * 1,0 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2013 рік) * 1,249 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2014 рік) * 1,2 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2015 рік) * 1,0 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2016 рік) * 1,0 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2017 рік) * 1,0 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2018 рік) * 1,0 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2019 рік) * 1,0 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2020 рік) * 1,0 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2021 рік) * 1,1 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2022 рік) * 1,051 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2023 рік)* 5 % (ставка орендної плати за Додатковою угодою) = 4596,91 грн. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати підлягають частковому задоволенню: за 2023 рік в сумі 4351,49 гривень, за 2024 рік 4596,91 грн, а всього 8948,40 гривень. Що стосується позовних вимог щодо стягнення пені, індексу інфляції та 3% річних за прострочення внесення орендної плати, суд виходить з наступного. Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3406,12 грн пені, 335,85 грн 3% річних та 1284,83 грн інфляційних втрат. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статі 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідач у письмових поясненнях вказав, що нарахована Позивачем сума пені в два рази перевищує суму заборгованості відповідача зі сплати орендних платежів. Вказане має наслідком покладання відповідача надмірного тягара, порушення балансу інтересів орендодавця та орендаря, адже не враховує дійсні обставини допущеного порушення (причиною якого є об`єктивні обставини які знаходяться поза сферою впливу відповідача) та розмір збитків позивача, які полягають у неотриманні ним орендної плати за спірний період, тому просили зменшити розмір пені, оскільки прострочення ним строків внесення орендної плати пов`язане виключно із наслідками повномасштабної військової агресії, втратою безпечного доступу до об`єкту оренди для здійснення товарного сільськогосподарського виробництва з метою отримання доходів, які є джерелом сплати орендних платежів. Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 905/1005/18, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Конституційний Суд України в рішенні від 11.07.2013 № 7-рп/2013 зазначив, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Одночасно, ані в зазначеній нормі, ані в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності. Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20. Водночас висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України). Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто, цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. Аналогічна правова позиція щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладена у постановах Верховного Суду від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 18.02.2020 у справі № 920/694/19, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. Також, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України, щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 915/2095/19, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1199/19, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, від 21.09.2021 у справі № 910/10618/20. Враховуючи, що прострочення відповідачем строків внесення орендної плати пов`язане виключно із наслідками повномасштабної військової агресії, втратою безпечного доступу до об`єкту оренди для здійснення товарного сільськогосподарського виробництва з метою отримання доходів, які є джерелом сплати орендних платежів, тому суд не вбачає підстав для задоволення вимог в цій частині. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Як убачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено за дві позовні вимоги 1937,92 грн судового збору, по 968,96 грн за кожну вимогу, одна з яких вимога немайнового характеру (а.с. 1). Оскільки позовну вимогу задоволено частково, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, стягненню з відповідача підлягає судовий збір у сумі 550,08 гривень. Стосовно витрат позивача на професійну правничу допомогу у сумі 8000 грн, суд зазначає таке. За приписами ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України). Відповідно до ст.1 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). На підставі п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно із ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). Положеннями ч.8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 21.03.2025 між адвокатом Голубовим С.Г. і [PERSON] укладено договір №21/03/25 про надання правничої допомоги. Відповідно до детального опису виконаних робіт від 05.09.2025 вартість наданих послуг (консультування з клієнтом, попереднє вивчення матеріалів, формування позиції, підготовка, складання та подання позовної заяви до Балаклійського районного суду Харківської області, опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, та аналіз судової практики, підготовка, складання та подання заяви до Балаклійського районного суду Харківської області) становить: 8000 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні підстави для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, оскільки вони є фактично понесеними. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Дослідивши матеріали справи та зміст поданих позивачем документів, суд вважає співмірним наданий адвокатом обсяг послуг з їх вартістю 8000 грн, враховуючи фактичний вид правової допомоги, складність справи, затрачений час на надання таких послуг. Внаслідок часткового задоволення позову витрати на професійну правничу допомогу на підставі п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, стягненню з відповідача підлягають витрати на правову допомогу в сумі 4541,62 гривень. Відповідно до ст. ст. 1, 13, 21 ЗУ «Про оренду землі», ст. 526 ЦК України

Outcome: partial