Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

16.09.2025 позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які уточнив та якими просив встановити факт перебування [PERSON] , померлого [INFO] на утриманні [PERSON] , померлої [INFO] , з 1996 року по день смерті [PERSON] , а саме, до [INFO] ; визнати за [PERSON] , у порядку спадкування за законом після смерті діда, [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що письмовою відповіддю приватного нотаріусу Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Гнесько В.Г. № 444/01-16 від 05.09.2025, приватний нотаріус повідомив про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, у зв`язку з тим, що заявник не зміг підтвердити факт знаходження [PERSON] на утриманні [PERSON] . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Представник відповідача Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, заяв про відкладення справи або слухання справи за їх відсутністю не направляв. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила що з початку 70-х років минулого сторіччя добре знає родину [PERSON] ( [PERSON] ), вона є їх сусідкою. Пояснила суду, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік та дружина протягом усього часу з якого вона їх знає та по день смерті [PERSON] . У родини є спільний син [PERSON] , а позивач по справі [PERSON] є сином [PERSON] та відповідно онуком [PERSON] та [PERSON] . Їй відомо, що [PERSON] за життя практично не працював, в той час як [PERSON] до дня своєї смерті працювала на ринку, де торгувала речами. Саме вона утримувала всю сім`ю, зокрема, свого цивільного чоловіка [PERSON] . Підтвердила, що [PERSON] знаходився на утриманні [PERSON] з 1996 року по день смерті останньої, тобто по [INFO] включно. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила що приблизно з 1978-1979 року знає родину [PERSON] ( [PERSON] ), вона є їх сусідкою. Пояснила суду, що [PERSON] та [PERSON] проживали як чоловік та дружина з 1978-1979 року по день смерті [PERSON] . Їй відомо, що [PERSON] за життя не працював, займався веденням домашнього господарства, в той час як [PERSON] мала місце на ринку, де торгувала речами. Саме [PERSON] утримувала свого цивільного чоловіка [PERSON] все життя, зокрема в період з 1996 року по день смерті [PERSON] , тобто до [INFO] . Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.03.1984 року, виданим старшим державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Пеліх А.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 1-620 та акту прийомки індивідуальних домоволодінь від 25.07.1984 року, про що здійснено запис у реєстрову-кадастрову книгу за № 48-148. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п. 1 постанови "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року N 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 05.01.1999 відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) - кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до заповіту від 09 вересня 1986 року, посвідченого Кілійською державною нотаріальною конторою Одеської області та зареєстрованого в реєстрі під № 1756, [PERSON] , все своє майно, яке на день смерті буде їй належати, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, заповіла [PERSON] . Згідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР (1963 року), вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК УРСР (1963 року) в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Судом встановлено, що спадкоємець за заповітом, [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняв, що було також підтверджено ним у заяві про визнання позову, у зв`язку з чим спадкування після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Відповідно до ст. 531 ЦК УРСР (1963 року) - до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Спадкоємцем за законом відповідно до ст. 531 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] являється її утриманець, [PERSON] . В судовому засіданні встановлений факт перебування [PERSON] , померлого [INFO] на утриманні [PERSON] , померлої [INFO] , з 1996 року по день смерті [PERSON] , а саме, до [INFO] , що підтверджено поясненнями допитаних в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Відповідно ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Встановлено, що [PERSON] вступив в управління спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини постійно мешкав разом із спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується будинковою книгою будинку [ADDRESS] , тобто вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 22.10.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який він прийняв після смерті [PERSON] , однак не оформив. Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 83130612 від 04 листопада 2025 року, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Гнесько В.Г., інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] , померлого [INFO] відсутня. Згідно ч. 2 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Судом встановлено, що син спадкодавця [PERSON] , [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом смерть серії [NUMBER] виданим потворно 14.10.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, тобто до дня відкриття спадщини після смерті батька, [PERSON] , померлого [INFO] . Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] являється онук [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.05.2025 року та витягом з ДРАЦС про державну реєстрацію народження № 00051421265 від 26.05.2025. Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Відповідно ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Встановлено, що [PERSON] вступив в управління спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини постійно мешкав разом із спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується будинковою книгою будинку [ADDRESS] , тобто вважається таким, що прийняв спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріусу Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Гнесько В.Г. № 444/01-16 від 05.09.2025, приватний нотаріус повідомив про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, у зв`язку з тим, що заявник не зміг підтвердити факт знаходження [PERSON] на утриманні [PERSON] . Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved