Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання Договору про надання правничої допомоги № 128 від 28 жовтня 2024 року та стягнення з відповідача 73 230 гривень 00 копійок, що були сплачені за вказаним Договором. На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 28 жовтня 2024 року між позивачем - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Співдружність Поля, 14» та адвокатом Желібою І. Є. був укладений Договір про надання правничої допомоги №128 за яким відповідач зобов`язався підготувати документи та вести справу в Господарському суді Дніпропетровської області про визнання за позивачем права власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] , зареєструвати право власності, звільнити приміщення від сторонніх осіб. 02 грудня 2024 року відповідач повідомив директора ОСББ «Співдружність Поля, 14» Литовченко О. Т., що виконав роботи за умовами Договору, однак з технічних причин не може надати усі документи, якими підтверджується його виконання, після чого попросив оплатити його роботу шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 73 230 гривень 00 копійок на його банківську картку. Позивач 02 грудня 2024 року здійснив оплату в розмірі 73 230 гривень 00 копійок, але у зв?язку з тим, що відповідачем на протязі кількох місяців не були надані вище зазначені документи, то директор ОСББ «Співдружність Поля, 14» Литовченко О. Т. постійно був вимушений звертатися до відповідача з проханням надати документи, які підтверджують виконання умов Договору, але відповідач пояснював, що не має можливості надати документи через технічні неполадки в роботі різних державних реєстрів та відсутності на роботі працівників Господарського суду Дніпропетровської області, які мали видати йому документи. На підставі вказаного 27 серпня 2025 року позивачем була направлена письмова заява до Господарського суду Дніпропетровської області про надання інформації чи представляв відповідач інтереси позивача у Господарському суді Дніпропетровської області, чи ухвалювалось рішення Господарським судом Дніпропетровської області по судовій справі за позовом ОСББ «Співдружність Поля, 14», інтереси якого в суді представляв адвокат Желіба І. Є. 11 вересня 2025 року була отримана відповідь з Господарського суду Дніпропетровської області, в якій вказано, що згідно з даними КП «Діловодство спеціалізованого суду», станом на дату надання відповіді, адвокат Желіба І. Є. до Господарського суду Дніпропетровської області в інтересах ОСББ «Співдружність Поля, 14» не звертався, що на думку позивача свідчить про бездіяльність та невиконання відповідачем умов Договору. З посиланням на ст.ст. 526, 610, 612, 629, 907 Цивільного кодексу України, позивач просить суд розірвати Договір про надання правничої допомоги № 128 від 28 жовтня 2024 року та стягнути з відповідача 73 230 гривень 00 копійок, що були сплачені за вказаним Договором. Представник позивача адвокат Литовченко Д. С. у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідач надав відзив на позов, згідно якого заперечував проти позову вказавши, що згідно п. 3.1 спірного Договору, попередньо сплачені кошти не повертаються, оскільки позивач в односторонньому порядку відмовився від позову (а.с.51). Просив суд зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду 20 000 гривень для забезпечення витрат на професійну правничу допомогу (а.с.67). У судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 28 жовтня 2024 року між ОСББ «Співдружність Поля, 14» та адвокатом Желібою І. Є. було укладено Договір про надання правничої допомоги № 128 (а.с.10). Відповідно до підпункту 1.1. зазначеного Договору про надання правничої допомоги № 128 від 28 жовтня 2024 року, предметом договору є надання адвокатом правової допомоги клієнту та умовах та в порядку, визначених Договором, а саме: підготовка документів та ведення справи в Господарському суді Дніпропетровської області про визнання за позивачем права власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] , реєстрація права власності, звільнення приміщення від сторонніх осіб. Пунктом 3.1. Договору про надання правничої допомоги № 128 встановлено, що клієнт зобов`язується сплатити адвокату вартість юридичних послуг адвоката (гонорар) в розмірі 73 230 гривень 00 копійок. Платіжним інструкціями № 618 та № 626 від 02 грудня 2024 року підтверджується сплата позивачем на користь відповідача 230 гривень 00 копійок та 73 000 гривень 00 копійок, а всього 73 230 гривень 00 копійок (а.с.11,12). Таким чином судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за Договором. 27 серпня 2025 року позивачем було подано звернення до Господарського суду Дніпропетровської області з запитом про виконану роботу адвокатом Желібою І. Є. в інтересах позивача (а.с.13-14) та 11 вересня 2025 року отримано відповідь, згідно якої адвокат Желіба І. Є. до суду в інтересах ОСББ «Співдружність Поля, 14» не звертався (а.с.15). Відповідач під час розгляду справи не надав суду докази належного виконання своїх обов`язків згідно укладеного спірного Договору. У відзиві було вказано, що згідно п. 3.1 спірного Договору, попередньо сплачені кошти не повертаються, оскільки позивач в односторонньому порядку відмовився від позову (а.с.51). Проте судом не було встановлено відмови позивача в односторонньому порядку від виконання умов Договору, а згідно п. 3.1 спірного Договору встановлено лише розмір гонорару адвоката. Інші умови вказаний пункт Договору не містить, а відповідач не надав суду примірник договору з іншим змістом п. 3.1. Аналізуючи підстави звернення до суду та характер правовідносин, що виникли між сторонами, норми матеріального права, які їх регулюють, суд вважає, що оспорюваний правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг, оскільки правова допомога є послугою. За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Відповідно приписів ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, строки та порядку, встановлені договором. В ухвалі від 14 січня 2021 року по справі № 923/1067/19 Верховний Суд вказав, що «предметом договору про надання послуг є вчинення виконавцем певних дій або здійснення певної діяльності. Предметом договору є надання послуг різного роду за завданням замовника. Специфічні характеристики послуги відрізняють її від товару. Для послуги характерна непомітність (її не можна взяти в руки, зберігати, транспортувати, складувати); послуга є невичерпною (незалежно від кількості разів її надання її власні кількісні характеристики не змінюються). Всім послугам властива одна спільна ознака - результату передує здійснення дій, які не мають матеріального змісту, тобто під час надання послуг продається не сам результат, а дії, які до нього призвели. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагали від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ЦК України, зокрема, із договорів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом; боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочених; якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 911/1442/19 викладено правовий висновок, відповідно до якого розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. Аналогічний висновок також викладено Верховним Судом у постанові від 07 жовтня 2021 року у справі № 904/2903/20. Судом встановлено, що відповідно до підпункту 5.1 спірного Договору № 128, він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками сторін (у разі наявності печаток) та діє до розгляду справи в суді першої інстанції (а.с.10 зворот). Оскільки розгляд справи в Господарському суді Дніпропетровської області так і не розпочався, тому суд вважає, що спірний Договір є чинним як на час звернення з позовом до суду, так і на час розгляду справи. Судом встановлено, що докази про виконання з боку відповідача умов спірного Договору № 128 відсутні. Частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Не зважаючи на приписи ч.1 ст. 81 ЦПК України, відповідач станом на день розгляду справи не надав належних та допустимих доказів того, що він виконав вказані вище умови Договору про надання правничої допомоги №128, а позивач стверджує про порушення зобов`язань відповідачем. Тому суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити та розірвати Договір про надання правничої допомоги № 128. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, сформульованої в постанові від 06 лютого 2020 року у справі № 910/13271/18, після розірвання договору виникає право вимагати через суд повернення безпідставного набутого майна за розірваним договором на підставі ст. 1212 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 липня 2025 року у справі № 910/2389/23 зазначила, що невідповідність чи неповна відповідність позовних вимог належному способу захисту не може бути підставою для відмови в позові з формальних підстав, якщо прагнення позивача не викликає сумніву, а позовні вимоги можуть бути витлумачені відповідно до належного способу захисту прав. Суд у кожному окремому конкретному випадку має встановити, якого результату прагне досягнути позивач за наслідком розгляду справи, тобто надати належну інтерпретацію змісту його заявлених вимог. У разі посилання позивача на неправильні (невідповідні предмету позову) законодавчі положення, суд має застосувати відповідну законодавчу норму самостійно. Така помилка позивача не може слугувати підставою для відмови в позові. Встановивши під час розгляду справи, що позивач прагне відновити свій фінансовий стан до моменту укладення спірного Договору № 128, суд вважає, що не зважаючи на те, що представником позивача обрано спосіб захисту, передбачений ст. 653 ЦК України, який регулює відшкодування збитків, а не повернення сплачених коштів, тому слід застосувати спосіб захисту, який вказаний в ст. 1212 ЦК України, згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Враховуючи те, що позивач довів, що мають місце підстави для розірвання Договору № 128, оскільки відповідач не приступив до виконання зобов`язань за вказаним Договором, тому суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним грошові кошти в сумі 73 230 гривень 00 копійок на користь позивача. У частині вирішення клопотання відповідача про зобов`язання позивача внести на депозитний рахунок суду 20 000 гривень в якості забезпечення витрат на професійну правничу допомогу (а.с.67), суд вважає, що підстави для такого зобов`язання відсутні, оскільки судом не встановлено, що позов має ознаки завідомо безпідставного або інші ознаки зловживання правом на позов. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати по справі, відповідно до ст. 141 КПК України, покладаються на відповідача.

Outcome: approved