Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 31.01.2014 року між ним [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 106 від 31.01.2014 року. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , який народився [INFO] . Після переїзду до Києва Відповідач потрапила під вплив «сумнівних компаній» аморальної поведінки, почала зловживати алкогольними напоями, психотропами та наркотичними речовинами. Не маючи постійної роботи, Відповідач перебивалась тимчасовими підробітками, а зароблене витрачала на алкоголь та наркотики. Протягом останніх двох років сімейне життя між подружжям поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими, як повага до чоловіка та дитини, піклування про створення в сім`ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. З ініціативи Відповідача у них постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає їх дитина, що тяжким чином впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє душевні страждання. За останні 3-4 роки з боку матері почали проявлятись спроби розмови з сином на підвищених тонах. Безпідставні образи сина з залученням ненормативної лексики. На цьому ґрунті у дитини почали виникати психічні та нервові зриви, боязнь бачити матір. Син просто почав уникати зустрічей з нею, в результаті позивачу, як батьку дитини довелося звертатися до фахівця з психології. В даний час [PERSON] з сином [PERSON] проживають окремо та намагаються уникати зустрічей з Відповідачкою та і вона зі своєї сторони зовсім не цікавиться життям дитини та чоловіка. На даний час Сквирським районним судом розглядається справа № 376/1562/25 про розірвання шлюбу. Отже, мати [PERSON] - [PERSON] нехтує своїми обов`язками, щодо виховання дитини, а саме - жодним чином не цікавився життям сина, не піклувався про його здоров`я, - не виявляла жодного інтересу до внутрішнього світу дитини, що являється виною поведінки матері, свідомого нехтування нею своїми обов`язками. [PERSON] за чотири роки навчання сина [PERSON] в школі жодного разу не поцікавилася його успіхами. Не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не зустрічається з ним, майже не спілкується, телефонує в стані алкогольного сп`яніння та запрошує сина на зустрічі в місця не призначенні для перебування неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст. 164 СК України, а саме визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Оскільки, дитина проживає разом з позивачем, тому останній має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Вищезазначені обставини, змушують позивача звернутися до суду з даним позовом, а тому позивач [PERSON] просить суд: Позбавити батьківських (материнських) прав [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ), [INFO] , народжену в м. Києві, ІПН [NUMBER] , зареєстрована: [ADDRESS] . відносно сина - [PERSON] , який народився [INFO] . Судові витратити просить не стягувати з відповідачки. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяви, в яких просив провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та не проводити фіксування судового засідання технічними засобами (а.с.39,57). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями (а.с.34,50,62), відзив до суду не направляла. В матеріалах справи знаходиться копія нотаріально посвідченої заяви 10.12.2025 року, заяву посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченко Т.С. в якій [PERSON] просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, пояснила, що у зв`язку з обставинами, що склалися в її житті не має матеріальної, фінансової, фізичної та моральної змоги, будь-яким чином сприяти вихованню сина та виконувати обов`язки по його утриманню (а.с.58). Представник Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Дяченко Світлана Олександрівна надіслала на адресу суду заяву в якій просила розглянути справу без участі представника служби, а також додали до заяви Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.52). Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Сквирської міської ради в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою представника сквирської міської ради (а. с. 61). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути справу на підставі вимог ст. 223,247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 31.01.2014 року між [PERSON] та [PERSON] Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 106 від 31.01.2014 року, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] (а.с.11). [INFO] у подружжя народився син [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сквирського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис №96 (а.с.12). Після переїзду сім`ї на проживання до Києва відповідач потрапила під вплив «сумнівних компаній» аморальної поведінки, почала зловживати алкогольними напоями, психотропними та наркотичними речовинами. Відповідачка не має постійного місця роботи, що також не заперечує остання своєю нотаріальною заявою про визнання позову (а. с.58 .) Протягом останніх двох років сімейне життя між подружжям поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, кожен з батьків має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими, як повага до чоловіка та дитини, піклування про створення в сім`ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. З ініціативи відповідачки постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає їх дитина, що тяжким чином впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє душевні страждання. За останні 3-4 роки з боку матері почали проявлятись спроби розмови з сином на підвищених тонах. Безпідставні образи сина з залученням ненормативної лексики. На цьому ґрунті у дитини почали виникати психічні та нервові зриви, боязнь бачити матір. Він просто почав уникати зустрічей з нею, в результаті позивачу, як батьку дитини довелося звертатися до фахівця з психології, що також не заперечує відповідачка. В даний час [PERSON] з сином [PERSON] проживають окремо та намагаються уникати зустрічей з відповідачкою та і вона зі своєї сторони зовсім не цікавиться життям дитини та чоловіка. На даний час Сквирським районним судом розглядається справа № 376/1562/25 про розірвання шлюбу. Отже, мати [PERSON] - [PERSON] нехтує своїми обов`язками, щодо виховання дитини, а саме - жодним чином не цікавилася життям сина, не піклувалася про його здоров`я, - не виявляла жодного інтересу до внутрішнього світу дитини. З копії Характеристики виданої директором Гімназії №265 у м. Києві, вбачається, що [PERSON] навчається в 5-а класі Гімназії №265 м. Києва. Учень має статус дитини з особливими освітніми потребами. Батько [PERSON] - [PERSON] активно залучений до освітнього та виховного процесу, відвідує батьківські збори, підтримує регулярний контакт із педагогічним колективом закладу щодо успішності та поведінки сина. Хлопчик доглянутий, завжди охайний, нагодований, проявляє інтерес до навчання, виконує шкільні і домашні завдання відповідно до можливостей, підтримує дружні та конструктивні стосунки з педагогами та однокласниками. Мати дитини [PERSON] контакт із закладом освіти та класним керівником не підтримує (а.с.62). З Психологічного заключення практичного психолога Єжової Н.В. від 22.05.2025 року вбачається, що Дитина має високу емоційну прихильність до обох батьків. З батьком [PERSON] має теплі та довірливі стосунки. Мати [PERSON] викликає в дитини амбівалентні почуття (почуття сорому, образи та любові), що в свою чергу призводить до внутрішнього особистісного конфлікту. [PERSON] часто говорить, про те що мріє, щоб батьки жили разом. Емоційний стан дитини характеризується високим рівнем тривожності та прихованою агресією (а.с.20). 18.12.2025 року до суду надійшов Висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав, в якому зазначено, що комісією встановлено, що малолітній [PERSON] постійно проживає з батьком [PERSON] , який самостійно займається його вихованням та утриманням. Батько та син мешкають за адресою: [ADDRESS] . Малолітній [PERSON] 2014 року народження навчається в гімназії №265 Дніпровського району м. Києва. Мати дитини [PERSON] з сином не проживає, вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться його життям та здоров`ям, інтересами, матеріально не допомагає. В телефонному режимі спеціалістам Служби повідомила, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. На засіданні комісії був присутній малолітній [PERSON] , який повідомив, що постійно проживає з батьком, мати тривалий час не займається його вихованням та утриманням, не цікавиться його життям на навчанням. Тому, приймаючи до уваги зазначене, враховуючи думку дитини, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.55). В матеріалах справи на аркуші 13 міститься копія нотаріально посвідченої заяви (Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Захарченко Т.С.) відповідачки [PERSON] , якою вона надає згоду на розірвання шлюбу між нею та [PERSON] , просить суд встановити місце проживання сина - [PERSON] за місцем проживання його батька [PERSON] . Зважено з усією відповідальністю заявляє суду, що в добровільному порядку, без будь - якого примусу, відмовляється від своїх прав на виконання обов`язків, передбачених Сімейним кодексом України та іншими законодавчими актами України стосовно утримання та виховання сина - [PERSON] , [INFO] . Вона чітко розуміє і усвідомлює наслідки такого вчинку, які можуть настати відносно неї в подальшому. Проаналізувавши вищевказану інформацію судом встановлено, що відповідачка [PERSON] , не цікавиться розвитком дитини, її здоров`ям та харчуванням, не утримує матеріально. Мати не виявляє щодо дитини материнської турботи. Фактично, відповідачка самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному забезпеченню своєї дитини. Дитина перебуває повністю у позивача на вихованні та утриманні, останній дбає про неї, забезпечує усім необхідним. Вищезазначені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове не бажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки покладені на відповідачку законом. Вихованням, доглядом та утриманням дитини займається позивач. Позивачем створені всі умови для нормального розвитку дитини. Відповідачка повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не проявляє до дитини любові, уваги та турботи. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України . Відповідно до ч. ч.8,10 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. В ст.155 СК України вказано, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У ч.1,2 ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст.164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. В ч.1 п.2 ст.164 СК України вказано, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п.15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» із змінами, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надаються дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, та і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Такими особами є один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] проживає разом з позивачем по справі за однією адресою та позивач є його батьком, а тому позивач [PERSON] , відповідно до вимог ст. 165 СК України має право звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідачку. За таких обставин та з урахуванням всього наведеного суд вважає за необхідне позбавити відповідачку батьківських прав, щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] , оскільки судом встановлено, що відповідачка ухиляється без поважних причин від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням дитини, піклуванням про її всебічний розвиток, про стан здоров`я не займається, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо сина, також надала суду заяву про визнання позову. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частиною 3 ст.166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Аналогічна позиція виражена і в абз. 7 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року в якому вказано , що одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно з вимогами ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За таких обставин та відповідно до вимог ст. 166 СК України суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] щомісячно у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з кожного починаючи з 21.08.2025 року (день пред`явлення позову) і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved