Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Банилівської сільської ради Чернівецької області , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про встановлення факту родинних відносин , належності правовстановлюючого документу та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом. В позові вказував, що [INFO] померла його мати - [PERSON] . Після смерті матері відкрилася спадщина, яка складається із права на земельну частку пай у землі, яка перебуває у колективній власності колгоспу «Світанок» с. Коритне Вижницького району Чернівецької області, розміром 0,80 га. в умовних кадастрових гектарах. Після смерті матері прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, та звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області, де була заведена спадкова справа № 493/2009. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті матері, [PERSON] , йому було відмовлено з підстав не доведення факту родинних відносин між ним і покійною матір`ю та не доведення факту належності документа, що підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно . Крім нього, спадкоємцями першої черги за законом є його рідний брат - [PERSON] і сестра - [PERSON] , які спадщину не прийняли і на неї не претендують. Інших спадкоємців за законом чи заповітом, а також осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні немає. Просить встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є матірю [PERSON] , [INFO] .. Встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ЧВ № 0104550 від 28.10.1996 року розміром 0,80 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться в с. Коритне Вижницького району Чернівецької області і перебуває у колективній власності колгоспу « Світанок» с. Коритне Вижницького району Чернівецької області - [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнати за [PERSON] , [INFO] право на спадкове майно за законом на земельну частку (пай), після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , посвідчене Сертифікатом на право на земельну частку (пай), серії ЧВ № 0104550 від 28.10.1996 року, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) № 723, розміром 0.80 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель колгоспу «Світанок» с. Коритне Вижницького району Чернівецької області, виданий Вижницькою районною державною адміністрацією Чернівецької області на підставі розпорядження № 22 від 04.09.1996 року. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. В адресованій суду заяві позов підтримали просили його задовольнити. Представник Банилівської сільської ради Вижницького району в судове засідання не з`явився, хоча повідомлений про день, годину та місце слухання справи належним чином, від нього надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі, позов визнав, щодо визнання права власності на спадкове майно за позивачем не заперечував. Представник Головного управління держгеокадастру України в Чернівецькій області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки. В клопотанні адресованому суду просить справу розглядати у їх відсутність. Треті особи: [PERSON] , [PERSON] не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи через Веб сайт «Судова влада». Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що [INFO] померла його мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть № [NUMBER] від 22.01.2001 року. Після смерті матері відкрилася спадщина, яка складається із права на земельну частку пай у землі, яка перебуває у колективній власності колгоспу «Світанок» с. Коритне Вижницького району Чернівецької області, розміром 0,80 га. в умовних кадастрових гектарах, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку хай серія ЧВ № 0104550 від 28.10.1996 року. Позивач після смерті матері прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, та звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області, де була заведена спадкова справа № 493/2009. Крім нього, спадкоємцями першої черги за законом є його рідний брат - [PERSON] і сестра - [PERSON] , які спадщину не прийняли і на неї не претендують. Інших спадкоємців за законом чи заповітом, а також осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні немає, що підтверджується довідкою Банилівської сільської ради № 02-18/546 від 25.05.2025 року. Згідно постанови нотаріуса № 123/02-31 від 13.03.2025 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті матері, [PERSON] , позивачу було відмовлено з підстав не доведення факту родинних відносин між ним і покійною матір`ю та не доведення факту належності документа, що підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно, що Крім нього, спадкоємцями першої черги за законом є його рідний брат - [PERSON] і сестра - [PERSON] , які спадщину не прийняли і на неї не претендують. Інших спадкоємців за законом чи заповітом, а також осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні немає. Книгою реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) підтверджується, що [PERSON] , яка проживає в с. Бережонка Вижницького району, є власником Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЧВ № 0104550 . В довідці Банилівської сільської ради № 02-18/245 від 24.02.2025 року вказано, що [PERSON] , згідно свідоцтва про смерть № 29 від 22.10.2001р. та [PERSON] і згідно сертифікату на право на земельну частку (пай), серія ЧВ № 0104550 і [PERSON] одна й та сама особа, іншої немає. За правилами п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові,місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Обумовлений факт підлягає встановленню в судовому порядку за наявності наступних умов: 1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, та чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 2) заявник не має іншої можливості встановити факт, що має для нього юридичне значення, в зв`язку з чим єдиним способом встановлення необхідного факту є ухвалення судом відповідного рішення; 3) якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) вказано, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВС України від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У п.3.5 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» надано роз`яснення, що спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30.05.2008 року №7. Згідно зі ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи , яка померла, до інших осіб. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У Перехідних положеннях Земельного Кодексу України визначено, у разі коли спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно до ст.125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено у завершені процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. У п.3.5 - вказано, що правильною є практика судів, які у випадку не завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку розпочав за життя спадкодавець та не встиг закінчити, визнають за спадкоємцем таке право. Таким чином, до позивача, як спадкоємця за законом переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі і на право на завершення приватизації спірної земельної ділянки та одержання правовстановлюючого документа на неї. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. ст. 182, 328, 392, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved