Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

Процедура (рух) справи: У травні 2025 року позивач [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Деречина О.В, звернулася до суду з позовною заявою про припинення права постійного користування та визнання права власності на земельну ділянку. Ухвалою суду від 09 червня 2025 року позовну заяву залишено без руху, та надано позивачеві строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 11 липня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17 вересня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Аргументи позивача, [PERSON] : Позивач звернулася до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що вонає власником житлового будинку розташованого в [ADDRESS] , на земельній ділянці, кадастровий номер: 3510900000:50:137:0006. 20 червня 2001 року їй було видано державний акт на право приватної власності на землю площею 990,1 кв.м. по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Під час провадження підприємницької діяльності на вищевказаній земельній ділянці, на якій нею встановлено було тимчасову споруду, за вимогою органів місцевого самоврядування нею було подано заяву за рахунок приватизованої присадибної ділянки, згідно державного акту на право приватної власності на землю виданого 26.06.2001, про надання їй в постійне користування за рахунок присадибної ділянки землеволодіння по [ADDRESS] площею 58,7 кв.м. під розміщення торговельного павільйону розміром 5,0x5,0 м для реалізації товарів продовольчої групи. Рішенням тридцять четвертої сесії Світловодської міської ради двадцять третього скликання від 25.09.2001 № 561, [PERSON] як приватному підприємцю надано земельну ділянку в постійне користування за рахунок присадибної ділянки землеволодіння по [ADDRESS] площею 58,7 кв.м. під розміщення торговельного павільйону розміром 5,0x5,0 м, для реалізації товарів продовольчої групи, а також зобов?язано укласти договір користування землею з виконавчим комітетом міської ради під торговельним павільйоном, що нею не було здійснено, оскільки це була її приватна власність. 25.09.2001 [PERSON] було видано державний акт на право постійного користування землею площею 58,7 кв.м. для розміщення торговельного павільйону. Позивач зазначає, що з 21.02.2011 вона не є особою, яка здійснює підприємницьку діяльність та не здійснює будь якої діяльності на вищевказаній земельній ділянці, є пенсіонером, тому прийняла рішення про повернення попереднього статусу земельної ділянки. 19.07.2024 [PERSON] звернулася до Світловодської міської ради із заявою про скасування рішення тридцять четвертої сесії Світловодської міської ради двадцять третього скликання від 25.09.2001 № 561 на що отримала відмову. У 2024 році позивач прийняла рішення відчужити належний їй будинок разом із земельною ділянкою, проте з тих підстав, що земельна ділянка розміром 58,7 кв.м. була виділена із належної їй присадибної ділянки шляхом передання в постійне користування без присвоєння кадастрового номеру, вона не може реалізувати своє право власності в повному обсязі. На підставі викладеного, позивач просить суд: - припинити право постійного користування земельною ділянкою, розташованої на території [ADDRESS] , площею 58,7 кв.м., для розміщення торговельного павільйону, належне їй на підставі державного акту на право постійного користування землею серія КР № 0004 виданого 25.09.2001 року; - скасувати державний акт на право постійного користування землею серія КР №0004 виданий 25.09.2001 року [PERSON] на земельну ділянку розташовану на території [ADDRESS] ; - визнати за нею право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташовану на території [ADDRESS] , площею 58,7 кв.м. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали у повному обсязі, та просили його задовольнити. Позиція відповідача, Світловодської міської ради: Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника Світловодської міської ради, у вирішенні спору покладається на розсуд суду. Відзиву на позовну заяву до суду не надходило. У письмових поясненнях представник відповідача зазначив, що позивачу було відмовлено у задоволенні її заяви до Світловодської міської ради про скасування рішення №561, оскільки відсутні правові підстави. Позиція третьої особи, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області: Від представника третьої особи до суду надійли письмові пояснення по справі, у яких зазначає, що [PERSON] не зверталася до Світловодської міської ради із заявою про добровільну відмову від постійного користування на землю, а лише просила скасувати рішення тридцять четвертої сесії Світловодської міської ради від 25.09.2021 №561, яке як акт індивідуальної дії вичерпало свою дію з виданням на ім?я позивача державного акта на право постійного користування. Проти визнання права власності на спірну земельну ділянку за позивачем не заперечує. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та зміст заяв сторін по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані сторонами докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку розташованого в [ADDRESS] , на земельній ділянці, кадастровий номер: 3510900000:50:137:0006, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (а.с.10) 20 червня 2001 року [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю площею 990,1 кв.м. по [ADDRESS] , Світловодської міської ради з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). (а.с.11, 88-98) Відомості про земельну ділянку площею 0,0931 га (кадастровий номер 3510900000:50:137:0006) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану по [ADDRESS] , внесено до Державного земельного кадастру 09.07.2021 на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). (а.с.99-108) У подальшому, за заявою [PERSON] , рішенням 34-ї сесії Світловодської міської ради 23-го скликання від 25.09.2001 № 561 [PERSON] було надано земельну ділянку площею 58,7 кв.м. (частину від вищезазначеної присадибної ділянки) у постійне користування під розміщення торговельного павільйону як приватному підприємцю. На підставі цього рішення 25.09.2001 позивачу було видано Державний акт на право постійного користування землею. (а.с.26, 27) Актом приймальної комісії по прийняттю в експлуатацію тимчасової будівлі (споруди) від 02.11.2001 затверджений 05.11.2001 прийнято в експлуатацію торгівельний павільйон. (а.с.31) Позивачка зазначає, що з 21.02.2011 вона не є здійснює підприємницьку діяльність на вищевказаній земельній ділянці, тому прийняла рішення про повернення попереднього статусу належній їй земельній ділянці, тому 19.07.2024 вона звернулася до Світловодської міської ради із заявою про скасування рішення тридцять четвертої сесії Світловодської міської ради двадцять третього скликання від 25.09.2001 № 561, на що отримала відмову. (а.с.29-30) У травні 2025 року позивач [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Деречина О.В, звернулася до суду з позовною заявою про припинення права постійного користування та визнання права власності на земельну ділянку, оскільки наявність права постійного користування на частину ділянки перешкоджає їй у повному обсязі реалізувати право власності. Джерела права (оцінка) та висновок суду: Частиною 1 ст. 4 ЦПК України регламентовано право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, наведені приписи ЦПК України визначають об?єктом захисту, в тому числі судового, зокрема порушене, невизнане або оспорюване право. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Право власності на земельну ділянку площею 990,1 кв.м. за цією адресою позивач набула на підставі Державного акта на право приватної власності на землю від 20.06.2001, виданого Світловодською міською радою для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка). Як вбачається з матеріалів справи, 25.09.2001 Світловодською міською радою було прийнято рішення № 561, яким Позивачу надано у постійне користування земельну ділянку площею 58,7 кв.м. за рахунок її ж присадибної ділянки для розміщення торговельного павільйону. На підставі вказаного рішення позивачу було видано другий документ - державний акт на право постійного користування землею серії КР №0004 від 25.09.2001. Факт прийняття павільйону в експлуатацію підтверджується актом приймальної комісії від 02.11.2001. Таким чином, судом встановлено, що спірна земельна ділянка площею 58,7 кв.м. фактично перебуває у подвійному правовому статусі: як частина приватної власності (згідно з Державним актом від 20.06.2001) та як об?єкт постійного користування (згідно з Державним актом від 25.09.2001). Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на припинення нею підприємницької діяльності та бажання повернути ділянці статус присадибної для подальшого відчуження майна. Проте, обраний позивачем спосіб захисту шляхом «припинення права судом» не відповідає вимогам закону. Також суд зауважує, що припинення прав на земельну ділянку, в тому числі й права постійного користування, здійснюється у судовому порядку з підстав регламентованих ст. 143 Земельного кодексу України. Однак позивач, обґрунтовуючи вимогу про припинення права постійного користування спірною земельною ділянкою, не посилається на жодну з таких підстав. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 27 Земельного кодексу України 18 грудня 1990 року № 561-ХІІ в редакції від 12.07.2000 право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється, зокрема, у разі добровільної відмови від земельної ділянки. Відповідно до частини першої статті 29 статті 27 Земельного кодексу України 18 грудня 1990 року № 561-ХІІ в редакції від 12.07.2000 припинення права власності на землю або права користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови власника землі або землекористувача провадиться за його заявою на підставі рішення відповідної Ради народних депутатів. Відповідно до частини 3 статті 142 від 25 жовтня 2001 року Земельного кодексу України №2768-ІІІ в чинній на сьогодні редакції, припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Суд зазначає, що під порушенням права слід розуміти такий стан суб?єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб?єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов?язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином у розумінні закону суб?єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Тобто вирішуючи спір, суд надає об?єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Лише у разі встановлення наявності порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу позивача та відповідності обраного останнім способу захисту такому порушенню або оспоренню суд може прийняти рішення про задоволення позову. Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб?єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов?язку зобов?язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб?єкта, або компенсація витрати, що виникли у зв?язку з порушенням прав, чи в інший спосіб нівелює негативні наслідки такого порушення. Викладена правова позиція міститься у постанові КГС ВС від 14.02.2019 у справі №911/792/18. Варто зазначити, що відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 ЗУ "Про місцеве самоврядування" вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад. Пунктом "в" ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст віднесено надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Тож, з огляду на вказане, рішення про надання/припинення права користування земельною ділянкою належить до повноважень органу місцевого самоврядування. В даній справі судом не встановлено, що позивач зверталася до відповідного органу місцевого самоврядування, зокрема із заявою про припинення права користування земельною ділянкою у відповідній площі та межах, за результатами розгляду якої позивачу було протиправно відмовлено. Виходячи з принципів розподілу влади та ст. 19 Конституції України, суд не може підміняти собою орган місцевого самоврядування і приймати рішення, які належать до виключної компетенції ради (дискреційні повноваження), за винятком випадків протиправної бездіяльності, яка в даній справі не є предметом спору в контексті процедури ст. 142 Земельного Кодексу України. Позивач вказує, що зверталася до міської ради про скасування рішення на підставі якого їй було передано земельну ділянку в постійне користування, але отримала відмову. Проте, предметом оскарження у такому разі має бути бездіяльність або незаконне рішення ради про відмову у припиненні права, а не вимога до суду припинити право замість органу місцевого самоврядування. Суд зазначає, що за змістом статей 15, 16 ЦК України, суд захищає порушене право у спосіб, передбачений законом або договором. Вимога про припинення права за рішенням суду у випадку добровільної відмови особи не передбачена чинним законодавством як самостійний спосіб захисту. Відповідно до вимог частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про припинення права постійного користування земельною ділянкою, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту. Суд не може визнати право власності, яке вже належить особі на підставі закону, та не може припинити право користування в порушення процедури, встановленої ст. 142 Земельного Кодексу України. Згідно з усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду, обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту прав є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.Позивач, звертаючись до суду, не оскаржила підставу виникнення перешкод (рішення Світловодської міської ради № 561), а просила застосувати процедури, які не входять до компетенції суду в межах заявлених вимог. Щодо позовної вимоги про скасування державного акту на право користування земельною ділянкою та визнання права власності, суд приходить до висновку, що такі вимоги є за своєю суттю похідними від вимоги про припинення права користування. Оскільки вимога про припинення права є неналежним способом захисту, тому вимога про скасування документа (акта), який лише посвідчує це право постійного користування земельною ділянкою, також не може бути задоволена. Крім того, державний акт є лише наслідком прийнятого органом місцевого самоврядування рішення, і без скасування самого рішення № 561 від 25.09.2001, скасування акта не усуває правових підстав існування права постійного користування. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду (постанова від 04.09.2018 у справі № 915/127/18), рішення суб?єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ненормативний характер, вичерпує свою дію після його реалізації. Рішення Світловодської міської ради від 25.09.2001 № 561 було реалізовано шляхом видачі позивачу державного акта. Державний акт на право постійного користування є правовстановлюючим документом, що посвідчує право, яке виникло. Саме по собі скасування державного акта або рішення про його видачу не є ефективним способом захисту, якщо не вирішено питання про право власності/користування по суті. Більше того, позивач сама ініціювала зміну правового статусу земельної ділянки у 2001 році. Той факт, що на даний час такий статус (постійне користування для комерційних цілей) перестав задовольняти інтереси позивача, не робить виданий державний акт незаконним. Визнання судом права власності на земельну ділянку, яка згідно з чинними правовстановлюючими документами (які не визнані недійсними у встановленому законом порядку через їх незаконність на момент видачі) перебуває в іншому правовому режимі, є неможливим. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Судові витрати у справі розподіляються у відповідності з положеннями ст.141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed