Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Представник ТОВ «Фінфорс» (далі Товариство) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі- відповідач), яким просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, стягнути судовий збір. Заявник послався на те, що 13.09.2021 між ТОВ «СС Лоун» та відповідачкою укладено електронний договір про споживчий кредит № 1595413-А, за умовами якого відповідачу видано кредит в розмірі 20 000 грн, строком на 30 днів, з 13.09.2021 по 12.10.2021 включно, зі сплатою відсотків в розмірі 0,4975 % (акційна процентна ставка) від суми кредиту за кожен день користування кредитом. ТОВ «СС Лоун» виконало свої зобов`язання шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача [NUMBER] ……2238. Надалі, 13.09.2021 сторони уклали угоду до кредитного договору № 1595413 -А від 13.09.2021 року (автопролонгація), зі змісту якого строк дії основного договору (строк кредитування) продовжено до 01.11.2021 року включно. Відповідно до п. 1.4 цієї угоди за користування кредитом в період автопролонгації Позичальник сплачує кредитодавцю проценти за підвищеною процентною ставкою в розмірі 2,99% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Надалі, 12.10.2021 сторони уклали додаткову угоду до кредитного договору № 1595413 -А від 13.09.2021 року (про продовження строку дії договору), зі змісту якого строк дії основного договору (строк кредитування) продовжено до 11.11.2021 року включно. Відповідно до п. 2.6.4 цієї додаткової угоди за користування кредитом Позичальник сплачує кредитодавцю проценти за процентною ставкою в розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Надалі, 12.10.2021 сторони уклали угоду до кредитного договору № 1595413 -А від 13.09.2021 року (автопролонгація), зі змісту якого строк дії основного договору (строк кредитування) продовжено до 01.12.2021 року включно. Відповідно до п. 1.4 цієї угоди за користування кредитом в період автопролонгації Позичальник сплачує кредитодавцю проценти за підвищеною процентною ставкою в розмірі 2,99% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Надалі, 11.11.2021 сторони уклали додаткову угоду до кредитного договору № 1595413 -А від 13.09.2021 року (про продовження строку дії договору), зі змісту якого строк дії основного договору (строк кредитування) продовжено до 13.11.2021 року включно. Відповідно до п. 2.6.4 цієї додаткової угоди за користування кредитом Позичальник сплачує кредитодавцю проценти за процентною ставкою в розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Надалі, 11.11.2021 сторони уклали угоду до кредитного договору № 1595413 -А від 13.09.2021 року (автопролонгація), зі змісту якого строк дії основного договору (строк кредитування) продовжено до 03.12.2021 року включно. Відповідно до п. 1.4 цієї угоди за користування кредитом в період автопролонгації Позичальник сплачує кредитодавцю проценти за підвищеною процентною ставкою в розмірі 2,99% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Станом на дату підписання позовної заяви відповідачка частково виконала свої боргові зобов`язання за кредитним договором, і тому за відповідачкою виникла прострочена заборгованість перед кредитором в розмірі 18000,00 грн. тіло кредиту, 30465,00 грн. нараховані проценти за користування кредитом. 22.12.2021 між ТОВ «СС Лоун» та ТОВ «Фінфорс» укладено Договір факторингу № 40071779-134, у відповідності до умов якого ТОВ «СС Лоун» відступило ТОВ «Фінфорс» право грошової вимоги за кредитним договором на загальну суму 48465,00 грн. Заявник стверджує, що про відступлення права вимоги за вищевказаним кредитним договором ТОВ «Фінфорс» повідомило позичальника на електронну адресу. У зв`язку з чим, зважаючи на те, що відповідач у добровільному порядку до цього часу вищевказану заборгованість так і не сплатив, що і змусило позивача звернутися до суду з позовом про стягнення цього боргу та понесених ним судових витрат на оплату судового збору. Посилаючись на вищевикладені обставини представник Товариства просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором. В судове засідання відповідач не з`явився, сповіщався судом про дату, час та місце його проведення за місцем реєстраційного обліку, за місце проживання відсутній, а також повідомлявся за допомогою смс- повідомлення. Суд позбавлений можливості у інший спосіб сповістити відповідача. Представник Товариства подав заяву про розгляд справи у свою відсутність, доводи позову підтримав, просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Ухвалою Доброславського районного суду Одеської області від 12.02.2026 року постановлено розгляд справи у заочному порядку. Позиція суду, релевантні джерела права: Судом встановлено, що 13.09.2021 між ТОВ «СС Лоун» та відповідачкою укладено електронний договір про споживчий кредит № 1595413-А, за умовами якого відповідачу видано кредит в розмірі 20 000 грн, строком на 30 днів, з 13.09.2021 по 12.10.2021 включно, зі сплатою відсотків в розмірі 0,4975 % (акційна процентна ставка) від суми кредиту за кожен день користування кредитом. ТОВ «СС Лоун» виконало свої зобов`язання шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача 414962……2238. Надалі, 13.09.2021 сторони уклали угоду до кредитного договору № 1595413 -А від 13.09.2021 року (автопролонгація), зі змісту якого строк дії основного договору (строк кредитування) продовжено до 01.11.2021 року включно. Відповідно до п. 1.4 цієї угоди за користування кредитом в період автопролонгації Позичальник сплачує кредитодавцю проценти за підвищеною процентною ставкою в розмірі 2,99% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Надалі, 12.10.2021 сторони уклали додаткову угоду до кредитного договору № 1595413 -А від 13.09.2021 року (про продовження строку дії договору), зі змісту якого строк дії основного договору (строк кредитування) продовжено до 11.11.2021 року включно. Відповідно до п. 2.6.4 цієї додаткової угоди за користування кредитом Позичальник сплачує кредитодавцю проценти за процентною ставкою в розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Надалі, 12.10.2021 сторони уклали угоду до кредитного договору № 1595413 -А від 13.09.2021 року (автопролонгація), зі змісту якого строк дії основного договору (строк кредитування) продовжено до 01.12.2021 року включно. Відповідно до п. 1.4 цієї угоди за користування кредитом в період автопролонгації Позичальник сплачує кредитодавцю проценти за підвищеною процентною ставкою в розмірі 2,99% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Надалі, 11.11.2021 сторони уклали додаткову угоду до кредитного договору № 1595413 -А від 13.09.2021 року (про продовження строку дії договору), зі змісту якого строк дії основного договору (строк кредитування) продовжено до 13.11.2021 року включно. Відповідно до п. 2.6.4 цієї додаткової угоди за користування кредитом Позичальник сплачує кредитодавцю проценти за процентною ставкою в розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Надалі, 11.11.2021 сторони уклали угоду до кредитного договору № 1595413 -А від 13.09.2021 року (автопролонгація), зі змісту якого строк дії основного договору (строк кредитування) продовжено до 03.12.2021 року включно. Відповідно до п. 1.4 цієї угоди за користування кредитом в період автопролонгації Позичальник сплачує кредитодавцю проценти за підвищеною процентною ставкою в розмірі 2,99% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Станом на дату підписання позовної заяви відповідачка частково виконала свої боргові зобов`язання за кредитним договором, і тому за відповідачкою виникла прострочена заборгованість перед кредитором в розмірі 18000,00 грн. тіло кредиту, 30465,00 грн. нараховані проценти за користування кредитом. 22.12.2021 між ТОВ «СС Лоун» та ТОВ «Фінфорс» укладено Договір факторингу № 40071779-134, у відповідності до умов якого ТОВ «СС Лоун» відступило ТОВ «Фінфорс» право грошової вимоги за кредитним договором на загальну суму 48465,00 грн. Суд виходить з того, що відповідачкою не повернуті отримані кошти, у зв`язку з чим Товариство вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначеніЗаконом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це данів електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбуваєтьсяв інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі танадати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (ст. 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис». Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі 757/40395/20. Таким чином, судом встановлено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідачка через особистий кабінет на вебсайті відповідача подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого ТОВ «СС Лоун» надіслало позивачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використала для підтвердження підписання кредитного договору, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Пунктом 4.8 кредитного договору у випадку схвалення заявки позичальника на видачу кредиту, сума кредиту у гривні перераховується на платіжну картку позичальника не пізніше однієї доби з дати схвалення заявки кредитором та підписання позичальником Договору, шляхом безготівкового переказу на платіжну картку позичальника. Реквізити платіжної картки зазначені позичальником при реєстрації в його особистому кабінеті. Відповідно до статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо права ТОВ «Фінфорс». Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до пункту 1.1 договору факторингу №40071779-134, укладеного 22.12.2021 між ТОВ «СС Лоун» та ТОВ «Фінфорс», останнє зобов`язалося передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «СС Лоун», а ТОВ «СС Лоун» зобов`язалося відступити ТОВ «Фінфорс» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за яким настав до третіх осіб-боржників, включаючи суму основного зобов`язання, проценти, комісію, неустойку та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «СС Лоун». Витяг з реєстру прав грошових вимог, який є додатком №1 до вказаного договору факторингу, підтверджує те, що ТОВ «СС Лоун» відступило на користь ТОВ «Фінфорс» право вимоги за кредитним договором № 1595413-А від 13.09.2021 на загальну суму 48465,00 грн. Згідно зі статтею 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Відповідачка була повідомлена про перехід до позивача права вимоги шляхом направлення TOB «СС Лоун» на електронну адресу відповідача (позичальника) електронного листа. Таким чином, ТОВ «Фінфорс» є юридичною особою, яка має право вимоги відповідно до договору факторингу №40071779-134. Щодо відсотків за користування договором: Судом досліджені надані позивачем докази, сам кредитний договір, додатки до нього, з яких вбачається, що відповідач підписавши угоду електронно - цифровим підписом погодився з розміром відсотків, які підлягають сплаті за користування кредитом а також порядком їх зміни та сплати, в тому числі і у випадку прострочення платежу. Крім того, в матеріалах справи знаходиться розрахунок заборгованості, який відповідачем не спростовано. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Тому суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідач погодила відсотки за користування кредитом, порядком їх зміни та сплати. Разом із тим, суд виходить з наступного: Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»), при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності спорінодному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. При цьому, суд звертає особливу увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Положеннями ст.ст. 6, 627 ч.1 ЦК України, визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, вимога щодо врахування принципу розумності, як і принципу справедливості, є прямою вимогою закону до договору. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004у справі №1-33/2004. Суд приймає до уваги, що у пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004 зазначено, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. З огляду на вказані положення, суд першої інстанції вважає, що нарахування заборгованості за відсотками у розмірі 30465,00 грн, яке фактично більше ніж в два рази перевищує заборгованість за тілом кредиту, також може свідчити про несправедливі умови договору та фактично є надмірним тягарем для відповідача щодо сплати кредиту, а тому суд зменшує їх у цій частині до 9000,00 грн. Щодо судових витрат. За подання позову до суду Товариство сплатило судовий збір в сумі 3028 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 4539 від 15.10.2024 року. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ЦПК України). Ціна позову становила 48465,00 грн. Задоволений позов в сумі 27000,00 грн., тобто 55,71 %. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути 1687, 00 грн. судового збору. Решту судового збору слід віднести на рахунок позивача. Витрати на правничу допомогу адвоката. На підтвердження сплати 7000 гривень за надані послуги адвоката надана відповідна платіжна інструкція № 4546 від 15.10.2024 року. Відповідно до положень ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з положеннями ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з положень ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд нагадує, що одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, який передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічне положення міститься і в тексті ч.1 ст.81 ЦПК України згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Питання стягнення судових витрат на оплату професійної правової допомоги неодноразово були предметом розгляду у постановах Верховного Суду. Так, згідно з правовим висновком Верховного Суду, який висловлений у постанові від 20.07.2021 року у справі № 922/2604/20 відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. Суд також приймає до уваги усталену практику Верховного Суду (постанови у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18) згідно з якою витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Суд нагадує, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач не скористалась своїм правом на подання клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Враховуючи складність справи, приймаючи до уваги об?єм роботи, проведений адвокатом та якість цієї роботи, суд доходить до висновку про співмірність складності цієї справи. До позову додано сам договір про надання правничої допомоги, акт прийому передачі виконаних робіт, додаток з описом конкретних робіт та витраченого часу. Водночас ці витрати на правничу допомогу також підлягають розподілу пропорційно задоволених вимог позову, тому задоволенню підлягає сума 3899,70 грн. Решту витрат на правничу допомогу слід віднести на рахунок позивача. На підставі наведеного,

Outcome: partial