Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

ТОВ ФК «Кредит - Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 жовтня 2018 року між Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та відповідачем [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 94829871000, рахунок № [NUMBER] , відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 8 000,00 грн для придбання товару з відкриттям кредитної картки. На виконання умов договору банк надав відповідачу грошові кошти у визначеному договором розмірі. 13 жовтня 2018 року відповідач активував рахунок та розпочав користування кредитними коштами, що підтверджується наданими до матеріалів справи банківськими виписками щодо руху коштів по рахунку. Позивач зазначає, що відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконав, у встановлені договором строки кредит та проценти не повернув, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. 23 грудня 2021 року між Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 227, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Станом на дату подання позову заборгованість відповідача за кредитним договором № 94829871000 від 12.10.2018 року становить 25 354,01 грн, з яких: 17 747,94 грн заборгованість за тілом кредиту; 7 373,27 грн заборгованість за відсотками; 232,80 грн заборгованість за комісією. Позивач посилається на те, що відповідно до статей 509, 526, 625, 1049, 1050, 1054, 629 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, а у разі прострочення виконання грошового зобов`язання боржник зобов`язаний сплатити суму боргу. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 25 354,01 грн, а також судові витрати, які складаються із судового збору у сумі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8 000,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просив задовольнити. Не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач звернувся до суду до суду до початку розгляду по суті із заявою про визнання заявлених до нього позовних вимог та просив суд здійснювати розгляд справи за його відсутності. На підставі п.п.1-2 ч.3 ст.223 ЦПК України суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності позивача та відповідача. Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 с.247 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, враховуючи зміст заяв позивача та відповідача, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. ст. 526, 527, 530, 536, 610, 611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Судом встановлено, що 2 жовтня 2018 року між Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 94829871000, рахунок № [NUMBER] . Згідно з умовами договору відповідачу надано кредит у сумі 8 000,00 грн із визначенням порядку його повернення, нарахування процентів та сплати комісії. 13 жовтня 2018 року відповідач активував картковий рахунок та розпочав користування кредитними коштами. Факт надання кредиту та руху грошових коштів підтверджується банківськими виписками по рахунку. Надані позивачем докази відповідають вимогам належності та допустимості. 23 грудня 2021 року між АТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 227, відповідно до якого право грошової вимоги за зазначеним кредитним договором перейшло до позивача. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача становить 25 354,01 грн, з яких: 17 747,94 грн основний борг; 7 373,27 грн проценти; 232,80 грн комісія. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь іншої певну дію, а інша має право вимагати виконання такого обов`язку. Укладення кредитного договору породило грошове зобов`язання відповідача повернути отримані кошти та сплатити проценти. Згідно зі статтею 626 ЦК України договір є домовленістю сторін, спрямованою на встановлення цивільних прав та обов`язків. Досліджений судом договір містить істотні умови, передбачені статтями 638 та 1054 ЦК України, зокрема умови про суму кредиту, порядок та строки повернення, розмір процентів, що свідчить про його належне укладення. Стаття 627 ЦК України закріплює принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними у визначенні умов договору. Відповідач добровільно погодився з умовами кредитування, доказів примусу або недійсності правочину суду не надано. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, відповідач зобов`язаний виконувати взяті на себе обов`язки у спосіб і строки, визначені договором. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Судом установлено, що відповідач належним чином зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. До таких правовідносин застосовуються також положення статей 1049 та 1050 ЦК України. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та порядку, встановленому договором. Факт неповернення кредиту у погоджений строк підтверджено матеріалами справи. Частина перша статті 1050 ЦК України передбачає, що у разі прострочення повернення суми позики боржник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Стаття 625 ЦК України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Таким чином, саме по собі невиконання або несвоєчасне виконання зобов`язання є підставою для стягнення заборгованості. Щодо переходу права вимоги, суд виходить із положень статті 512 ЦК України, відповідно до якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок відступлення права вимоги. Наданий договір факторингу підтверджує перехід права вимоги від АТ «УКРСИББАНК» до позивача. Заміна кредитора не змінює змісту зобов`язання та не потребує згоди боржника. Відповідно до статей 7681 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює обставини справи. Позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог. Відповідач доказів, які б спростовували розрахунок заборгованості або підтверджували виконання зобов`язання, не надав. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за внутрішнім переконанням на основі всебічного та повного дослідження. Сукупність доказів свідчить про доведеність позовних вимог. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України. АТ «УКРСИББАНК» свої зобов`язання виконало, що підтверджується належними і допустимими доказами та не заперечуються відповідачем. 23 грудня 2021 року між АТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 227, відповідно до якого право грошової вимоги за зазначеним кредитним договором перейшло до позивача. Згідно з статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-979цс15. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача становить 25 354,01 грн, з яких: 17 747,94 грн основний борг; 7 373,27 грн проценти; 232,80 грн комісія. Дана сума заборгованості встановлена на підставі наданих доказів і ніким не оспорюється, а навпаки відповідачем визнається. Зважаючи, що неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за договором привело до порушення прав кредитора, тому порушене право підлягає поновленню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором 12.10.2018 року в сумі 25 354 грн. 01 коп. З огляду на викладене позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України з огляду на визнання позову про стягнення заборгованості відповідачем суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. При вирішенні питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено наступне. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, що заявлені позивачем в розмірі 8 000,00 грн. суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем надано докази на підтвердження розміру витрат на правову допомогу, а саме: договір № 0107 про надання правової допомоги від 01.07.2025, копія витягу із замовлення до Договору про надання правової допомоги «0107 від 01.07.2025, Акт № 88 від 08.12.2025, детальний опис наданих послуг, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У зв`язку з тим, що визначений позивачем розмір не є співмірним із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт, ціною позову. Суд приходить до висновку про необхідності зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а відтак з відповідача підлягає до стягнення сума витрат позивача на правничу допомогу у розмір 3000,00 гривень, оскільки саме такий розмір відповідає критеріям розумності та співмірності. Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11. На підставі викладеного та

Outcome: approved