Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

17 березня 2025 року [PERSON] , діючи через свого представника [PERSON] , через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮРИДИЧНИЙ ЦЕНТР ЗАХИСТУ БОРЖНИКІВ» (далі - ТОВ «ЮРЦЗБ») про визнання трудових відносин припиненими. Свою позиції позивач обґрунтовує тим, що перебуває на посаді підписанта ТОВ «ЮРИДИЧНИЙ ЦЕНТР ЗАХИСТУ БОРЖНИКІВ», відомості було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У зв`язку із життєвими обставинами ним було подано заяву про звільнення з посади підписанта ТОВ «ЮРЦЗБ» за власним бажанням. Позивачем було запропоновано скликати позачергові збори учасників ТОВ «ЮРЦЗБ», з включенням до порядку денного питання щодо звільнення підписанта ТОВ «ЮРЦЗБ» [PERSON] . Заяву про звільнення та повідомлення про скликання позачергових зборів учасників ТОВ «ЮРЦЗБ» було направлено 21 жовтня 2024 року, проте відповідачем надіслані звернення були повністю проігноровані. Зазначає, що за відсутності рішення загальних зборів ТОВ «ЮРЦЗБ» про звільнення підписанта порушуються його права на припинення трудових відносин. Вважає, що ситуація, яка склалася, явно порушує законні права та інтереси позивача, що це є підставою для звернення до суду за захистом порушеного права. У зв`язку з чим просить визнати припиненими трудові відносини між підписантом [PERSON] та ТОВ «ЮРИДИЧНИЙ ЦЕНТР ЗАХИСТУ БОРЖНИКІВ» на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з 18 жовтня 2024 року та стягнути судові витрати. 07 травня 2025 року представником відповідачаТОВ «ЮРИДИЧНИЙ ЦЕНТР ЗАХИСТУ БОРЖНИКІВ» подано відзив на позовну заяву. У відзиві зазначено, що з дати державної реєстрації ТОВ «ЮРЦЗБ» 24 травня 2021 року до 25 січня 2024 року позивач займав посаду заступника генерального директора, з якої був звільнений на підставі Наказу № 1-К від 25 січня 2024 року. На час звернення до суду трудові відносини є припиненими більше одного року. Позивачу відомо про викладені факти, звернення до суду є зловживанням процесуальними правами та направлене на завдання шкоди відповідачу (паплюження ділової репутації, витрати на надання правничої допомоги тощо). Зазначає, що запису Єдиному державному реєстрі фiзичних осiб-пiдприємцiв та громадських формувань: «Прізвище, ім`я та по батькові осіб, які мають право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, та наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи: Мельничук Антон Юрійович (Повноваження: Вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо), було вчинено під час державної реєстрації юридичної особи на підставі Рішення №1 одноосібного засновника ТОВ «ЮРЦЗБ» від 21 травня 2021 року, відповідно до п. 6 якого вирішено, визначити особу, яка може вчиняти дії від імені юридичної особи Мельничука А.Ю. Після зміни 13 грудня 2022 року позивачем прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] », останній зобов`язаний був змінити особисті документи. З дати зміни позивачем прізвища, фактично втрачена можливість здійснювати представництво юридичної особи, оскільки до Єдиного державного реєстру фiзичних осiб-пiдприємцiв та громадських формувань відповідні зміни внесені не були, зокрема з підстав того, що позивачем приховувався факт зміни прізвища /а.с. 57-75/. 09 травня 2025 року представником позивача [PERSON] до суду надіслані додаткові пояснення у справі, відповідно до яких зазначено, що незрозуміло, як ТОВ «ЮРЦЗБ» могло бути не повідомлено про зміну анкетних даних [PERSON] , враховуючи значний період існування трудових відносин та те, що позивач перебував на посаді заступника генерального директора товариства. Зазначає, що наведені відповідачем у відзиві обставини жодним чином не перешкоджали виключенню даних про перебування позивача на посаді підписанта товариства з Єдиного державного реєстру фiзичних осiб-пiдприємцiв та громадських формувань. Зазначає, що факт звільнення позивача з посади заступника генерального директора взагалі не доведений /а.с. 77-84/. 25 травня 2025 року представником відповідача [PERSON] надані додаткові пояснення у справі, у яких остання звертає увагу суду на те, що дії направлені на зміну анкетних даних позивачем в подальшому не донесені до відповідача з особистих мотивів, відомих тільки [PERSON] . Вважає, що саме з метою створення нових документів, що посвідчують особу на відміну від персональних даних за якими особа обліковується у ТЦК та СП позивачем не було вчинено зміну анкетних даних та не доведено до роботодавця. Зазначає, що позивачу було доведено особисто про звільнення із займаної посади заступника генерального директора з 25 січня 2024 року. [PERSON] (позивач до зміни прізвища) відмовився ознайомлюватися (проставити підпис у відповідній частині) із наказом про звільнення та отримати копію наказу, про що складено відповідний акт. До пояснень представник відповідача додала лише копію наказу № 1-К від 25 січня 2024 року, копії акту не надано /а.с. 88-95/. Ухвалою суду від 22 вересня 2025 року провадження у цивільній справі було закрито на підставі ч.1 ст. 255 ЦПК України. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 10 листопада 2025 року вищезазначену ухвалу було скасовано, справу направлено для продовження розгляду. У судове засідання позивач та його представники не з`явились. Представник позивача [PERSON] надала заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують та просять стягнути з відповідача судові витрати, в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився. Надав до суду додаткові пояснення у справі, згідно яких підтримав раніше подані заперечення проти позовної заяви. Вказує на зловживання позивачем процесуальними правами, оскільки він знав про своє звільнення з 25 січня 2024 року. Незважаючи на це, він звернувся до суду через більш ніж один рік після припинення трудових відносин, не оспорюючи наказ та не заявляючи вимог про поновлення. Вважає, що відсутній предмет спору та позивачем пропущений строк звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України. Зазначає, що наявність відомостей у Єдиному державному реєстрі не є трудовими правовідносинами. Реєстраційні повноваження особи діяти від імені юридичної особи не тотожні трудовому договору, не створюють обов`язку виконувати трудову функцію, не підтверджують існування трудових відносин. Дослідивши докази в сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно із частиною першою ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Конституційний суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року у справі №1-14/2004, від 16 жовтня 2007 року у справі №1-16/2007 та від 29 січня 2008 року у справі №1-5/2008 вказав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Як регламентовано ст.ст. 21, 22, 23 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Будь-яке пряме або непряме обмеження трудових прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (ст.48 КЗпП України). У силу положень п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили (ст.38 КЗпП України). Зі змісту позовних вимог вбачається, що [PERSON] перебуває на посаді підписанта ТОВ ЮРИДИЧНИЙ ЦЕНТР ЗАХИСТУ БОРЖНИКІВ». Судом встановлено, що 21 жовтня 2024 року позивач [PERSON] засобами поштового зв`язку направив відповідачу ТОВ «ЮРИДИЧНИЙ ЦЕНТР ЗАХИСТУ БОРЖНИКІВ» заяву про звільнення, проект повідомлення про скликання загальних зборів учасників ТОВ «ЮрЦЗБ» та проект протоколу загальних зборів учасників ТОВ «ЮрЦЗБ» /а.с. 12/. Згідно копії заяви [PERSON] про звільнення /а.с.11/, адресованої загальним зборам учасників ТОВ «ЮРИДИЧНИЙ ЦЕНТР ЗАХИСТУ БОРЖНИКІВ» та засновникам [PERSON] , [PERSON] , датованою 18 жовтня 2024 року, останній просить провести позачергові загальні збори учасників та звільнити його за угодою сторін з наступної посади: Підписант на підставі п. 1 статті 36 КЗпП. Останнім робочим днем просить вважати 18 жовтня 2024 року. В пункті 3 заяви також зазначено: «Окрім цього додатково маю намір повідомити Вас про наступне: звільнення у зв`язку з тим, що довгий час не здійснюю повноваження підписанта Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮРИДИЧНИЙ ЦЕНТР ЗАХИСТУ БОРЖНИКІВ» (ЄДРПОУ: 44272785), не маю наміру продовжувати здійснення повноважень». Відповідно до копії проєкту повідомлення про скликання загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮРИДИЧНИЙ ЦЕНТР ЗАХИСТУ БОРЖНИКІВ» від 18 жовтня 2024 року, підписаного [PERSON] , в пункті 3 зазначено про порядок денний Зборів: про звільнення підписанта [PERSON] /а.с. 10/. В матеріалах справи наявний Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань /а.с. 13-15/, за яким керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮРИДИЧНИЙ ЦЕНТР ЗАХИСТУ БОРЖНИКІВ» (ЄДРПОУ 44272785) є [PERSON] , а представником [PERSON] , з повноваженнями: вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо. Засновниками ТОВ «ЮРЦЗБ» є [PERSON] та [PERSON] . Установчим документом є Модельний статут. У відомостях про органи управління юридичної особи зазначено: Вищий: Загальні збори учасників, Виконавчий: Генеральний директор. Державна реєстрація ТОВ «ЮРЦЗБ» відбулася 24 травня 2021 року. Як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] є директором Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮРИДИЧНЕ БЮРО «АГРУМ ЮРІС» (ЄДРПОУ: 45587426)/а.с. 16-17/. Згідно зі свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] , виданим 13 грудня 2022 року Дарницьким відділом держаної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] , [INFO] , змінив ім`я, про що 13 грудня 2022 року складено відповідний актовий запис № 126. Прізвище, власне ім`я, по батькові після державної реєстрації зміни імені: [PERSON] /а.с. 19/. Відповідачем до відзиву було надано копію Рішення № 1 одноосібного засновника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮРИДИЧНИЙ ЦЕНТР ЗАХИСТУ БОРЖНИКІВ» від 21 травня 2021 року /а.с. 61-62/. Відповідно до п. 5 даного Рішення вирішено обрати одноосібний виконавчий орган Товариства генеральний директор [PERSON] . Згідно з п. 6 Рішення вирішено визначити особу, яка може вчиняти дії від імені юридичної особи [PERSON] , дата народження [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Обмеження щодо представництва юридичної особи відсутні. Цим же рішенням в пункті 10 визначено, що товариство діє на підставі модельного статуту. Пунктом 36 Модельного Статуту Товариства передбачено, що виконавчий орган Товариства є одноосібним, має назву генеральний директор /а.с 63-67/. Також, відповідачем надано до суду копію відповіді на адвокатський запит /а.с. 68/. Згідно відповіді вбачається, що [PERSON] у період часу з 24 травня 2021 року по 25 січня 2024 року займав посаду заступника генерального директора ТОВ «ЮРЦЗБ». Останній вчиняв правочини та здійснював публічне представництво ТОВ «ЮРИДИЧНИЙ ЦЕНТР ЗАХИСТУ БОРЖНИКІВ». З наказу № 1-К від 25 січня 2024 року ТОВ «ЮРИДИЧНИЙ ЦЕНТР ЗАХИСТУ БОРЖНИКІВ» вбачається, що [PERSON] звільнений з посади заступника генерального директора ТОВ «ЮРИДИЧНИЙ ЦЕНТР ЗАХИСТУ БОРЖНИКІВ» з 25 січня 2024 року /а.с 92/. Підпис про ознайомлення з наказом відсутній. В додаткових поясненнях представник відповідача посилалася на складення акту щодо відмови позивача від ознайомлення та отримання наказу про звільнення, але до пояснень такий акт не додано. Управління товариством здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (ч. ч. 1, 2 ст. 97 ЦК України). Частинами першою-четвертою статті 99 ЦК України передбачено, зокрема, що загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. До господарських товариств належить, зокрема, товариство з обмеженою відповідальністю (ч. 1 ст. 84, ч. 2 ст. 113 ЦК України). Товариством з обмеженою відповідальністю є засноване однією або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділено на частки (ч. 1 ст. 140 ЦК України). Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (ч.ч. 1, 2 ст. 97 ЦК України). Органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган (ч. 1 ст. 28 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»). Виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»). Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб (речення перше ч. 2 ст. 99 ЦК України). Виконавчий орган товариства є одноосібним (речення перше ч. 4 ст. 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»). Статутом може бути встановлено, що виконавчий орган товариства є колегіальним, та визначено його кількісний склад (речення перше ч. 5 ст. 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»). Пунктом 36 Модельного статуту ТОВ «ЮРЦЗБ», визначено, що виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є «генеральний директор». Генеральним директором обрано Ковальова С.М. Даних про те, що позивач є учасником товариства, його обрання до складу виконавчого органу або наглядової ради (у разі утворення) стороними не надано. Також не надані функціональні повноваження займаної позивачем посади. Відповідно п. 13 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» у Єдиному державному реєстрі містяться відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта, інформація для здійснення зв`язку з керівником юридичної особи (телефон та/або адреса електронної пошти)), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи. Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Мельничук А.Ю. зазначений як представник з повноваженнями: вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України). Докази у цивільному процесі повинні бути: належними, допустимими, достовірними, достатніми. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Зі змісту ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї (ч. 1 ст. 84 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням вищенаведеного, додані позивачем докази не доводять того, що він перебуває на посаді підписанта ТОВ «ЮРИДИЧНИЙ ЦЕНТР ЗАХИСТУ БОРЖНИКІВ». Позивач не є директором та іншою особою, яка має право скликати загальні збори учасників товариства з включенням до порядку денного питання про припинення своїх повноважень відповідно до вимог Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». Ані позивачем, ані його представниками, не було надано достовірної інформації щодо перебування позивача саме на посаді «Підписант». Представниками позивача не заявлялися клопотання про витребування від відповідача відповідної інформації, що підтверджує перебування позивача саме на такій посаді. Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань лише підтверджує той факт, що позивач був лише представником ТОВ «ЮРИДИЧНИЙ ЦЕНТР ЗАХИСТУ БОРЖНИКІВ», з повноваженнями: вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо. Існування такої посади як «Підписант» не підтверджено належними доказами, зокрема, штатним розписом тощо. Відповідачем лише надані докази, що підтверджують перебування позивача на посаді заступника генерального директора ТОВ «ЮРИДИЧНИЙ ЦЕНТР ЗАХИСТУ БОРЖНИКІВ» та його звільнення із цієї посади з 25 січня 2024 року. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Кожна сторона, у відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, при цьому обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов`язковим за таких обставин та за таких умов (постанова Верховного Суду №752/2345/16-ц від 20.03.2019). Суд зауважує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що він перебуває на посаді підписанта ТОВ «ЮРИДИЧНИЙ ЦЕНТР ЗАХИСТУ БОРЖНИКІВ». За таких обставин позовна заява задоволенню не підлягає. Судові витрати відповідно до статті 141 ЦПК України слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed