Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просять суд усунути їм перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні малолітніх онуків, визначивши заявлений ними спосіб їх участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми онуками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , посилаючись на відсутність добровільного врегулювання спору з відповідачкою. В обґрунтування вимог позивачами зазначено про перебування їх сина [PERSON] з 17 листопада 2018 року у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] , від якого вони мають малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 11 квітня 2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, а 04 квітня 2025 року їх син загинув під час виконання бойових завдань, пов`язаних із захистом Батьківщини. На теперішній час онуки проживають разом зі своєю матір`ю, відповідачкою у справі, яка повторно уклала шлюб, та яка чинить їм перешкоди у спілкуванні з онуками, заблокувавши у тому числі номери їх телефонів дітям, чим унеможливила спілкування з онуками. Зазначено, що відповідача чинила перешкоди у спілкуванні з дітьми і за життя їх сина, у зв`язку з чим вони із сином зверталися до Служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради, де рішенням виконкому від 07.11.2024 було визначено спосіб участі у вихованні дітей їх батьком [PERSON] . Неодноразове звернення їх до відповідачки з метою вирішення спору мирним шляхом позитивних результатів не дало, тому вони змушені звернутись до суду з позовом, у якому просять визначити наступні способи участі у вихованні онуків: періодичність зустрічей кожну другу суботу місяця з 10.00 до 18.00 години за адресою їх проживання по [ADDRESS] , без присутності матері дітей; літні канікули, зимові канікули, святкові дні, а також дні народження їх та дні народження онуків за погодженням з матір`ю дітей, місце зустрічей без обмежень; безперешкодне спілкування з онуками телефоном у вільний від навчання час. Ухвалою суду від 10 вересня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. У судовому засіданні 27 січня 2026 року позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник адвокат Лисенко О.А. на вимогах позову наполягали з підстав, викладених у тексті позовної заяви, позивачі кожен окремо пояснили про неодноразові намагання зустрітися з онуками та категоричне відсутність бажання відповідачки йти на компроміси. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Копійко А.А. у судове засідання не з`явилися, до суду надійшла заява представника про розгляд справи за їх з відповідачкою відсутності, вимоги позову не визнали з підстав, викладених у відзиві на позов. В обґрунтування відзиву на позов (а.с. 44-46) відповідачкою зазначено про повну незгоду із заявленими вимогами вказавши, що у 2022 році позивачі лише двічі виявили бажання побачити онуків - на початку вересня приїздили додому та в листопаді, коли їх син [PERSON] подавав документи на розлучення, бачились на мкрн. зарічному. У 2023 році також двічі - у травні на день народження [PERSON] та у жовтні, при цьому приїздила лише [PERSON] , позивача [PERSON] не було. У 2024 році зустрічей було три: у серпні перший раз вони приводила дітей і перебувала разом з ними, де присутня була також лише [PERSON] , інші два рази приводила дітей, однак діти відмовлялися залишатися із позивачкою. У 2025 році діти тричі залишалися з позивачами для спілкування на 2 години, крім того були дзвінки з привітаннями на день народження дітей. При цьому жодного разу нею не чинились перешкоди у спілкування позивачів з дітьми, доказів протилежного до суду не було надано. Нею не оспорюється факт блокування номеру телефону позивачки [PERSON] , однак зроблено це було з метою захисту дітей від стресу, який було завдано їм позивачкою при повідомленні про смерть їх батька без додаткового узгодження про це з нею, матір`ю дітей. Номер телефону [PERSON] вона не знає, оскільки він жодного разу не телефонував онукам і не цікавився їх життям. Щодо запропонованого графіку спілкування з дітьми заперечує, оскільки позивачі проживають у Криворізькому районі за межами міста Кривого Рогу, вона в силу графіку роботи не зможе їх привозити до них і відвозити додому, а також з огляду на відвідування дітьми гуртків, курсів і занять з логопедом, що припадає на вихідні дні. Таким чином діти мають сталий графік відвідування позашкільних закладів, який окрім інших днів припадає і на суботу,а отже вимоги позивачів базуються лише на власних інтересах без урахування потреб та інтересів дітей. З огляду на малолітній вік та емоційну прихильність дітей до матері, встановлення довірливих стосунків з ними має бути поступовим та на початкових етапах проводитись в присутності матері. Таким чином проти періодичних зустрічей вона не заперечує, однак вважає за доцільне проводити їх за адресою проживання дітей або в місцях культурно-розважального характеру,призначеного для повноцінного відпочинку дітей, з обов`язковим врахуванням стану здоров`я, бажання, інтересів та потреб дітей у її присутності. Стосовно проведення з онуками літніх і зимових канікул, святкових днів та днів народження дітей і позивачів, вважає, що як мати у визначні, святкові, зокрема 31 грудня збігається з днем народження [PERSON] , має право бути разом із доньками і її право є переважним, а запропонований позивачами графік порушує збалансованість участі матері у вихованні дітей та спілкуванні дітей з рідними всередині родини. У відповіді на відзив (а.с. 64-65) позивачами зазначено, що у період 2022-2024 роках вони вважали за пріоритет участі у спілкуванні та вихованні дітей їх батька, однак після загибелі їх сина відповідачка надала їм змогу лише тричі поспілкуватися з дітьми, заблокувавши в серпні 2025 року номера їх телефонів онукам. Факт наявності перешкод у спілкуванні з дітьми підтверджується скрінами з їх переписки, де позивачі просять відповідачку надати можливість спілкування з онуками, вітаючи дітей через їх матір. У липні 2025 року відповідачка не надала їм дітей з огляду на той факт, що вона хворіла, а діти перебували у її матері. Твердження відповідачки про те, що вона не збиралася приховувати від дітей факт смерті їх рідного батька спростовується їх перепискою, де вона вказала на наявність у дітей вітчима та повідомлення дітям про цей факт уже в дорослому віці. Щодо відсутності між дітьми та позивачами психоемоційного зв`язку, то сама ж позивачка повідомляла про залишення дітей з бабусею та дідусем для спілкування на 2 години, що спростовує її твердження в цій частині. При цьому вони не мають наміру порушувати графік відвідування позашкільних закладів онуками, навпаки бажають їй допомогти в такому щільному графіку хоча б кожну другу суботу місяця. При цьому заперечуючи проти графіку, відповідачка не пропонує свого. Тому наполягають на задоволенні вимог. У письмових запереченнях на відповідь на відзив (а.с. 79-81) відповідачкою запропоновано графік спілкування з дітьми: двічі на місяць у суботу та неділю, які припадають на вихідні дні відповідачки, в попередньо узгоджений час тривалістю дві години, на нейтральній території, зокрема в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей, із обов`язковим урахуванням стану здоров`я, бажання, інтересів та потреб дітей, в присутності матері [PERSON] . Представник третьої особи Виконкому Саксаганської районної у місті ради Крещук А.С. звернулась до суду із заявою про розгляд справи за відсутності представника, долучивши до справи висновок органу опіки та піклування по справі. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22, провадження № 14-132цс23). Дії учасників сімейних правовідносин мають бути добросовісними, характеризуватися чесністю, відкритістю й повагою до інтересів інших членів суспільства. Водночас учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників сімейних правовідносин, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц). Як установлено судом та підтверджується письмовими доказами, позивачі [PERSON] та [PERSON] є рідними дідусем та бабусею малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батько яких [PERSON] загинув [INFO] під час виконання бойових завдань, пов`язаних із захистом Батьківщини (а.с. 11-13, 15 - копії свідоцтв, а.с. 16 - копія сповіщення). Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України). Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України). Главою 21 СК України визначено особисті немайнові права та обов`язки інших членів сім`ї та родичів. Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Тлумачення статті 257 СК свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення (див. постанову Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 607/1377/22). Частиною першою статті 263 СК України встановлено, що спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. При цьому позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - це позов про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права та є окремим способом захисту порушеного права діда й баби на спілкування з онуками (див. пункт 68 постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 742/1716/23). Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. У справах зі спорів щодо участі баби та діда у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди, про що наголошував Верховний Суду у постанові від 05 листопада 2025 року у справі № 523/6347/24 (провадження № 61-10386св25). Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, §108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, § 82). Подібні правові висновки щодо врахування найкращих інтересів дитини висловлені у рішенні ЄСПЛ від 23 липня 2019 року у справі «Швець проти України» (заява № 22208/17), а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду у постанові від 12 квітня 2021 року у справі № 638/12278/15 (провадження № 61-14491сво20). Повага до приватного і сімейного життя є важливими правами, захист яких гарантується Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. У прецедентній практиці Європейського суду з прав людини поняття «сімейне життя» у розумінні статті 8 Конвенції отримало достатньо широке тлумачення, не обмежується лише шлюбними відносинами, а може охоплювати й інші фактичні «сімейні зв`язки», зокрема, відносини між дитиною та близькими родичами (наприклад, бабою та дідом), оскільки останні можуть відігравати суттєву роль у сімейному житті. Під правом на повагу до сімейного життя баби та діда по відношенню до своїх онуків в першу чергу розуміється право на підтримання нормальних стосунків між бабою або дідом та онуками шляхом контактів з ним. Такі контакти зазвичай відбуваються за згодою особи, яка несе батьківську відповідальність, а це означає, що доступ баби, діда до онука, як правило, здійснюється на розсуд батьків дитини. Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, §108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, § 82). Подібні правові висновки щодо врахування найкращих інтересів дитини висловлені у рішенні ЄСПЛ від 23 липня 2019 року у справі «Швець проти України» (заява № 22208/17), а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду у постанові від 12 квітня 2021 року у справі № 638/12278/15, провадження № 61-14491сво20. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 308/9575/18 (провадження № 61-5102св20) вказано, що: «системний аналіз норм Сімейного Кодексу України дає підстави вважати, що баба має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати їй спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Отже, при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування баби з внуком обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та його участь у судовому засіданні». У постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 607/1377/22 (провадження № 61-11704св22) зазначено, що сторонами не погоджено способи участі позивачів у вихованні онуків (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, а тому суди обґрунтовано встановили наявність підстав для визначення порядку участі позивачів у спілкуванні та у вихованні онуків шляхом надання їм можливості бачитися з дітьми у визначені дні. У постанові від 06 квітня 2023 року у справі № 466/3563/19 (провадження № 61-5280св22) Верховний Суд зазначив, що неприязні відносини між позивачкою та відповідачами не є підставою для обмеження прав позивачки на спілкування з онукою. У постанові Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 462/5189/20 (провадження № 61-11621св21) зазначено, що суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що дід має право спілкуватись зі своїм онуком, брати участь у його вихованні, тому дійшов висновку про визначення способів участі діда у вихованні онука та у спілкуванні з ним шляхом встановлення систематичних побачень. Час, місце і періодичність побачень суд визначив з урахуванням віку та інтересів дитини. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 березня 2024 року у справі № 742/1716/23 (провадження № 61-17035сво23) відступив від висновку щодо застосування положень статей 159, 257, 263 СК України у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 175/5360/13-ц (провадження № 61-37709св18), про те, що обов`язковою передумовою (підставою) задоволення позову діда та/або баби про встановлення способу та порядку участі у вихованні онуків є наявність перешкод у спілкуванні з онуком, які чинять інші особи, з якими постійно проживає дитина. Верховний Суд неодноразово наголошував, що дитина є найбільш вразливою стороною у будь-яких сімейних конфліктах, оскільки на її долю припадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не лише спірні питання між батьками та іншими особами, а фактично визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Відповідно до частин четвертої - шостої статті 19 СК України у процесі розгляду судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок владних органів містить дві складові: 1) відомості про факти, на основі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного розгляду та вирішення справи; 2) рекомендацію конкретного органу про те, як необхідно з точки зору державного інтересу (захист прав та інтересів дітей) вирішити справу, тобто висновок про факти та право. Указане дозволяє віднести висновки до засобів доказування (письмових доказів). Такі висновки сформульовані Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19 (провадження № 61-61-12112сво22). Так, згідно висновку про визначення порядку участі бабусі та дідуся у вихованні та спілкуванні з онучками Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, як органу опіки та піклування, від 19.12.2025 (а.с. 116-117), відповідно до якого орган опіки та піклування пропонує встановити такий порядок зустрічей бабусі [PERSON] та [PERSON] у вихованні та спілкування з малолітніми онучками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а саме: безперешкодне спілкування засобами телефонного зв`язку у вільний від навчання час; враховуючи графік матері, бажання, стан здоров`я, час індивідуальної позаурочної діяльності дітей, у вихідні дні з 10.00 години до 18.00 години, проводити час з дітьми; під час канікул, святкових днів, а також у дні народження онучок та дні народження бабусі і дідуся за погодженням з матір`ю дітей. Разом з тим суд вважає, з огляду на заявлені вимоги позивачів та письмові заперечення відповідачки, що орган опіки та піклування формально підійшов до вирішення вказаного питання, не дослідивши жодним чином матеріали справи: можливості і бажання сторін та дітей, уточнення місця зустрічей, а саме проведення побачень із дітьми в присутності матері вдома за її згодою чи вдома у бабусі з дідусем без присутності матері дітей; визначення порядку і надання дітей, а саме обов`язок позивачів забирати дітей чи відповідачки відвозити дітей, ураховуючи в тому числі й віддаленість місця проживання сторін, а отже запропонований органом опіки та піклування порядок зустрічей позивачів з онуками не закриває потреби сторін та не деталізує належним чином порядок проведення таких зустрічей, як і не роз`яснює, чому саме такий порядок запропоновано органом опіки та піклування. Оскільки висновок органу опіки та піклування не містить обґрунтування щодо прийнятого органом опіки указаного висновку, тобто відомостей про факти, на основі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного розгляду та вирішення справи, а саме обставин, визначених у статях 158, 159 СК України, суд не приймає вказаний висновок до уваги при розгляді справи як належний та достовірний доказ з вищевказаних підстав. Так, одним із таких чинників у цій справі безсумнівно є вік дитини, який зумовлює такі особливості участі дорослих у житті дитини як забезпечення емоційного спокою, стабільності, уникнення стресових ситуацій, поступове налагодження контакту із дорослим, який проживає окремо. При вирішенні спору у справах щодо встановлення способу участі дорослого у житті дитини суд оцінює поведінку обох дорослих, їх участь у вихованні, психологічний стан дитини, відстань між проживанням дорослих, умови їх проживання та можливість створити спокійне середовище для дитини. Лише з врахуванням усієї сукупності вказаних чинників суд матиме змогу ухвалити рішення з врахуванням найкращих інтересів дитини та встановити такий графік спілкування із дорослим, який відповідатиме таким критеріям як поступовість (спочатку короткі зустрічі у присутності матері з подальшим розширенням часу спілкування), вікові особливості та психологічний комфорт дитини. Разом із тим важливу роль у забезпеченні психологічного комфорту дитини відіграє також і місце проведення зустрічей із дорослим, яке сприятиме уникненню стресових ситуацій під час таких зустрічей та не зумовить психологічне травмування дитини у зв`язку із відсутністю звичних для неї умов, необхідних для формування у дитини відчуття безпеки під час звикання до появи в її оточенні нових людей. Судом ураховується, що [PERSON] на момент розгляду справи досягла 6-річного віку, [PERSON] досягла 5-річного віку. Діти знають своїх дідуся та бабусю, як зазначено самою відповідачкою у тексті відзиву на позов, вона залишала дітей разом з позивачами без своєї присутності, а отже обов`язковості присутності матері при побаченнях дітей з дідусем та бабусею суд не вбачає, що і не спростовано відповідачкою в судовому засіданні.,в тому числі й з огляду на неприязні стосунки між ними. Згідно довідки Академії розвитку інтелекту Смартум від 19.09.2025 (а.с. 49), наданої стороною відповідача, [PERSON] відвідує заняття з читарики та англійської мови, графік відвідувань: англійська мова Ср 16.00, Сб 12.00; читарики Ср 14.00, Сб 10.00. Згідно довідки Академії розвитку інтелекту Смартум від 19.09.2025 (а.с. 50), наданої стороною відповідача, [PERSON] відвідує заняття з логопедом та підготовка до школи, графік відвідувань: логопед Ср 15.00, Сб 12.00; підготовка до школи Вт, Пт 16.30. За таких обставин, суд вважає можливим надати зустрічі з дітьми кожної другої суботи місяця після занять дітей в [PERSON] , за місцем проживання позивачів або в іншому місці, з можливістю відвідування протягом цього часу культурно-масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів, що призначені для повноцінного відпочинку дітей та відповідають їх віку та стану здоров`я. Стосовно вимоги побачень в літні-зимові канікули,святкові дні та дні народження позивачів і дітей, суд виходить з того, що крім дідуся й бабусі зі сторони батька, діти ще й мають іншу бабусю зі сторони матері, а також матір та вітчима, тому суд вважає можливим надати можливість відпочинку на літніх канікулах онуків у позивачів терміном один місяць, зимових канікулах терміном 4 дні, день народження позивачки [PERSON] за її місцем проживання (відмовивши стосовно дня народження [PERSON] з огляду на передноворічний день та проведення цього дня в колі сімї), дні народження дітей за їх місцем проживання, святкові дні - за погодженням з матір`ю дітей. При цьому всі зустрічі повинні відбуватися за бажанням дітей, враховуючи їх розпорядок дня, стан здоров`я, та за умови забезпечення позивачами необхідного духовного, фізичного та морального розвитку дітей. Вимога про безперешкодне спілкування з онуками у телефонному режимі у вільний від навчання час не заперечується стороною відповідача та підлягає задоволенню, з урахуванням також бажань дітей та час їх зайнятості у навчальному процесі, відвідування гуртків, секцій, тощо (схожі висновки викладені Верховним Судом у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 373/87/23). Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 5, 6 статті 81 ЦПК України). Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, приймаючи до уваги викладену позицію Верховного Суду, яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України, яка враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Тому підлягають відшкодуванню позивачам сплачені ним витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved