Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Баранівського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує, що 15.06.2020 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу меблів №387-к(г) щодо виготовлення та встановлення кухні. На виконання умов договору [PERSON] було сплачено ФОП [PERSON] 122000 грн., однак станом на дату подання позовної заяви продавець прострочив виконання замовлення на 1002 робочих дні. [PERSON] не здійснено виготовлення, доставки, заносу та встановлення кухні та стільниці у встановлені терміни, які були зазначені у договорі купівлі-продажу меблів №387-к(г). Оскільки відповідач не виконав умови договору, представником позивача було надіслано досудову претензію з вимогою повернути кошти. Оскільки відповідач кошти також не повернув, позивач змушений звернутися із позовом. Просить стягнути з Фізичної особи- підприємця [PERSON] на користь [PERSON] 206427 грн 88 коп., з них: 122000 грн 00 коп. заборгованості за договором, 70168 грн 92 коп. інфляційних втрат та 14258 грн 96 коп. 3 % річних, а також усі судові витрати. У відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечив. Зазначає, що 08.12.2020 з покупцем [PERSON] було узгоджено час та дату доставки та монтажу замовлених меблів, покупець сплатив за меблі залишок суми 30000,00 грн. В узгоджений час продавець [PERSON] доставив товар, проте позивач перестав виходити на зв`язок, не був присутній та попросив залишити товар на складі. [PERSON] повідомив [PERSON] про те, що орендуватиме приміщення для зберігання товару на що покупець погодився. Товар залишався на складі протягом двох років, відповідно продавець поніс збитки по оренді приміщення У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позові. Позивач додатково пояснив, що він не відмовлявся від отримання меблів, з ним ніхто не зв`язувався, ніхто про те, що меблі вже виготовлені, не повідомляв. Оплату він здійснив на 93% у сумі 122000,00 грн, неоплаченими лишилися лише монтажні роботи, оскільки за домовленістю оплата монтажу меблів повинна була бути здійснена після монтажу. Відповідач йому постійно обіцяв виготовити меблі завтра, пізніше, однак на сьогодні меблі не поставлені. Представник відповідача проти позову заперечила з підстав, наведених у відзиві. Додатково зазначила, що відповідач до позивача із претензіями/листами про необхідність отримати меблі не звертався, звертався месенджерами. Зазначила, що відповідач поніс збитки у вигляді витрат на оренду приміщення для зберігання товару. Суд, заслухавши учасників, з`ясувавши обставини справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, встановив наступне. 15.06.2020 між ФОП [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу меблів №387-к(г) щодо виготовлення та встановлення кухні. Згідно з п. 1.1 Договору, продавець зобов`язується за замовленням Покупця, виготовити та (за бажанням Покупця) встановити замовлені ним меблі, надалі «Товар», а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар в порядку та на умовах, визначених у Договорі. Відповідно до п.2.1 Договору, найменування товару - кухня МДФ шпон з фрезуванням 1 шт. та стільниця акрилова у кількості 1 шт. всього на суму 131965 грн, що еквівалентно 5036 доларів США до офіційного курсу НБУ на момент підписання підписання Договору. Також, відповідно до п. 2.1 Договору, загальна вартість замовлення з послугами доставки, зносу, установки - 92 085 грн+39 880 грн, попередня оплата - 3500 грн (88500 грн борг), заставна вартість - 9850 грн, занос - 200 грн (входить). Згідно з п. 3.1 Договору, Покупець зобов`язаний здійснити попередню оплату у розмірі 70% від ціни Договору. Строк виготовлення замовлення починається з моменту здійснення Покупцем попередньої оплати за Договором у розмірі 70%. Згідно з пунктом 5.1, 5.2 Договору продавець зобов`язаний виготовити у термін 80 робочих (банківських) днів замовлені меблі, згідно ескізів. По готовності Товару здійснити його поставку і монтаж (по домовленості) у строк, узгоджений Покупцем. Відповідно до п. 8.1 Договору, Договір набирає сили з моменту його підписання і діє до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань і проведення усіх взаєморозрахунків. 15.06.2020 року відповідно до товарного чеку №387-к(г) [PERSON] було сплачено 3500 грн. Відповідно до товарного чеку №387-к(г) від 27.07.2020 була здійснена оплата у сумі 88500 грн. 08.12.2020 було сплачено 30000 грн відповідно до товарного чеку №387-к(г). Всього [PERSON] було сплачено ФОП [PERSON] 122000 грн., що не заперечується відповідачем. Враховуючи наведене, визначений договором строк виготовлення замовлення розпочався з 09.12.2020 і до 03.04.2021 мало бути поставлене повністю готове замовлення (80 робочих днів). Станом на день розгляду справи [PERSON] не здійснено виготовлення, доставки, заносу та встановлення кухні та стільниці у встановлені терміни, які були зазначені у договорі купівлі-продажу меблів №387-к(г), докази виконання умов договору суду не надано. Також, відповідачем не надано доказів на підтвердження викладених у відзиві обставин щодо орендування складу у м.Хмельницький для зберігання саме виготовленої на замовлення позивача кухні. Також відповідачем не надано доказів повідомлення позивача про готовність кухні і погодження дати її доставки та монтажу. 14 січня 2025 року адвокат Кузина М.-О.С. в інтересах [PERSON] звернулась на адресу відповідача з досудовою претензією, відповідно до якої просила протягом 7 днів з моменту отримання вказаної претензії перерахувати на розрахунковий рахунок [PERSON] кошти на загальну суму 122000,00 грн. Вказана досудова претензія від 14 січня 2025 року була надіслана на поштову адресу відповідача 14 січня 2025 року, що підтверджується поштовою накладною та описом вкладення у цінний лист. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором ( ст. 839 ЦК України). Положеннями ст. 843 ЦК України визначено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу. Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду( ст. 846 ЦК України). Якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором. За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків ( ст. 852 ЦК України). Положеннями ст. 854 ЦК України визначено що в разі, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором. Таким чином, договір про виготовлення меблів укладений у письмовій формі з дотриманням вимог чинного на час укладення договору законодавства, підписаний сторонами та на даний час є таким, що продовжує свою дію, оскільки сторонами залишаються невиконані його істотні умови. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, зважаючи на викладені обставини суд дійшов висновку, що відповідачем порушені істотні умови договору щодо термінів поставки та передачі у власність позивача меблів (кухні), а тому заявлені вимоги про стягнення коштів, сплачених на виконання досягнутої домовленості є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Оскільки відповідач до теперішнього часу належним чином не виконав умови договору з виготовлення меблів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині відшкодування коштів, сплачених в якості авансу за кухонні меблі в сумі 122000 грн. Також, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення 70168 грн 92 коп. інфляційних втрат та 14258 грн 96 коп. 3 % річних. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17). Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Відповідно до встановлених обставин справи, за змістом статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума інфляційних втрат та 3 % річних від несплаченої (неповернутої) суми попередньої оплати є відповідальністю сторони договору за допущене нею порушення. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Тобто правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку виконання робіт у відповідача (підрядника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу. В силу положень статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. У відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем, розмір якого підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Слід зазначити, що стаття 625 розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої ЦК України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу). При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати. З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень частини другої статі 625 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладено у останові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19 (провадження №12-42гс20). Судом перевірено розрахунок та встановлено, що сума інфляційних втрат за заявлений позивачем період з 04.04.2021 по 31.12.2024 становить 70168,92 грн., 3% річних за аналогічний період прострочення виконання зобов`язання становить 13707,45 грн. Таким чином, інфляційні втрати та 3% річних у встановленому розмірі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1651,43 грн., що підтверджується платіжною інструкцією. Враховуючи задоволення позову, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на судовий збір у розмірі 1651,43 грн.

Outcome: partial