Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в особі представника Мальцева А.В. звернулося до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Золотоніський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, правонаступником якого є Золотоніський відділ державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про звільнення майна з-під арешту, в якому просило: - звільнити з-під арешту нерухоме майно, яке належить ТОВ «Кредитні ініціативи», а саме: житловий будинок та споруди загальною площею 89,3 кв. м., житловою площею 57,10 кв. м., який знаходиться за адресою [ADDRESS] , що накладений ВДВС Золотоніським МРУЮ, 20867715, 20.09.2011, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Позовні вимоги мотивовані тим, що право вимоги до боржника [PERSON] та права за договорами забезпечення позивач набув на підставі Договору про відступлення прав вимоги та Договору про передачу прав за договорами забезпечення від 17.12.2012, укладених із ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк». Первісне зобов`язання виникло з Кредитного договору № 02-21/08 від 20.02.2008, укладеного між Банком та [PERSON] на суму 170 000,00 грн. Позивач вказує, що у зв`язку з наявністю значної заборгованості він має намір реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак під час підготовки до процедури стягнення стало відомо про наявність обтяження, яке застосовано на підставі постанови ВДВС Золотоніського МРУЮ від 20.09.2011 (ВП №20867715) за якою на майно боржника накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження. Позивач вважає, що зазначений арешт порушує його права як власника на розпорядження майном, яке передано в іпотеку, оскільки відповідно до Закону України «Про іпотеку» він має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки перед іншими кредиторами. Наявність арешту ДВС унеможливлює реалізацію заставного майна та порушує принципи непорушності права власності (ст.,ст. 321 ЦК України) та спеціальні права заставодержателя (ст. 589 ЦК України). На підставі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» позивач, як власник майна, просить суд звільнити вказане нерухоме майно з-під арешту. Ухвалою судді від 11.07.2019р. відкрито провадження у даній справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Відповідач та його представник відзив на позов не надали. За клопотанням представника відповідача провадження у даній справі ухвалою суду від 15.04.2021 зупинено до набрання законної сили рішення у справі №695/3272/20. У зв`язку з набранням чинності постанови Черкаського апеляційного суду від 26.10.2022 у справі №695/3272/20 ухвалою суду від 30.01.2025 провадження у даній справі поновлено про що повідомлено осіб, які беруть участь у ній. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак скерував до суду заяву у якій просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, однак від представника відповідача до суду надійшла заява у якій останній просив розгляд справи проводити за його відсутності, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на постанову Черкаського апеляційного суду від 26.10.2022 у справі №695/3272/20. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, розгляд справи просив проводити без участі представника Золотоніського ВДВС, вирішення спору поклав на розсуд суду. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку. 20.02.2008 між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 02-21/08, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 170 000 грн., з розрахунку 17 % річних на строк до 19.02.2011. З метою забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань по кредитному договору 20.02.2008 між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно якого [PERSON] передав в іпотеку Банку нерухоме майно: житловий будинок на земельній ділянці по [ADDRESS] . Розділом 5 укладеного сторонами іпотечного договору від 20.02.2008 передбачений порядок звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізації, зокрема в пункті 5.3 іпотечного договору були встановлені способи звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання по кредитному договору в порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». В даному випадку договір іпотеки виступає правовстановлюючим документом та є підставою для реєстрації права власності. На протязі 3 днів з моменту такої реєстрації іпотекодавець зобов`язаний передати свою технічну та іншу документацію відносно предмета іпотеки. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02.06.2010 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Промінвестбанк» заборгованість за кредитним договором №02-21/08 від 20.02.2008 в сумі 221 836,04 грн. 17.12.2012 між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов`язувалося передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» зобов`язувалось відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами. Крім того, 17.12.2012 ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про передачу прав за договорами забезпечення, згідно з п. 3.1 якого, у зв`язку передачею (відступленням) Кредитного портфелю за договором відступлення Цедент, в порядку та на умовах, визначених цим договором, передає цесіонарію права, що передаються, та зобов`язується передати цесіонарію договори забезпечення, а цесіонарій приймає та набуває права, що передаються, та зобов`язується прийняти договори забезпечення. Права за договорами забезпечення переходять до цесіонарія виключно в силу положень Українського законодавства. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №164749771, 15.04.2019 державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційний-центр» Черкаська область Діденком О.П. було прийнято рішення, індексний номер 46479071, про державну реєстрацію права власності на будинок [ADDRESS] за ТОВ «Кредитні ініціативи», ЄДРПОУ 35326253. Підставою виникнення права власності зазначено: повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: КИ/252, виданий 28.01.2019, видавник: ТОВ «Кредитні ініціативи», рекомендоване повідомлення про вручення, серія та номер: 1400042761933, виданий 31.01.2019, видавник: Укрпошта Експрес, договір про відкриття кредитної лінії, серія та номер: 02-21/08, виданий 20.02.2008, виданий: Промінвестбанк» та [PERSON] , іпотечний договір, серія та номер: 02-99./08, видавник: ПН Сахно В. І. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» зазначає, що внаслідок відступлення права вимоги та подальшого звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, Товариство набуло статусу повноправного власника житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , рішення державного реєстратора 15.04.2019 (індексний номер 46479071). Посилаючись на статті 317, 319, 391 Цивільного кодексу України щодо непорушності права приватної власності, позивач стверджує, що наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно актуального запису про арешт вказаного об`єкта, накладеного постановою ВДВС Золотоніського МРУЮ від 20.09.2011 у виконавчому провадженні № 20867715, створює суттєві перешкоди у реалізації ним повноважень власника, зокрема щодо вільного розпорядження майном. Свою позицію ТОВ «Кредитні ініціативи» базує на положеннях статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», вказуючи на необхідність судового захисту своїх прав шляхом звільнення майна з-під арешту, оскільки останній був накладений щодо попереднього власника (боржника) і, на думку позивача, наразі безпідставно обмежує права нового законного володільця. Проте позивачем не взято до уваги постанову Черкаського апеляційного суду від 26.10.2022 у справі №695/3272/20, згідно якої апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення. Вказаною постановою визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора від 15.04.2019 (індексний номер 46479071) про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» на спірний житловий будинок, а також поновлено право власності на вказане нерухоме майно за [PERSON] . Приписами частини першої ст. 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 та частиною першою ст. 318 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 Цивільного кодексу України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та передбачають правомочності щодо використання житла для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Таким чином, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Згідно з положеннями статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» ґрунтуються на зареєстрованому праві власності за позивачем на житловий будинок та як насідок, право на усунення будь-яких порушень його права власності та користування його майном. Проте рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на житловий будинок за ТОВ «Кредитні ініціативи» було скасоване в судовому порядку. Відповідно до положень статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи. Таким чином, факт відсутності у ТОВ «Кредитні ініціативи» статусу власника спірного майна є встановленим та не підлягає оспорюванню. З моменту набрання вказаною постановою законної сили, юридична підстава, на якій ґрунтувалися повноваження позивача щодо розпорядження об`єктом нерухомості, була анульована, що автоматично позбавляє Товариство права вимагати звільнення майна з-під арешту в порядку статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що посилаючись у даному позові на статус власника, ТОВ «Кредитні ініціативи» не враховує вказане судове рішення апеляційної інстанції. Оскільки право власності позивача на житловий будинок [ADDRESS] на момент розгляду даної справи відсутнє, будь-які перешкоди у здійсненні ним прав володіння чи розпорядження цим майном є юридично неможливими, а отже, порушене право саме власника вказаного майна, за захистом якого звернувся позивач, не існує. Крім того, статтею 12 ЦК України передбачено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. У частині першій статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Пунктом 6 частини третьої статті 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку Відповідно до частини першої статті 59 Закону України Про виконавче провадження особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З інформаційної довідки, розділ відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вбачається наявна в реєстрі інформація про обтяження, а саме: реєстраційний номер запису 11628657, дата: 20.09.2011 за №11628657, реєстратор: Черкаська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, тип обтяження: арешт нерухомого майна; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 20867715 20.09.2011 ВДВС Золотоніського МРУЮ, заступник начальника Чепурна О.Л.., об`єкт обтяження : житловий будинок, загальна площа 89,3 кв. м., житлова площа 57,1 кв.м. адреса [ADDRESS] , обтяжувач - Відділ державної виконавчої служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції, заявник - Відділ державної виконавчої служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції. Однак, до позовної заяви не додано копії постанови, на підставі якої було накладено арешт, пояснень щодо підстав накладання оспорюваного арешту в позовній заяві не викладено, пошук по базі даних АСВП не дав результату. Відтак неможливо встановити, за яких обставин було накладено вказаний арешт та чи не є позивач стороною такого виконавчого провадження, а відтак неможливо встановити чи не позбавлений він права звернутися до суду за захистом своїх прав у порядку ст. 447 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства розглядаються справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових, а також інших правовідносин, з єдиним обмеженням, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Вказані норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 607/3894/17 від 26 вересня 2019 року, за змістом статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV / на даний час це ст.59 Закону / до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно. При цьому вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що спір з приводу права власності на будинок, переданий банку в іпотеку, вирішений. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову з огляду на обрання позивачем неналежного способу захисту та відсутність у нього порушеного права власності. Оскільки постановою Черкаського апеляційного суду від 26.10.2022 право власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» було скасоване, позивач втратив статус суб`єкта, який в розумінні статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» може вимагати звільнення майна з-під арешту в позовному порядку як власник. Крім того, суд наголошує на процесуальній невідповідності обраного шляху захисту характеру правовідносин. Оскільки оспорюваний арешт накладений державною виконавчою службою у 2011 році в межах виконавчого провадження, а позивач фактично намагається усунути перешкоди, що виникли внаслідок дій органу ДВС, такі вимоги за своєю правовою природою не є спором про право на майно, а стосуються правомірності дій виконавця. Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, захист прав у таких випадках має здійснюватися за правилами розділу VII ЦПК України (шляхом подання скарги на дії виконавця), а не шляхом пред`явлення самостійного позову. Таким чином, встановивши, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не є власником спірного будинку, а також враховуючи, що позов про зняття арешту в даному випадку не є ефективним та передбаченим законом способом захисту для особи, яка не має титулу власника та оспорює дії виконавчого провадження, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні первісного позову відмовлено, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed