Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» звернулося до Заводського районного суду м. Запоріжжя до [PERSON] про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу. В обгрунтування позову зазначено, що 10.12.2015 року Василівським районним судом Запорізької області було задоволено позов Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі Позивач) до [PERSON] (далі Відповідач) про відшкодування збитків в порядку регресу та призначено до стягнення з Відповідача на користь Позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 48 327 грн. 81 коп. та судовий збір у розмірі 484 грн. 50 коп. Позивач неодноразово зверталося до відділів державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості у примусовому порядку. 16.04.2019 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58914840. 09.09.2024 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №58914840 у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду 10.12.2015 року в повному обсязі. З урахуванням вищезазначеного, Позивач має право на стягнення з Відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення рішення суду по справі №311/341/15-ц 11.12.2015 року та до дня виконання грошового зобов`язання в повному обсязі 08.09.2024 року. Загальний розмір інфляційних витрат за вказані періоди складає 66 107 (шістдесят шість тисяч сто сім) грн. 77 коп. Загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 11.12.2015 року по 08.09.2024 року складає 12 687 (дванадцять тисяч шістсот вісімдесят сім) грн. 00 коп.. Таким чином, Позивач змушений звертатись до суду за захистом свої прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЦК України (п.8 ч.2 ст.16). Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено цивільну справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, призначено розгляд справи. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причин неявки суду не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином. Відзиву на позовну заяву та будь-яких клопотань до суду від відповідача не надходило. У зв`язку з чим, суд відповідно до положень ст. 178 ч. 8 ЦПК України вирішує справу за наявними в ній матеріалами. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 10.12.2015 року Василівським районним судом Запорізької області у справі №311/341/15-ц позов Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на відшкодування шкоди в порядку регресу 48327,81 грн. та 484,50 грн. судових витрат, а всього: 48812,31 грн. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 03.03.2016 апеляційну скаргу [PERSON] - відхилено. Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 10.12.2025 по даній справі - залишено без змін. Ухвала суду набрала законної сили: 03.03.2016. Відповідно до Постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Яцишина А.М. від 09.09.2024, виконавче провадження №58914840 з примусового виконання виконавчого листа №311/341/15-ц, виданого 12.04.2016 Василівським районним судом Запорізької області про стягнення з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на відшкодування шкоди в порядку регресу 48327,81 грн. та 484,50 грн. судових витрат закінчено на підставі ч. 9 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» ( фактичне виконання боржником в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом). Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що передбачено ч.1 ст. 2 ЦПК України. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. За вимогами ст.ст. 263, 264 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. З положень ст.12 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 2ст. 82 ЦПК України). Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, зокрема, й для відповідача, та з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати збитків в порядку регресу, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Право позивача вимагати від відповідача сплатити інфляційні втрати та 3% річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами. Інфляційні втрати є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною основного боргу, стягнення яких передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України. Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів. Таким чином стягнення коштів, втрачених внаслідок інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми є самостійним способом захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми збитків в порядку регресу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04.06.2019 у справі №916/190/18 (провадження № 12-302гс18) та від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження 254цс 19). Позивач має право на компенсацію знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення суми, яке викликане недобросовісною поведінкою боржника та недосконалістю системи виконання судових рішень у державі. Таким чином, з ухваленням 10.12.2015 рішення про стягнення страхового відшкодування за завдані збитки в порядку регресу, зобов`язання відповідача сплатити збитки не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, тобто до 08.09.2024, відтак позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу. Як вбачається з наданого розрахунку, позивач просить стягнути інфляційні втрати та 3 % річних, які розраховані з наступного дня після ухвалення Василівським районним судом Запорізької області по справі №311/341/15-ц 11.12.2015 року та до дня виконання грошового зобов`язання в повному обсязі 08.09.2024 року Суд частково погоджується з наданим розрахунком, оскільки враховуючи чинне законодавство, суд приходить до висновку, що інфляційні втрати та 3% річних слід нараховувати з моменту набрання рішенням по справі №311/341/15-цзаконної сили, а саме: з 03.03.2016 до моменту фактичного виконання по 08.09.2024 від задоволеної суми завданих збитків в розмірі 48327,81 грн., що буде складати 65882,09 грн. інфляційних втрат та 3% річних розмірі 12361,33 грн. Аналізуючи викладені норми права та враховуючи, що відповідач порушив грошове зобов`язання з відшкодування збитків в порядку регресу, в свою чергу у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України, а тому суд вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 65882,09 грн. та 3% річних у розмірі 12361,33 грн. за порушення виконання зобов`язання по сплаті грошових коштів за період з 03.03.2016 по 08.09.2024. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 2405,45 грн. (2422,40 грн. х 78243,42 грн./78794,77 грн. = 2405,45 грн.). На підставі ст. ст. 526, 599, 625 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial