Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

27 травня 2025 року позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Тішунін О.А. звернувся до суду з позовом, в якому, просив стягнути з відповідача КП «Міський тролейбус» матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 107942,94 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 24 грудня 2024 року, о 21 годині 00 хвилин, у м. Кривому Розі, Центрально-Міському районі, по просп. Мира, [PERSON] будучи посадовою особою відповідальною за утримання та експлуатаційний стан контактної мережі тролейбусної лінії, не забезпечив її утримання у стані, що відповідає встановленим вимогам, своєчасно не вжив заходів по її обслуговуванню, що призвело до її розриву та створило перешкоду для руху та в подальшому транспортний засіб Mercedes-Benz реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] здійснив наїзд на перешкоду у вигляді контактної мережі тролейбуса та спричинив механічні пошкодження транспортного засобу чим завдало матеріальних збитків. Транспортний засіб «Mercedes-Benz 0560», реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] належить позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «Mercedes-Benz 0560», реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] отримав значні механічні пошкодження. Згідно Постанови Центрально-Міського районного суду від 05 лютого 2025 року у справі № 216/843/25 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн. Відповідно до висновку експерта транспортно-товарознавчого дослідження № Д10/03/25 від 31 березня 2025 року, сума матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого в ДТП транспортного засобу «Mercedes-Benz 0560», реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] складає107942,94 грн. Відповідно до постанови Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 05 лютого 2025 р. у справі № 216/843/25, дорожньо-транспортна пригода, яка трапилась 24 грудня 2024 року, о 21 годині 00 хвилин, у м. Кривому Розі, Центрально-Міському районі та внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб «Mercedes-Benz 0560», реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , сталась через розрив контактної мережі тролейбусної лінії, тобто через не вжиття заходів по їх обслуговуванню та утримуванню в належному технічному стані. Оскільки ДТП, внаслідок якої [PERSON] завдано шкоди, сталася з вини [PERSON] , який на момент цієї дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з КП «Міський тролейбус», то з роботодавця та власника джерела підвищеної небезпеки, слід стягнути на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 107942,94 грн. Ухвалою судді від 29 серпня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, роз`яснено учасникам справи їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи. 11 вересня 2025 року від представника відповідача КП «Міський тролейбус» - Приходька О.Я. надійшов відзив на позовну заяву, у якому він заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на необґрунтованість матеріальної шкоди належними та допустимими доказами. Зазначив, що висновок експерта, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, містить порушення при визначенні розміру матеріального збитку та порушення Методики, а також дослідження проведено на підставі огляду без участі відповідача, тому цей висновок, на думку представника відповідача, не відповідає критеріям належності, допустимості та достовірності. Крім того, постанова у справі про адміністративне правопорушення не звільняє позивача від обов`язку доказувати всі елементи складу цивільного правопорушення. 15 січня 2026 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Від представника позивача [PERSON] адвоката Тішуніна О.А. надійшла заява про проведення судового засідання без участі позивача та його представника. Представник відповідача КП «Міський тролейбус» до суду не з`явився, скерував заяву про розгляд справи без їх участі, проти позовних вимог заперечує, з обставни викиданих у відзиві на позовну заяву. З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку ч. 3 ст. 211, ч. 4 ст. 223 ЦПК України за наявними в ній доказами. Судом встановлено, що[PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , є власником транспортного засобу марки «Mercedes-Benz 0560», реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] . 24 грудня 2024 року, о 21 годині 00 хвилин, у м. Кривому Розі, Центрально-Міському районі, по просп. Мира, [PERSON] будучи посадовою особою відповідальною за утримання та експлуатаційний стан контактної мережі тролейбусної лінії, не забезпечив її утримання у стані, що відповідає встановленим вимогам, своєчасно не вжив заходів по її обслуговуванню, що призвело до її розриву та створило перешкоду для руху та в подальшому транспортний засіб Mercedes-Benz реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] здійснив наїзд на перешкоду у вигляді контактної мережі тролейбуса та спричинив механічні пошкодження транспортного засобу чим завдало матеріальних збитків. Згідно Постанови Центрально-Міського районного суду від 05 лютого 2025 року у справі № 216/843/25 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн. На момент скоєння ДТП, [PERSON] перебував у трудових відносинах з КП «Міський тролейбус» будучи посадовою особою відповідальною за утримання та експлуатаційний стан контактної мережі тролейбусної лінії, що не заперечується відповідачем. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до висновку експерта транспортно-товарознавчого дослідження № Д10/03/25 від 31 березня 2025 року, сума матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого в ДТП транспортного засобу «Mercedes-Benz 0560», реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] складає 107942,94 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди; Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України відповідальність за шкоду, завдану фізичній чи юридичній особі рішеннями, діями або бездіяльністю працівника під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах. Частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За загальними правилами цивільна відповідальність за завдану шкоду настає за наявності чотирьох складових: неправомірних дій, заподіювача шкоди, негативного наслідку таких дій (шкоди), причинного зв`язку між діями заподіювача шкоди та завданою шкодою, а також вини особи, яка завдала шкоду. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди, тобто відповідача. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача діючим законодавством покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. В той же час законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про міський електричний транспорт», міський електричний транспорт складова частина єдиної транспортної системи, призначена для перевезення громадян трамваями, тролейбусами, поїздами метрополітену на маршрутах (лініях) відповідно до вимог життєзабезпечення населених пунктів. Об`єкти міського електричного транспорту рухомий склад, контактні мережі, тягові підстанції, колії трамвайні та метрополітену, а також споруди, призначені для забезпечення надання транспортних послуг. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про міський електричний транспорт» до складу міського електричного транспорту входять підприємства, що надають транспортні послуги, об`єкти міського електричного транспорту, системи електропостачання та зв`язку, будівлі та службові приміщення.Вимоги до технічного стану, обслуговування, ремонту об`єктів міського електричного транспорту та їх охорони встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про міський електричний транспорт» технічний і санітарний стан рухомого складу, який працює на маршрутах (лініях), та інших об`єктів міського електричного транспорту повинен відповідати вимогам Правил дорожнього руху, Правил експлуатації трамвая та тролейбуса, Правил технічної експлуатації метрополітену, а також нормам у цій сфері. Правила експлуатації трамвая та тролейбуса, затверджені Наказом Міністерства інфраструктури України 03 лютого 2020 року № 36 (далі Правила), встановлюють вимоги до технічного і санітарного стану рухомого складу, який працює на маршрутах (лініях), та інших об`єктів міського електричного транспорту, призначених для надання послуг з перевезень трамвайними вагонами і тролейбусами (далі - рухомий склад), а також до організації руху і роботи підприємств міського електричного транспорту (далі - підприємств) та їх працівників. Згідно з пунктом 5 Розділу ІІ Правил підприємства здійснюють свою діяльність відповідно до Законів України «Про дорожній рух», «Про транспорт», «Про міський електричний транспорт» та інших нормативно-правових актів у сфері міського електричного транспорту. Таким чином, підприємства, які здійснюють діяльність з надання послуг із перевезення електротранспортом та утримують відповідні об`єкти міського електротранспорту є володільцями джерела підвищеної небезпеки, внаслідок дії яких (джерел підвищеної небезпеки) може бути завдана шкода майну фізичної або юридичної особи. Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 24 грудня 2024 року сталася з вини посадової особи відповідальної за утримання та експлуатацію контактної мережі тролейбусної лінії,що призвело до її розриву та створило перешкоду для руху та в подальшому транспортний засіб Mercedes-Benz реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] здійснив наїзд на перешкоду у вигляді контактної мережі тролейбуса та спричинив механічні пошкодження транспортного засобу, який належить на праві власності позивачу. Доказів того, що вказана ДТП та як її наслідок завдання шкоди позивачу, сталась внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, що могло б розглядатись як обставина для звільнення відповідача як особи, яка здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки, від обов`язку відшкодування шкоди, суду не надані. Згідно з ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Доводи відповідача про те, що Висновок експерта є неналежним та недопустимим доказом суд відхиляє, враховуючи, що під час проведення транспортно-товарознавчого дослідження судовий експерт, який попереджений про кримінальну відповідальність, провів вказане дослідження враховуючи нормативні акти, методики, тощо, перелік яких наведений у Висновку, тоді як доводи, викладені у відзиві, зводяться до припущень та суб`єктивного бачення порядку проведення експертного дослідження відповідачем, який не є експертом. При цьому суд зауважує, що відповідач не був позбавлений права заявити клопотання про проведення відповідної судової експертизи із викладенням мотивів необхідності її призначення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Таким чином, відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами розмір заявленої позивачем матеріальної шкоди, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути суму матеріального збитку у розмірі 107942,94 грн. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до вимог частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правничу допомогу, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Позивачем заявлено про стягнення з відповідача витрат за проведення експертизи в сумі 6500 грн, судовий збір в сумі 1211,20 грн. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Також позивач, після отриманих пошкоджень, був змушений звернутись до судового експерта задля отримання висновку експерта транспортно-товарознавчої експертизи. Вартість наданих позивачу судовим експертом Чивчиш О.П. послуг склала 6500,00 грн, що підтверджується квитанцією. Отже, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрати пов?язані із залученням судового експерта у розмірі 6500,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Так, з відповідача КП «Міський тролейбус» на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір На підставі викладеного та

Outcome: approved