Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Позивач - ТОВ "Споживчий Центр" звернулось до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між TOB «Споживчий центр» та відповідачем 04.03.2023 р. було укладено кредитний договір (оферти) № 04.03.2023-100000154 шляхом підписання позичальником електронним цифровим підписом заявки, що є невід`ємною частиною даного договору, відповідно до умов якого ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачу кредит у розмірі 3 500,00 грн. строком на 42 дні і з процентною ставкою "Економ" у розмірі 2 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та періоду "Економ", та процентною ставкою "Стандарт" у розмірі 3% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, окрім первинного періоду та періоду "Економ". ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. Однак, відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав, у зв`язку із чим станом на дату подачі позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 7 420.00 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту - 3 500.00 грн., по процентах 3 920.00 грн. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за договором № 04.03.2023-100000154 від 04.03.2023 р. в розмірі 7 420.00 грн., судові витрати в розмірі 2 422.40 грн. Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2025 року було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.38-39). Представник позивача Мохир Я.В., який діє на підставі довіреності у судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив про розгляд справи без участі представника позивача (а.с.2-8). Представник відповідача адвокат Бойко Ю.О. у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що відповідач підписав договір і отримав від банку кошти в розмірі 3 500.00 грн. Також він підписав заявку на отримання коштів. Вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки кредитний договір укладений між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] - є нікчемним в силу відсутності належного підписання електронного документа сторонами. Підписи сторін виконані в різних форматах, що суперечить Закону України «Про електронну комерцію». Кошти банком надані відповідачу не на підставі дійсного договору. Вважає, що в банку є право на подання позову про витребування безпідставно набутих коштів відповідачем, тому просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив (а.с.111-112). Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 04.03.2023 р. між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] за допомогою електронного цифрового підпису укладено договір про надання споживчого кредиту № 04.03.2023-100000154 шляхом підписання заявки про прийняття пропозиції укладення кредитного договору, за умовами якого: сума кредиту 3500.00 грн., строк на який надається кредит 42 дні; первинний період користування кредитом 14 днів з дня його надання; черговий період користування кредитом кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду; період користування ставкою «Економ» - період фактичного користування кредитом, протягом якого застосовується фіксована процентна ставка «Економ», який розпочинається в день, наступний за днем сплати позичальником всіх процентів та закінчується через 14 днів; ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду «Економ»; ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 3 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду «Економ»; реквізити платіжного засобу для перерахування коштів [NUMBER] , що підтверджується пропозицією укладення кредитного договору ТОВ «Споживчий центр», заявкою про укладення кредитного договору, підтвердженням кредитного договору (а.с.12-22). Пропозиція укладення кредитного договору та заявка про укладення кредитного договору, підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором "Р686". Видача ТОВ «Споживчий центр» Цуцурі В.І. кредиту підтверджується квитанцією №2235543830 про перерахування кредитних коштів у розмірі 3 500.00 грн. 04.03.2023 р. на картку відповідача через систему платежів LIQPAY (а.с.23). Таким чином, суд дійшов висновку, що договір про надання споживчого кредиту №04.03.2023-100000154 від 04.03.2023 р. був підписаний [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, чим підтверджено укладання між ним із ТОВ «Споживчий центр» такої угоди, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт кредитора за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. З довідки-розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором №04.03.2023-100000154 від 04.03.2023 р. вбачається, що у [PERSON] наявна перед позивачем заборгованість в загальній сумі 7 420.00 грн., з яких 3 500.00 грн. - основний борг, 3 920.00 грн. відсотки (а.с. 24). Отже, позивач виконав зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредитні кошти. Відповідач, взяті на себе зобов`язання не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість. За положеннями ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, суд зазначає, що за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Таким чином, кредитний договір №04.03.2023-100000154 від 04.03.2023 р. був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, чим підтверджено укладення між сторонами такого договору, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочинів. Отже, існують підстави вважати, що сторонами належно обумовлено умови користування позиченими коштами та позичальнику належним чином повідомлено про умови позики. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до приписів ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до приписів ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти у розмірах та у строки, зазначені у кредитному договорі, та сплачувати відсотки за користування кредитом, а у випадку порушення договірних зобов`язань в частині своєчасного повернення кредитних коштів також сплачувати відповідні штрафні санкції, які прямо передбачені наявними умовами договору. Суд вважає доведеним обставину порушення відповідачем умов договору в частині своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені в договорі терміни. Представник відповідача - адвокат Бойко Ю.О. визнав, що відповідач [PERSON] підписав кредитний договір, однак стверджує, що вказаний кредитний договір являється нікчемним в силу відсутності належного підписання електронного документа сторонами. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача про нікчемність кредитного договору з огляду на таке. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Судом встановлено, що кредитний договір №04.03.2023-100000154 від 04.03.2023 р. був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Відповідачем не оспорено у передбаченому законом порядку факт укладення кредитного договору та його умови. У даному випадку суд не вбачає, що кредитний договір №04.03.2023-100000154 від 04.03.2023 р. являється нікчемним з підстав, встановлених чинним законодавством. У зв`язку із чим, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується інструкцією № СЦ00025267 від 07.07.2025 р. про сплату судового збору у розмірі 2 422.00 грн. (а.с. 1). Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тож слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 2 422.00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved