Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Короткий зміст позовним вимог У грудні 2025 року представник позивача ТОВ «Споживчий центр» за допомогою документа сформованого в системі «Електронний суд», звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 29.05.2025-100002549 від 29 травня 2025 року у розмірі 25440,00 грн. та судові витрати у розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 29 травня 2025 року укладено кредитний договір (оферти) № 29.05.2025-100002549. Відповідно до умов договору, позичальнику надано кредит у розмірі 8000,00 грн. строком на 189 днів, дата повернення 03 грудня 2025 року. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.0% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Комісія, пов`язана з наданням кредиту 7% від суми кредиту та дорівнює 560,00 грн., а також комісія за обслуговування кредитної заборгованості. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконано в повному обсязі, у свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 25440,00 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь та судові витрати зі сплати судового збору 2422,40 грн. Рух справи На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 січня 2026 справу передано на розгляд судді Шролик І.С. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, суддею скеровано запит до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) КП ГІОЦ «Реєстру територіальної громади м. Києва» щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача. 23 січня 2026 року надійшла відповідь щодо зареєстрованого місця проживання відповідача в Оболонському районі міста Києва. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23 січня 2026 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду на 23 лютого 2026 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлялися належним чином. В позовній заяві представник позивача просив розглядати справу за їх відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Копія ухвали суду про відкриття спрощеного позовного провадження та судова повістка надсилалась відповідачу на адресу зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] . Згідно зі зворотнім поштовим сповіщенням, судова повістка повернута до суду без вручення із позначенням «адресат відсутній». Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Дослідивши письмові докази подані в обґрунтування позову, судом встановлені наступні обставини та правовідносини між сторонами. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 29.05.2025-100002549 від 29 травня 2025 року в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», частиною якого є відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт). Відповідно до умов договору, [PERSON] надано кредит у розмірі 8000,00 грн. строком на 189 днів, дата повернення 03 грудня 2025 року, з використанням електронного платіжного засобу для надання коштів позичальнику за договором [NUMBER] . Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.0% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Комісія, пов`язана з наданням кредиту та обслуговування кредитної заборгованості 7% від суми кредиту та дорівнює 560,00 грн. ТОВ «УПР» надало відповідь 10 грудня 2025 року на звернення ТОВ «Споживчий центр» в якому зазначають, що на виконання умов укладеного договору на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01 квітня 2024 року здійснило переказ 29 травня 2025 року 19:25:15 на суму 8000,00 грн, номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 756417904, призначення платежу: Видача за договором кредиту №29.05.2025-100002549. Згідно з довідки-розрахунку, наданої позивачем, заборгованості за договором № № 29.05.2025-100002549 від 29 травня 2025 року станом на 03 грудня 2025 року становить 25440,00 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8000,00 грн., по процентам в розмірі 11760,00 грн., комісії 1680,00 грн. та неустойки 4000,00 грн. Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Відповідно до змісту ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно з вимогами ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з вимогами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стороною відповідача не надано будь-яких доказів в розумінні положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на спростування даних обставин, як на підтвердження своїх заперечень проти позову. Саме на позивача покладено обов`язок доведеності заявлених позовних вимог. Судом досліджено надану позивачем довідку-розрахунок заборгованості, з якої вбачається, що загальний залишок заборгованості за наданим кредитом становить 8000,00 грн., залишок заборгованості за відсотками 11760,00 грн, комісія за надання кредиту та обслуговування - 1680,00 грн. На підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку, що обсяг заборгованості за використання кредитних коштів знайшов своє документальне підтвердження, тому підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» в розмірі 21440,00 грн. Щодо заявлених ТОВ «Споживчий центр» позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості по неустойці 4000,00 грн суд приходить до висновку про відмову в їх задоволенні, оскільки штрафні санкції (неустойка) нараховані в період воєнного стану, що прямо суперечить п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 року № 2120-IX, серед іншого, внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК та доповнено його пунктом 18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Здійснюючи тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, Верховний Суд в постанові від 12 червня 2024 року у справі № 910/10901/23 виснував, що в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки - звільнення від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення повернення коштів. Аналогічна позиція Верховного Суду викладена в постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23, яку згідно положення частини 4 ст. 263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин. Отже, на період дії воєнного стану позичальники звільняються від сплати неустойки (штрафу та пені), тому суд відмовляє ТОВ «Споживчий Центр» в задоволенні позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості по неустойки в розмірі 4000,00 грн. На підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку, що обсяг заборгованості за використання кредитних коштів знайшов своє документальне підтвердження, тому підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» в розмірі 21440,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги те, що понесені позивачем судові витрати в сумі 2422,40 грн. пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим з урахуванням ціни позову, згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно задоволеним вимогам 2041,50 грн., відповідно до розрахунку 2422,40х21440/25440.

Outcome: partial