Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

У січні 2026 року позивач звернувся до суду з позовом та свої позовні вимоги мотивує тим, що перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумихімпром». 22 грудня 2025 року його було звільнено з посади за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. При звільненні відповідачем не було виплачено заробітну плату в розмірі 119809,74 грн. Просить стягнути вказану суму боргу з виплати заробітної плати. Ухвалою суду від 20 січня 2026 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. У встановлений законом строк клопотання про розгляд справи у судовому засіданні жодна зі сторін не подала. Відповідач у встановлений судом строк відзиву не подав, копію ухвали та позов з додатками отримав 21.01.2026 року. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] працював машиніста насосних установок АТ «Сумихімпром» в ПАТ «Сумихімпром». Звільнений 22.12.2025 року за наказом № 402 за власним бажанням (вихід на пенсію), що підтверджується копією трудової книжки та копією наказу (а.с.7-16). З наданого позивачем повідомлення вбачається, що відповідач не виплатив при звільненні 22.12.2025 року заробітну плату [PERSON] у розмірі 119809,74 грн (а.с. 17). Згідно зі ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Як передбачено ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 233 КЗпП України. За твердженням позивача заробітна плата при звільненні 22.12.2025 року позивачу була нарахована, однак не виплачена роботодавцем. На час розгляду справи представником відповідача не надано до суду будь-яких доказів щодо належного виконання зобов`язань з виплати заробітної плати позивачу, спростування суми заборгованості чи будь-яких інших заперечень щодо задоволення позову. Надані позивачем докази підтверджують наявність заборгованості з виплати заробітної плати позивачу. Враховуючи зазначене, відсутність відомостей про виплату відповідачем заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивачу, з АТ «Сумихімпром» на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати у розмірі 119809 грн. 74 коп. Оскільки позивачі у справах про стягнення заробітної плати відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, на підставі ч. 1 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1331,20 грн за вимогу про стягнення заробітної плати.

Outcome: approved