Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що 07 липня 2017 року позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, що зафіксовано актовим записом №1523. В шлюбі народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтвом про народження. Позивачка зазначає, що між подружжям виникли розбіжності у поглядах на виховання дітей та ведення сімейного життя, що спричинило фактичне припинення спільного проживання, відсутність спільного господарства та сімейного бюджету, а також припинення спілкування між подружжям. Внаслідок цього шлюб фактично існує лише на папері, і подальше його збереження є неможливим та суперечить інтересам подружжя та їхніх неповнолітніх дітей, а тому змушена звернутися із даним позовом до суду. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.01.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи провести у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач не з`явилася, але позивач в прохальній частині позов просила про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовну заяву просила задовольнити в повному обсязі, шлюб розірвати, судові витрати покласти на відповідача. Відповідач [PERSON] звернувся із відзивом на позовну заяву, частково погодився з обставинами позову, визнаючи факт укладення шлюбу, народження дітей та припинення спільного проживання з позивачкою. Водночас він зазначив, що продовжує брати участь у вихованні дітей та надавати кошти на їх утримання. Проте відповідач визнав, що особисте волевиявлення позивачки щодо розірвання шлюбу є вільним і законним, і не заперечує проти задоволення позову, водночас заперечуючи проти покладення на нього судових витрат, включно з судовим збором. На підставі п.п.1-2 ч.3 ст.223 ЦПК України суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності позивача та відповідача. Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 с.247 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, враховуючи зміст заяв позивача та відповідача, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами СК України щодо припинення шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В ході дослідження позовної заяви та доданих до неї матеріалів судом, відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України, з`ясовано фактичні взаємини подружжя, а також те, що подана до суду позовна заява відповідає дійсній волі позивача та відповідача, їх бажання розірвати шлюб є істинним та добровільним. Судом встановлено, що 07.07.2017 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, що зафіксовано актовим записом №1523. В шлюбі народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтвом про народження. Згідно п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України (254к/96-ВР) охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін. Досліджуючи вказані обставини, суд зважає на те, що примирення між подружжям неможливе, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, позивач підтримує позовні вимоги, відповідач не заперечує щодо задоволення позову. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесенні судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 гривень. Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11. На підставі викладеного,

Outcome: approved