Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» у жовтні 2025 року звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №00-10027001 від 20.10.2024 року. В обґрунтування доводів позовної заяви посилається на те, що 20.10.2024 між ТОВ "Макс кредит" та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №00-10027001 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Кредитодавець надав позичальнику споживчий кредит на суму 8 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплачувати проценти відповідно до умов договору. Кредитор перерахував відповідачу кошти у розмірі 8 000 грн. на її банківську карту. Таким чином кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав. Тому, станом на звернення до суду, заборгованість за кредитним договором становить 20 067,20 грн. Окрім цього, 16.04.2025 ТОВ "Макс кредит" (Клієнт) та ТОВ «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу №16042025-МК/Юніт Капітал та відповідно до витягу з реєстру прав вимоги відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №00-10027001 від 20.10.2024 року. Відповідач належним чином не виконує взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплаті процентів за користування ним, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в загальній сумі 20 067,20 грн., яка складається з: 9 600 грн. сума заборгованості за основним зобов?язанням; 6 467,20 грн. сума заборгованості за нарахованими процентами, 4 000 грн. сума заборгованості за штрафними санкціями, які позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності. Відповідач в судові засідання не з`являлась, про день та час слухання справи була повідомлена відповідно до вимог закону. Про судове засідання відповідач повідомлена також шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада». Причину неявки суду не повідомила, відзив на позов не подавала. З врахуванням вимог п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України за неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності учасника справи в заочному порядку за згодою позивача, та з врахуванням строків розгляду справи, в т.ч. в порядку спрощеного позовного провадження. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, оскільки відповідач щодо інших двох кредитних договорів та заборгованості не висловлювалась. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.10.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 00-9951039 на суму 8 000 грн. зі строком дії кредитної лінії (строк кредитування) 360 календарних днів та кінцевим терміном повернення 15.10.2025 року. Тип ставки фіксована. Відповідно до п.п. 1.5.1 договору стандартна процента ставка складає 0,94 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах Строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3. цього договору. Згідно п.1.6 Кредитодавець одноразово нараховує Комісію за надання кредиту у розмірі 20,00% від Суми кредиту, що складає: 1 600 грн., яку Позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.5 цього Договору. Із п.1.7.1 Договору слідує Денна процентна ставка за цим Договором при застосуванні Стандартної процентної ставки з урахуванням Комісії (у разі її наявності) дорівнює 1.%. П.1.8 та п.1.9 договору передбачено, орієнтовна реальна річна процентна ставка за Стандартною процентною ставкою на дату укладання цього Договору становить 2141,72%. Орієнтовна загальна вартість Кредиту за Стандартною процентною ставкою на дату укладання цього Договору становить 36 672,00 грн 16.04.2025 року між первісним кредитором та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу №16042025-МК/ЮнітКапітал, відповідно до умов якого ТОВ «Юніт Капітал» відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором на загальну суму 20 067,20 грн. З детального розрахунку заборгованості наданого первісним кредитором за кредитним договором №00-10027001 від 20.10.2024 року встановлено, що загальний розмір заборгованості за кредитним договором за період з 20.10.2024 року по 13.01.2025 року яка складає 20 067,20 грн., яка складається з: 8 000 грн. сума заборгованості за основним зобов`язанням; 6 467,20 грн. сума заборгованості за нарахованими процентами; 1 600грн. сума заборгованості за нарахованими комісіями та 4 000 грн. штрафні санкції згідно умов договору. На виконання ухвали суду про витребування доказів АТ «Райффайзен Банк» скерувало на адресу суду лист, в якому зазначило, що банківська картка № [NUMBER] емітована на ім?я [PERSON] . Повний номер рахунку маска картки № [NUMBER] , яка належить [PERSON] . Номер телефона [NUMBER] зазначений в анкетних даних [PERSON] . Також АТ "Райффайзен Банк" надано виписку про рух коштів за банківською карткою № [NUMBER] (рахунок [NUMBER] ), яка належить [PERSON] , за період з 20.10.2024 року до 25.10.2024 року. На підтвердження факту зарахування грошових коштів на банківську картку [PERSON] позивач надав підтвердження щодо здійснення переказу ТОВ «ПрофГід» та додатки до підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів у сумі 8 000 грн. о 21:56 год. від 24.04.2025 року (читабельний в «Електронному суді»). Однак, з витребуваної судом та наданої банком виписки про рух коштів за банківською карткою № [NUMBER] (рахунок [NUMBER] ), яка належить [PERSON] , за період з 20.10.2024 року до 25.10.2024 року, та із додатків до підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПрофГід» не вбачається факт зарахування кредитних коштів у розмірі 8 000 грн. на рахунок [PERSON] , як це передбачено умовами кредитного договору, зокрема і саме 20.10.2024 року о 21:56 год. чи в інший час, як і відсутня дана сума за інші наступні дні. Отже позивачем не підтверджено перерахування коштів на банківську карту відповідача. Крім того, позивачем не надано доказів про наявність договірних відносин між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ПрофГід» щодо переказу платежів. Також, в договорі про відкриття кредитної лінії сторонами не обумовлено, що такий переказ буде здійснено через ТОВ «ПрофГід». Враховуючи викладене, зазначена довідка сама по собі не може підтверджувати переказ коштів за кредитним договором на користь відповідача. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Разом з тим, суд зауважує, що відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 751/861/17 (провадження № 61-28582ск18). Суд зауважує, що після отримання відповіді АТ «Райффайзен Банк» на ухвалу суду про витребування доказів, постановленою за клопотанням предстанвика ТОВ "Юніт Капітал", та ознайомлення зі змістом банківської виписки по рахунку [PERSON] (відвантажено через «Електронний суд») позивач не був позбавлений можливості заявити клопотання про витребування судом інших доказів отримання відповідачкою суми кредиту, вказаної у позовній заяві. Проте, такою можливстю позивач не скористався, клопотання про витребування доказів не подав. Таким чином, належних та допустимих доказів на підтвердження факту перерахування відповідачці грошових коштів за кредитним договором суду не надано. Отже, у задоволені позовних вимог необхідно відмовити. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed