Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

В грудні 2025 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі - ТОВ «Українські фінансові операції») звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 25000 грн, а також інфляційних втрат, 3 % річних та судових витрат по справі. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 31.12.2023 між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі - ТОВ «Лінеура Україна») і відповідачем [PERSON] укладено в електронній формі договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4261478, за яким ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу кредит у розмірі 2500 грн на строк 360 днів. Відповідач у свою чергу, зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти у порядку та розміру, визначених договором. 26.07.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» і ТОВ «Українські фінансові операції» був укладений договір факторингу № 26/07/2025 за умовами якого ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 4261478 від 31.12.2023. Відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором у визначений договором строк не повернув кредит та не сплатив відсотки за його користування, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 25000 грн, яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 2500 грн, нарахованих процентів первісним кредитором 13062,50 грн, нарахованих відсотків ТОВ «Українські фінансові операції» 9437,50 грн. За таких обставин ТОВ «Українські фінансові операції» просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором, а також понесені витрати, які складаються із судового збору у сумі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу у сумі 10000 грн. Ухвалою судді Полонського районного суду Хмельницької області від 02.01.2026 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою судді від 05.01.2026 постановленопризначити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, виклик відповідача здійснити шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. Відповідачу копія позовної заяви з доданими документами надіслана позивачем цінним листом 18.12.2025. Відповідач, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у наданому клопотанні просив справу розглянути й його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, у встановлений строк відзиву на позовну заяву не подав. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 31.12.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» і відповідачем [PERSON] укладено в електронній формі договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4261478 (а.с.91-100). Відповідно до п.1.2 договору сума кредиту складає 2500 грн. Згідно із п.1.3., п.1.4.1. договору строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 20 днів. Стандартна процента ставка становить 2,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору. Денна процентна ставка за цим договором при застосуванні стандартної процентної ставки дорівнює 2,5%. Кредитний договір укладений сторонами дистанційно та підписаний [PERSON] електронним підписом (одноразовим ідентифікатором 82343). 31.12.2023 о 19:13:08 ТОВ «Лінеура Україна» перерахувало кредитні кошти у сумі 2500 грн на вказаний [PERSON] картковий рахунок № [NUMBER] , що підтверджується повідомленням ТОВ «Українські платіжні рішення» від 26.07.2024 (а.с.21). 26.07.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу №26/07/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «Українські фінансові операції» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Українські фінансові операції» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с.62-66). З даних витягу з реєстру боржників до договору факторингу №26/07/2024 від 26.07.2024 року вбачається, що ТОВ «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до відповідача, в сумі грн, з яких: 2500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13062,50 грн - сума заборгованості за відсотками нарахована первісним кредитором (а.с34-35), що підтверджено також даними розрахунку заборгованості станом на 26.07.2024 (а.с.36-39). Станом на дату укладення договору факторингу №26/07/2024 від 26.07.2024 строк дії кредитного договору № 4261478 від 31.12.2023 не закінчився. В межах строку дії кредитного договору № 4261478 від 31.12.2023 ТОВ «Українські фінансові операції» у період з 27.07.2024 року по 24.12.2024 здійснено нарахування процентів за 151 календарний день в сумі 9437,50 грн (а.с.40-42). Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Українські фінансові операції за кредитним договором № 4261478 від 31.12.2023 в розмірі 25000 грн, яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 2500 грн; нарахованих процентів первісним кредитором 13062,50 грн; нараховані відсотки ТОВ «Українські фінансові операції» у період 23.09.2024 по 06.02.2025 за 151 календарний день в сумі 9437,50 грн. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В силу ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. [PERSON] був належним чином ознайомлений з умовами вищевказаного кредитного договору, однак не виконав грошове зобов`язання по поверненню коштів, а тому заборгованість по кредитному договору підлягає стягненню за рішенням суду. Відповідачем кредитний договір не оспорювався. Отже, досліджені судом докази свідчать про укладений вищевказаний кредитний договір між відповідачем та товариством, невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань. За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст.513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Враховуючи те, що судом встановлено факт отримання [PERSON] коштів за кредитним договором № 43788274 від 12.02.2024 та факт їх неповернення відповідачем у відповідності до умов вказаних у договорі та у строки визначені сторонами, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову щодо стягнення суми заборгованості за кредитом та відсотками нарахованих первісним кредитором. Оскільки на момент укладення договору факторингу №26/07/2024 від 26.07.2024 строк кредитування не закінчився, [PERSON] за 151 календарний день з 27.07.2024 по 25.12.2024 нараховано відсотки в сумі 9437,50 грн. Отже, відповідач несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «Українські фінансові операції» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. Стосовно вимог ТОВ «Українські фінансові операції» про зазначення в рішенні суду про стягнення в порядку частин 10 та 11 статті 265 ЦПК України з відповідача інфляційних втрат і 3 % річних на суму основного боргу до моменту виконання рішення суду, суд зазначає наступне. Як передбачено частинами 10, 11 статті 265 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу. Частинам 10, 11 статті 265 ЦПК України кореспондують норми частин 11, 12 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», які конкретизують порядок виконавчих дій виконавця щодо нарахування пені, відсотків до моменту виконання рішення суду за алгоритмом (формулою), визначеним у рішенні суду. Зокрема врегульовано, що якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі; до закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку. Правила частин 10, 11 статті 265 ЦПК України встановили виняток із зазначеного загального правила, надавши суду повноваження за результатами з`ясування характеру та правової природи матеріальних відносин між сторонами у справах про стягнення боргу, на який нараховують відсотки або пеню, продовжити нарахування відсотків або пені на період після ухвалення такого судового рішення. Правова мета приписів частин 10, 11 статті 265 ЦПК України передусім полягає у наданні суду повноважень поширити дію постановленого ним рішення і продовжити нарахування пені або відсотків на майбутнє поза часовими межами, в яких суд розглянув і вирішив спір по суті заявлених позовних вимог про стягнення відповідних пені або відсотків, що має на меті позбавити кредитора потреби звертатися до суду з позовом про стягнення пені або відсотків за наступні періоди невиконання зобов`язання після того, як було ухвалено судове рішення. Формулювання вказаних норм процесуального права визначають право, а не обов`язок суду, зазначити в рішенні про таке нарахування, відповідно суд на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, як-от: майнового стану відповідача, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності, вирішує питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частин 10, 11 статті 265 ЦПК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2024 року в справі № 910/14524/22. З огляду на викладене, судом не встановлено підстав для застосування частин 10 та 11 ЦПК України, у зв`язку з чим вказані вимоги позивача задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на наступне. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, від 22.01.2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 03.02.2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі №753/1203/18. На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, позивачем надано договір про надання юридичних послуг №01/08/2024-А від 01.08.2024, укладений між ТОВ «Українські фінансові операції» та адвокатом Дідухом Є.О. (а.с.54-55), довіреність на адвоката Дідуха Є.О. (а.с.53), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Дідуха Є.О. (а.с.85), заявку №4261478 на виконання доручення від 25.09.2025 до договору №01/08/2024-А від 01.08.2024 (а.с.104), детальний опис робіт (наданих послуг) № 4261478 від 05.12.2025 (а.с.103), акт № 4261478 прийому-передачі виконаних робі (наданих послуг) від від 10.11.2025, згідно договору №01/08/2024-А від 01.08.2024, за який загальна сума витрат на правничу допомогу за надання послуг по стягненню заборгованості за кредитним договором №4261478 з [PERSON] , становить 10000 грн (а.с.102). Враховуючи, що позовні вимоги щодо заявленої до стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено у повному обсязі, з [PERSON] на користь ТОВ «Українські фінансові операції» слід стягнути 10000 грн понесених на професійну правничу допомогу. У зв`язку із задоволенням позову, в силу ч.1 ст.141 ЦПК України, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір в розмірі 2422,40 грн (який сплачено з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження розміру ставки при подачі позову через систему «Електронний суд»).

Outcome: partial