Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

28.05.2024 [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Великоберезнянської селищної ради, в якому просила суд визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з нею та стягнути з відповідача на свою користь судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, зареєстрованому Виконавчим комітетом Холмківської сільської ради Ужгородського району. У шлюбі [INFO] у них народився син [PERSON] . Шлюб із [PERSON] виявився невдалим. Спільне життя не склалося, під час спільного проживання виникали непорозуміння та конфлікти, відповідач неодноразово вдавався до домашнього насилля щодо неї, навіть в присутності дитини. 14.08.2023 відповідач застосував до позивачки фізичне насильство, внаслідок чого вона вимушена була звертатись до лікарні та до місцевого відділку поліції у місті Прага з повідомленням, що зазнає фізичного насилля від чоловіка. Згодом відповідача було визнано винним у скоєні злочину громадського співіснування та призначено покарання у вигляді адміністративного штрафу. Факт напруженої домашньої атмосфери та постійних сварок негативно вплинув на психоемоційний стан малолітньої дитини. Лікарем було рекомендовано подальше систематичне обстеження та корекція розвитку дитини, в тому числі, з огляду на проблемне сімейне оточення. Поведінка [PERSON] не змінилась навіть після притягнення його до адміністративної відповідальність та надалі існувала загроза вчинення домашнього насильства з його сторони, тому вона звернулась до кризового центру «Розалін», щоб їй та дитині надали конфіденційне кризове житло. 05 лютого 2024 року вона зі своїм малолітнім сином, через домашнє насильство з боку чоловіка та батька її дитини потрапила до притулку «Роса». Її батько [PERSON] , який в той час проживав в Празі, будучи очевидцем домашнього насилля, та з метою убезпечення її та внука наполягав на їх переїзді в Україну. Вона повідомила [PERSON] про намір переїзду до України та згодом повернулася в Україну. Наразі вона зі своїм сином проживає в Україні, за місцем своєї реєстрації у своїх батьків в спокійній та турботливій атмосфері за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою також зареєстроване місце проживання її малолітнього сина. Вона та відповідач не дійшли добровільної згоди щодо того, з ким буде проживати малолітній син, тому між ними виник спір. Задля досудового вирішення спору вона звернулась до служи у справах дітей Великоберезнянської селищної ради, яка надала Висновок про визначення місця проживання дитини № 176/031-0, яким встановлено за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з нею. Вона створила для сина всі необхідні умови для його утримання, розвитку та лікування. В свою чергу [PERSON] відмовився надати дозвіл на проведення консультації у дитячого психіатра, внаслідок чого вона вимушена була звертатися з відповідною заявою до Служби у справах дітей Великоберезнянської селищної ради, якою був наданий дозвіл на проведення консультації лікаря. Враховуючи вищевикладене вона вимушена звертатись до суду із цим позовом, оскільки вирішити спір в позасудовому порядку неможливо. 09.11.2024 відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому стверджував, що з 2015 року [PERSON] та він проживали спільно в Чеській республіці, в м. Прага. [INFO] у них народився син [PERSON] , який зареєстрований у педіатра, у стоматолога, відвідував дитячий садок. Участь у вихованні дитини брали обоє батьки. Він орендував квартиру, в якій разом із ним проживали його дружина і син. [PERSON] покинула територію Чеської республіки 28.02.2024. Він 08.02.2024 подав до Чеського суду заяву про корегування обставин неповнолітнього [PERSON] на період до та після розірвання шлюбу батьків за поданням батька про вжиття запобіжного заходу, в цей час позивачка перебувала на території Чеської Республіки. Стверджував, що позивачка з дитиною проживають в Україні з березня 2024 року та те, що вона вивезла дитину на територію України без його погодження як батька. Відірвала неповнолітню дитини від повсякденного звичного життя та перебування дитини на лікуванні у лікарів. Вважає, що наданий позивачкою виданий висновок орану опіки взагалі не може братися до уваги, оскільки такий порушує пп.b) пункту 1 статті 7 Гаазької конвенції про батьківську відповідальність від 1996 року. Враховуючи викладене, просив суд відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Турецька Є.А. позовні вимоги підтримали в повному обсязі. В судовому засіданні від 28.01.2026 відповідач [PERSON] заявив, що не заперечує проти того, щоб дитина [PERSON] проживав разом з матір`ю, однак він також хоче брати участь у житті дитини та його вихованні. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Калинич О.І. підтримала позицію [PERSON] . Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого Магистратом м. Праги, [INFO] народився [PERSON] , батьком якого є [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Згідно з довідки №61313/19-536-81 від 28.01.2020, виданої Пососльством України в Чеській республіці, [PERSON] зареєстрований громадянином України. Відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 березня 2024 року у справі № 308/22857/23 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно з довідки Загальної факультетської лікарні в Празі відділенням хірургії від 14.08.2023 встановлено діагноз: напад із застосуванням фізичної сили з боку чоловіка пацієнтки [PERSON] . Згідно з рішення Комісії проступків муніципального району Прага Велка Хухле від 22.04.2024 [PERSON] визнано винним у скоєні злочину громадського співіснування та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Відповідно до клінічного психологічного звіту від 12.02.2024 рекомендовано подальше систематичне обстеження та корекція розвитку дитини, в тому числі з огляду на проблемне сімейне оточення (сильно порушені стосунки з партнером). Із інформації кризового центру «Розалін» від 09.02.2024 видно, що [PERSON] разом із неповнолітнім сином [PERSON] скористалась послугою конфіденційного кризового житла в період з 30.01.2024 по 05.02.2024 у зв`язку із загрозою домашнього насилля. Згідно з інформації притулку «Роса» від 09.02.2023 [PERSON] разом із неповнолітнім сином [PERSON] через домашнє насильство з боку чоловіка та батька її дитини потрапила до притулку «Роса». Із знімків екрану мобільного телефону, представленого батьком позивачки - [PERSON] , видно, що при переписці між [PERSON] та [PERSON] обговорюється конфлікт між позивачкою та відповідачем щодо застосування відповідачем відносно [PERSON] домашнього насильства. Листом від 28.02.2024 [PERSON] повідомляє [PERSON] про те, що разом із сином їде відвідати бабусю. Згідно з витягу №141 про зареєстрованих у житловому приміщенні від 14.04.2024 за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 28.02.2024 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Із консультативного висновку спеціаліста від 05.10.2020 видно, що [PERSON] був на прийомі лікаря-нейрохірурга. Згідно з відповіді Посольства України в Чеській Республіці від 04.03.2024 [PERSON] на консульському обліку не перебуває. Згідно з акту обстеження умов проживання від 04.03.2024 за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Для виховання та розвитку дитини створені належні умови. Відповідно до Висновку комісії з питань захисту прав дитини Великоберезнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області №176/03 1-0 від 16.04.2024 в телефонному режимі була проведена бесіда з батьком, [PERSON] , в ході якої було з`ясовано, що батько працює та фактично проживає в Чеській Республіці. Має бажання, щоб дружина повернулася з сином проживати до Чеської Республіки, аби син проживав разом з батьком, відвідував садок, займався з логопедом, відвідував гуртки. Здійснення психологічного та фізичного насилля батько заперечує і пояснює, що він дружину ніколи не бив, тільки одного разу при сварці схопив її за руку, після чого у неї залишився синяк. Після тієї сварки вона забрала сина і повернулася в Україну, до себе додому. За наслідком вивчення питання про визначення місця проживання малолітньої дитини орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . Згідно з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] є фізичною особою-підприємцем. Згідно з витягу з реєстру платників єдиного податку ФОП [PERSON] є платником єдиного податку та відповідно до податкової декларації у 2024 році має дохід, з якого сплачує суму єдиного податку. Відповідно до інформації ТОВ «Кар`єра» [PERSON] працювала в компанії з 06.02.2023. Неодноразово отримувала допомогу по догляду за неповнолітньою дитиною, в тому числі, у зв`язку з проблемами в сім`ї (побиття її партнером з видимими наслідками). Згідно з заповіту від 28.12.2018 та витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі [PERSON] все належне йому майно заповідає дружині [PERSON] та доньці [PERSON] . Відповідно до договору оренди від 01.03.2024 [PERSON] орендує у [PERSON] частину будинку за адресою: [ADDRESS] за орендною платою у 500 гривень за місяць. Платіжним дорученням від 26.04.2024 підтверджується внесення орендної плати [PERSON] за березень-травень 2024 року у сумі 1500 гривень. Згідно з довідки від 05.03.2024 [PERSON] відвідує Великоберезнянський заклад дошкільної освіти «Веснянка» з 04.03.2024. Відповідно до декларації від 21.03.2024 [PERSON] укладено декларацію із сімейним лікарем [PERSON] щодо дитини [PERSON] . Згідно з характеристики від 29.02.2024, наданої Великоберезнянською селищною радою, [PERSON] характеризується позитивно. Відповідно до довідки від 06.03.2024 [PERSON] оглянутий лікарем педіатром. Відповідно до довідок від 08.04.2024 [PERSON] оглянутий лікарем неврологом. Згідно з довідки від 28.03.2024 [PERSON] оглянутий лікарем логопедом. Відповідно до листа Великоберезнянської селищної ради від 18.04.2024 орган опіки та піклування Великоберезнянської селищної ради надає згоду на консультацію психіатра малолітнього [PERSON] без згоди батька [PERSON] , оскільки батько надати такий дозвіл відмовився. Згідно з консультаційного висновку спеціаліста лікаря-психіатра від 20.04.2024 встановлено діагноз малолітньому [PERSON] . Огляд проводився без дозволу батька, з дозволу опікунської ради. Відповідно до інформації від 01.05.2024 [PERSON] відвідує Центр розвитку дитини « [PERSON] ». Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.10.2024 у справі 308/4187/24, яке набуло законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) батька щомісячно, починаючи із 04.03.2024 і до досягнення дитиною повноліття. 8 лютого 2024 року [PERSON] ініціював в Окружному суді Праги 5 розгляд справи №50 Nc6024/2024 про врегулювання відносин з неповнолітнім на період до та після розірвання шлюбу батьків, а саме щодо почергового батьківського піклування про сина, визначення розміру аліментів на дитину та врегулювання доступу до неї під час свят і шкільних канікул (т. 5, а. с. 50-59). За рішенням Окружного суду Праги 5 від 13.05.2024 за заявою [PERSON] від 6 березня 2024 року про вжиття запобіжного заходу. Згідно з цим рішенням налагоджено контакти сина з батьком так: батько має право спілкуватися з неповнолітнім сином через відеодзвінок щотижня у вівторок і четвер з 16:30 до 17:00, кожного непарного тижня - в суботу з 9:00 до 10:00, кожного парного тижня - в неділю з 9:00 до 10:00; матері наказав дозволити батькові відеодзвінок у вказаний час. Згідно з рішення Міського суду м. Праги від 13.06.2024 залишено без змін рішення Окружного суду Праги 5 про вжиття запобіжного заходу (т. 5, а. с. 166-175). Згідно з постановою Міського суду м. Праги від 5 вересня 2024 року № 18 Со 259/2024-511 він як суд апеляційної інстанції переглянув ухвалу суду першої інстанції про зупинення провадження у справі про врегулювання відносин з неповнолітнім на період до та після розірвання шлюбу батьків (пункт 1 постанови) і вказав на таке: батько просив передати неповнолітнього під почергову опіку батьків, визначити аліменти на дитину та врегулювати контакти з нею під час свят і шкільних канікул (пункт 2 постанови); правила виховання неповнолітньої дитини та догляду за нею викладені у статті 158 і наступних статтях СК України, обов`язок батьків щодо утримання неповнолітніх дітей і його виконання регламентовані у статті 180 та подальших статтях цього кодексу, а визначення місця проживання дитини - у статті 161 та наступних статтях СК України. Як і за чеським законодавством, провадження щодо визначення місця проживання неповнолітньої особи не можна плутати з провадженням щодо виховання та піклування про неповнолітню особу (пункт 8 постанови). Суд з питань опіки (Окружний суд Праги 5) для свого рішення не надав на цей час достатніх документів, з яких однозначно випливало б, що мати справді до 8 лютого 2024 року розпочала в Україні провадження щодо виховання, утримання неповнолітнього сина та його спілкування з батьками, що є вирішальним за змістом частини другої статті 33 у поєднанні з частиною першою статті 21 Договору (пункт 11 постанови). Згідно з п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Відповідно до ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). Судом встановлено, що на момент розгляду справи малолітньому [PERSON] виповнилося шість років і він постійно проживає з матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] , де створені всі умови для проживання, розвитку, виховання та лікування дитини. [PERSON] працює ФОП, у неї є можливість утримувати спільну з відповідачем дитину, має житло, позитивно характеризується за місцем проживання. Будь-які дані про те, що [PERSON] зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, веде аморальний спосіб життя відсутні. Судом також встановлено, що батько дитини [PERSON] проживає і працює в Чеській Республіці. Згідно з рішенням суду у справі 308/4187/24 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) батька щомісячно. Інформація про заборгованість з аліментів у суду відсутня. Об`єктивно встановлено, що між батьками малолітньої дитини [PERSON] та [PERSON] тривалий час, з 2024 року виник та існує конфлікт внаслідок застосування [PERSON] відносно [PERSON] домашнього насильства, який і став причиною того, що [PERSON] покинула місце спільного проживання з [PERSON] та згодом переїхала на проживання до України, в будинок, який належить її батьку. В свою чергу, на думку суду, наявність такого конфлікту, свідком якого міг бути і малолітній [PERSON] , може вкрай негативно вплину на здоров`я та психоемоційний стан дитини. З огляду на викладене, при вирішені цього спору, суд бере до уваги ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, майновий стан батьків, суд враховує позицію відповідача, висловлену ним в судовому засіданні, про те, що він не заперечує проти того, щоб син проживав з матір`ю, але насамперед виходить з інтересів малолітньої дитини [PERSON] , враховуючи при цьому те, що він з моменту народження проживає з матір`ю, його психоемоційний стан. Судом встановлено, що мати [PERSON] сумлінно ставиться до виконання своїх обов`язків по вихованню, утриманню та лікуванню малолітнього сина [PERSON] , тому, враховуючи Висновок органу опіки та піклування Великоберезнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області №176/03 1-0 від 16.04.2024, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання [PERSON] разом з матір`ю, оскільки таке вирішення спору відповідатиме його інтересам, буде сприяти забезпеченню його розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Підстав для того, щоб не приймати до уваги висновки Великоберезнянської селищної ради Ужгородського району про визначення проживання дитини суд не знаходить, оскільки саме представниками служби у справах дітей обстежувались умови проживання малолітнього [PERSON] , ставлення до нього матері тощо та приймалось відповідне рішення. Як слушно зазначив Верховний суд у своїй Постанові від 26.07.2021 у справі №202/7256/19 в більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. Враховуючи викладене та те, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, позов [PERSON] про визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з нею, підлягає задоволенню. Разом із цим, суд зауважує, що відповідно до ст. 157 СК України той із батьків, із яким проживає дитина, не має права перешкоджати іншому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні (ч. 3). У разі виникнення спору між батьками про участь у виховані дитини того з батьків, хто проживає окремо, такий має право на звернення до служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини із відповідною заявою, або з відповідним позовом до суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов [PERSON] у повному обсязі задоволено, витрати зі сплати судового збору слід стягнути з [PERSON] на її користь.

Outcome: approved