Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Адвокат Михайлов Д.О., діючи в інтересах [PERSON] та [PERSON] , звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, заінтересована особа: Комунарський відділ ДРАЦС у м. Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. Заява обґрунтована тим, що [INFO] [PERSON] , під час спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] , в м. Севастополі народила сина [PERSON] . На даний час м. Севастополь є тимчасово окупованою територією України. У зв`язку з тим, що медичний документ про народження дитини, отриманий на території м. Севастополя, виданий на підставі законодавства російської федерації, є недійсним, а довідка про народження дитини видана некомпетентним державним органом України, заявники позбавлені можливості отримати свідоцтво про народження на території України в позасудовому порядку. З цих підстав, заявники просять суд встановити факт народження дитини [PERSON] , який народився [INFO] у м. Севастополі, Україна, від батьків: матері [PERSON] , [INFO] , громадянки України, та батька [PERSON] , [INFO] , громадянина України. Ухвалою суду від 18.02.2026 року провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами окремого провадження. У судове засідання заявники [PERSON] , [PERSON] та їх представник адвокат Михайлов Д.О., не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомили. В заяві про встановлення факту народження дитини зазначено про її розгляд за відсутності заявників та представника. Представник заінтересованої особи до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. 03.02.2026 року на адресу суду надійшла заява представника Комунарського відділу ДРАЦС у м. Запоріжжі Роботи А.Є. про відсутність заперечень проти задоволення заяви [PERSON] та [PERSON] щодо встановлення факту народження їх дитини та розгляд справи без участі представника відділу. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, суд дійшов до висновку про її задоволення, з огляду на таке. Згідно з п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Статтею 7 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року №789-XII, схваленою резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави - учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Відповідно до змісту п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5, суди можуть встановлювати факти народження, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. За змістом ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я,документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Форма та порядок видачі документа про народження, на підставі яких здійснюється державна реєстрація народження, встановлена Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» від 08.08.2006 року № 545. Відповідно до положень вказаного вище наказу, підставами для державної реєстрації народження є: а) медичне свідоцтво про народження (форма N 103/о); б) медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма N 103-1/о). Відповідно до вимог ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Згідно з ч.1 ст.144 СК України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 ст.7 Закону України «Про громадянство України» визначено, що особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є громадянами України, що підтверджується паспортами громадян України: [NUMBER] , виданим 26.06.2001 року Гагарінським РВ УМВС України в місті Севастополі, та № [NUMBER] , виданим 19.06.2017 року, орган, що видав 7111, відповідно. 13.06.2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який було зареєстровано окупаційною владою м. Севастополі - Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гагарінського районного управління юстиції у м. Севастополі, яким було видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] на бланку українського зразка. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 1). Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом (ч. 2). Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану (ч. 3). Судом встановлено, що 05.08.2025 року в «ГБУЗ С «Городская больница №5 «ЦОЗМИР» [PERSON] , [INFO] , народила дитину хлопчика, що підтверджується медичним свідоцтвом про народження серії 67 №2025197247 від 05.08.2025, в якому зазначено, що породілля не перебуває в зареєстрованому шлюбі. Заявниками також надано свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 05.09.2025 року, згідно з яким [PERSON] народився [INFO] в м. Севастополі, в графі «Батько» - відомості щодо батька не заповнені; в графі «Мати» зазначено - [PERSON] , [INFO] . Вказані документи суд приймає до уваги з метою захисту інтересів заявників. Місто Севастополь є тимчасово окупованою територією України. Відповідно до ст.ст.3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]». Враховуючи, що [PERSON] народився на тимчасово окупованій території України, заявники не можуть отримати від закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи оригінали документів встановленої форми про народження та, відповідно, на їх підставі зареєструвати народження дитини в органах державної реєстрації актів цивільного стану, суд дійшов до висновку про задоволення заяви [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту народження, що є підставою для державної реєстрації народження органом державної реєстрації актів цивільного стану. У зв`язку з тим, що у медичному документі про народження вказано, що матір дитини не перебуває в зареєстрованому шлюбі та у свідоцтві про народження відсутні відомості про батька дитини, заява про встановлення факту народження дитини подана [PERSON] та [PERSON] разом,

Outcome: approved