Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан») та відповідачем укладено кредитний договір №5953257. За цим кредитним договором відповідач отримав 14500 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені умовами кредитного договору. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом його підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Мілоан» виконало свої зобов`язання, проте відповідач порушив умови щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів, яка становить 40382,50 грн., з яких 14500 грн. - заборгованість за сумою кредиту, 17617,50 грн. - заборгованість за відсотками, 1015 грн. - заборгованість по комісії, заборгованість за неустойкою та/або процентами за порушення грошового зобов`язання 7250 грн. 26.12.2019 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір про відступлення прав вимоги №44-МЛ, згідно умов якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набув право вимоги за кредитним договором № 5953257 від 22.09.2019. Просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість, витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 грн. та судовий збір. 15.09.2025 постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 23.10.2025 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому визнав позовні вимоги в частині стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14500 грн. та процентів за користування кредитом у розмірі 4657,50 грн., проти задоволення решти позовних вимог заперечував. Зазначив, що позивач має право стягнути з нього проценти нараховані у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 22.10.2019 (включно) у розмірі 4567,50 грн. Пункт 1.5.1. кредитного договору від 22.09.2019 №5953257 щодо сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості не підлягає застосуванню, а тому відсутні підстави для задоволення позовної вимоги в частині стягнення комісії у розмірі 1015 грн. Також, з урахуванням п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відсутні правові підстави для стягнення штрафу у розмірі 7250 грн. Заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн. є завищеною та неспівмірною з обсягом наданих послуг. 04.11.2025 представник позивача адвокат Усенко М.І. подав до суду відповідь на відзив, в якій просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 22.09.2019 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено кредитний договір № 5953257, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 14500 грн. строком на 30 днів до 22.10.2019, зі сплатою процентів за користування грошима в розмірі 1,50% в день та сплатою комісію за надання кредиту 1015 грн. Відповідно до п. 2.3. кредитного договору №5953257 від 22.09.2019 позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за продовження кредиту та проценти нараховані згідно п. 1.5.2. договору за період на який здійснюється продовження строку кредитування, але не більше суми фактично нарахованих процентів за договором на дату здійснення пролонгації. У разі якщо на дату пролонгації кредиту за кредитним договором існує нарахована пеня, для продовження строку кредиту позичальник має також сплатити пеню у повному розмірі. Волевиявлення позичальника продовжити строк користування/повернення кредиту та укладення угоди про це, згідно п. 6.14. Правил, підтверджується здійсненням ним відповідного платежу у спосіб, визначений п. 2.5. договору. Відповідно до п. 4.1. договору про споживчий кредит №5953257 від 22.09.2019 у разі прострочення позичальником зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього договору. Позичальник, починаючи з дня наступного за днем спливу терміну (дати), вказаного в п. 1.4. цього договору з у рахуванням угод про продовження строку користування/повернення кредиту та оновлених графіків розрахунків, що складаються у зв`язку з укладенням цих угод, зобов`язаний сплатити на користь Товариства пеню у розмірі 2% від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50% від загальної суми кредиту, одержаного позичальником за цим договором. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру визначеного цим пунктом. Додатком № 1 до договору є графік платежів, згідно з яким визначено до сплати сума кредиту, проценти за користування кредитом. 22.09.2019 ТОВ «Мілоан» перерахувало на картку № [NUMBER] грошові кошти у розмірі 14500 грн., призначення платежу кошти згідно договору 5953257, отримувач [PERSON] . Відповідно до довідки АТ КБ «Приват банк» від 20.10.2025 на ім`я [PERSON] банком емітована платіжна картка № [NUMBER] , на яку 22.09.2019 було зараховано 14500 грн. 26.12.2019 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір про відступлення прав вимоги №44-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредит - капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідача за кредитним договором №5953257 від 22.09.2019. Згідно витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 44-МЛ від 26.12.2019 ТОВ «ФК «Кредит - капітал» отримало право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №5953257 від 22.09.2019 у розмірі 40382,50 грн., з яких 14500 грн. - заборгованість за сумою кредиту, 17617,50 грн. - заборгованість за відсотками, 1015 грн. - заборгованість по комісії, заборгованість за неустойкою та/або процентами за порушення грошового зобов`язання 7250 грн. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. В порядку визначеному ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Положеннями ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такий правовий висновок щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Судом встановлено, що 22.09.2019 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено кредитний договір № 5953257, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 14500 грн. строком на 30 днів до 22.10.2019, зі сплатою процентів за користування грошима в розмірі 1,50% в день та сплатою комісію за надання кредиту 1015 грн Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними. Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ «Мілоан» надало відповідачу кредит шляхом перерахування коштів на рахунок відповідача. Однак, відповідачем борг за кредитним договором не повернуто. Доказів належного виконання своїх договірних зобов`язань щодо повернення коштів відповідачем суду не надано. Позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» обґрунтовані тим, що розмір заборгованості за договором №5953257 від 22.09.2019 становить суму, що зазначена у виписці з особового рахунка та реєстрах права вимоги. Разом з тим, суд зазначає, що доказів звернення відповідача, в порядку передбаченому п. 2.3. договору, до ТОВ «Мілоан» щодо пролонгації граничного строку повернення позики до суду не надано, а тому строк кредитування за договором №5953257 від 22.09.2019 не змінювався і становить 30 день. ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», до якого перейшло право вимоги за кредитним договором №5953257 від 22.09.2019, відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 22.10.2019, що за розрахунком суду та з урахуванням умов договору становить 6525 грн. (14500 грн. * 30 днів * 1,50 % = 6525 грн.) Отже, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за договором позики №5953257 від 22.09.2019 за процентами понадстрокове користування позикою на суму 17617,50 грн. поза межами строку кредитування є безпідставними. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. На підставі вищевикладеного, позивач, до якого перейшло право вимоги за кредитним договором, обґрунтовано вимагає стягнення заборгованості за кредитним договором №5953257 від 22.09.2019 у розмірі 22040 грн., з яких 14500 грн. - заборгованість за сумою кредиту, 6525 грн. - заборгованість за відсотками, 1015 грн. - заборгованість по комісії. Щодо вимог про стягнення штрафу у розмірі 7250 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 4.1. договору про споживчий кредит №5953257 від 22.09.2019 у разі прострочення позичальником зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього договору. Позичальник, починаючи з дня наступного за днем спливу терміну (дати), вказаного в п. 1.4. цього договору з у рахуванням угод про продовження строку користування/повернення кредиту та оновлених графіків розрахунків, що складаються у зв`язку з укладенням цих угод, зобов`язаний сплатити на користь Товариства пеню у розмірі 2% від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50% від загальної суми кредиту, одержаного позичальником за цим договором. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру визначеного цим пунктом. Відповдіно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені. Відповдіно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ч. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, оскільки кредитний договір був укладений 22.09.2019 строком на 30 днів, доводи відповідача щодо заборони нарахування штрафних санкції за невиконання кредитних зобов`язань, з урахуванням приписів п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, спростовуються вищенаведеним. На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача, до якого перейшло право вимоги за кредитними договорами, заборгованості за кредитним договором №5953257 від 22.09.2019 у розмірі 29290 грн., з яких 14500 грн. - заборгованість за сумою кредиту, 6525 грн. - заборгованість за відсотками, 1015 грн. - заборгованість по комісії та 7250 грн. - заборгованість за неустойкою. Доводи сторін, які не узгоджуються з вищевикладеними висновками, суд відхиляє. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (72,53%) в сумі 1756,97 грн. та витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог (72,53%) в сумі 5802,40 грн., у зв`язку з їх документальним підтвердженням. Загалом розмір судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача становить 7559,37 грн. (1756,97 грн. + 5802,40 грн. = 7559,37 грн.).

Outcome: partial