Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

02.09.2025 до суду надійшла позовна заява акціонерного товариства «Сенс-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 491039662 від 10.11.2020 у розмірі 71 805,27 грн, яка складається з: простроченого тіла кредиту у розмірі 31 166,65 грн, відсотків за користування кредитом у сумі 40 638,62 грн; а також понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 236,71 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 10.11.2020 [PERSON] шляхом підписання оферти на укладання угоди про надання кредиту № 491039662 запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Банк прийняв пропозицію відповідача та підписав акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Акцепт пропозиції на укладення угоди отримано відповідачем, про що свідчить його власноручний підпис. У додатку № 1 до угоди сторони узгодили графік платежів та розрахунок вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахування вартості супутніх послуг. Отже 10.11.2020 між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір. Представник позивача вказує, що банк взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Водночас відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем у розмірі 71 805,27 грн, яка складається з: простроченого тіла кредиту у розмірі 31 166,65 грн, відсотків за користування кредитом у сумі 40 638,62 грн. Ухвалою суду від 08.09.2025 вказану позовну заяву залишено без руху, надано позивачеві п`ятиденний строк на усунення недоліків, вказаних в мотивувальній частині ухвали суду. 13.09.2025 до суду від представника позивача АТ «Сенс Банк» - адвоката Полєтаєвої Т.Ю., надійшла заява про усунення недоліків позовної зави. Ухвалою суду від 15.09.2025 після усунення представником позивача недоліків позовної заяви відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідачу надано строк на подання відзиву на позов. Позивач не надавав суду клопотань про розгляд справи в загальному порядку або в спрощеному порядку з викликом сторін, в позові не зазначав, що заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач повідомлений щодо розгляду справи належним чином. Копія ухвали про відкриття провадження по справі, копія позову та долучених до нього документів, направлені відповідачу за місцем його реєстрації. Відповідач відзиву не подав. Оскільки відповідачем у встановлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. За таких обставин відповідно до ст. 280 ЦПК України суд розглянув справу в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору, відповідач повідомлений щодо розгляду справи належним чином, відзиву не подав. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд зазначає таке. Відповідно до копії оферти на укладання угоди про надання кредиту № 491039662 від 10.11.2020 [PERSON] запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Умовами споживчого кредиту є: тип кредиту «кредит готівкою»; сума кредиту 38 050,95 грн; процентна ставка становить 39,90 %; тип ставки фіксована; строк кредиту 48 місяців. Дата повернення кредиту 11.11.2024. 10.11.2020 [PERSON] власноруч підписано анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Також 10.11.2020 [PERSON] , власноруч підписав паспорт споживчого кредиту, відповідно до умов якого: тип кредиту споживчий кредит; сума/ліміт кредиту становить 38 050,95 грн; спосіб надання кредиту безготівковий; строк кредитування 48 місяців; процента ставка становить 39,90 % річних; тип процентної ставки фіксована; загальні витрати за кредитом становлять 38 630,43 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом становить 76 681,38 грн; реальна річна процента ставка 48,12 відсотків річних. У додатку № 1 до угоди про надання кредиту № 491039662 від 10.11.2020 встановлено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахування вартості всіх супутніх послуг. Відповідно до вказаного графіку датою видачі кредиту є 10.11.2020; сума кредиту 38 050,95 грн; щомісячна сплата за кредитом становить 1597,55 грн, яка включає в себе сплату частини тіла кредиту та нараховані відсотки за користування кредитом; дата щомісячного платежу до 03 числа кожного місяця. Вказаний графік підписано власноруч [PERSON] та представником АТ «Альфа-Банк». Відповідно до копії меморіального ордеру № 774620 від 11.11.2020 АТ «Сенс Банк» перерахувало на рахунок № [NUMBER] грошові кошти у сумі 38 050,95 грн. Призначення платежу: надання кредиту за кредитним договором № 491039662 від 10.11.2020. Згідно з випискою по особовим рахункам з 10.11.2020 по 19.05.2025, сформованої АТ «Сенс Банк», на рахунок № [NUMBER] , відкритий на ім`я [PERSON] , банком 11.11.2020 перераховано грошові кошти у розмірі 38 050,95 грн. Також у вказаній виписці відображено нарахування банком процентів за користування кредитними коштами та часткове погашення [PERSON] за кредитним договором. Відповідно до копії витягу зі статуту АТ «Сенс Банк», затвердженого позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 12.08.2022 АТ «Сенс Банк» є правонаступником усіх прав і зобов`язань АТ «Альфа-Банк», код ЄДРПОУ 23494714. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом, складеним представником АТ «Сенс Банк», у відповідача [PERSON] наявна заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 491039662 від 10.11.2020 станом на 19.05.2025 у загальному розмірі 71 805,27 грн, яка складається з: тіла кредиту у розмірі 31 166,65 грн, відсотків за користування кредитом у сумі 40 638,62 грн. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина 3 статті 1054 ЦК України). Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредит відповідачеві надано шляхом перерахування банком грошових коштів на належний йому картковий рахунок, що підтверджено копією меморіального ордеру про видачу коштів та випискою по особовому рахунку відповідача. Відповідачем розрахунок заборгованості не заперечений, належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача про наявність заборгованості та її розмір, суду не надано. Отже, враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість перед позивачем, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 491039662 від 10.11.2020 у загальному розмірі 71 805,27 грн, яка складається з: простроченого тіла кредиту у розмірі 31 166,65 грн, відсотків за користування кредитом у сумі 40 638,62 грн. Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн, відповідно до статті 141 ЦПК України стягуються з відповідача на користь позивача. Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Верховного Суду від 04.06.2021 у справі №380/887/20), викладено висновок про те, що витрати, понесені на професійну правничу допомогу, мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови в задоволенні вимог відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та в постановах Верховного суду від 23.01.2020 у справі № 300/941/19 та від 31.03.2020 у справі №726/549/19. На підтвердження витрат представник позивача надав Договір про надання послуг № 1006 від 28.01.2025 (далі договір). Пунктом 3.1 договору встановлений розмір винагороди (гонорару) за надання послуг. В договорі послуги визначені як комплекс юридичних заходів, спрямованих виконавцем на стягнення заборгованості з боржників на користь замовника. Пунктом 3.3 Договору урегулювано оформлення підтвердження фактичного надання послуг з правничої допомоги, зокрема оформлення звітів та підписання акту прийому-передачі наданих послуг. Водночас представником позивача не надано суду та матеріали справи не містять зазначених первинних документів та/або будь-яких інших документів, які б підтверджували обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог позивача в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6236,71 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved