Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 04 листопада 2022 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, просить суд визнати спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] , транспортний засіб Toyota-Camry, 2003 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN номер: [NUMBER] , що був зареєстрований 08.11.2019 року у Територіальному сервісному центрі № 5143 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області, та власником якого є [PERSON] ; припинити право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] , та [PERSON] , на транспортний засіб Toyota-Camry, 2003 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN номер: [NUMBER] , та виділити зазначений транспортний засіб [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , грошову компенсацію за одну другу частку ринкової вартості транспортного засобу Toyota-Camry, 2003 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN номер: [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] , понесені судові витрати, а саме: витрати по сплату судового збору у сумі 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок), та 496,20 (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок), а також понесені витрати на професійну правову (правничу) допомогу адвоката у сумі 8000,00 (вісім тисяч) гривень, та витрати за проведення судової авто товарознавчої експертизи. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 11 вересня 2015 року вони з [PERSON] , зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видане 11 вересня 2015 року відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис за № 410. Під час шлюбу в них народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане 25 березня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис за № 232. Однак у зв`язку із тим, що між сторонами погіршилися відносини, у зв`язку із різними поглядами на життя, та враховуючи той факт, що на даний час [PERSON] з донькою [PERSON] знаходиться за кордоном відповідачем [PERSON] було подано позовну заяву про розірвання шлюбу. 28 вересня 2022 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по цивільній справі № 495/6891/22 була задоволена позовна заява [PERSON] та було вирішено: Розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , укладений 11 вересня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №410. Так під час проживання спільно однією сім`єю та ведення спільного господарства, вони придбали транспортний засіб Toyota-Camry, 2003 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN номер: [NUMBER] , що був зареєстрований 08.11.2019 року у Територіальному сервісному центрі № 5143 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області, та власником якого є [PERSON] . Той факт, що вони придбали за час проживання спільно однією сім`єю та ведення спільного господарства, транспортний засіб Toyota-Camry, 2003 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN номер: [NUMBER] , що був зареєстрований 08.11.2019 року у Територіальному сервісному центрі № 5143 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області, та власником якого є [PERSON] , підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 04.11.2022 року. Враховуючи вищевикладене, та те, що транспортний засіб Toyota-Camry, 2003 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN номер: [NUMBER] , що був зареєстрований 08.11.2019 року у Територіальному сервісному центрі № 5143 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області, та власником якого є [PERSON] , був придбаний сторонами за спільні кошти, та є спільним майном подружжя [PERSON] , та [PERSON] , оскільки він придбаний в період зареєстрованого шлюбу за спільні кошти подружжя, тому кожен із сторін має право на 1/2 частку цього автомобіля. В свою чергу спільний транспортний засіб Toyota-Camry, 2003 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN номер: [NUMBER] , що був зареєстрований 08.11.2019 року у Територіальному сервісному центрі № 5143 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області знаходиться у користуванні відповідача [PERSON] . Сторони не можуть спільно користуватися автомобілем, оскільки відповідач [PERSON] , в користуванні у якого знаходиться спірний автомобіль, не дозволяє їй користуватися ним. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1 та 2 ст. 71 СК України). Більш того спірний транспортний засіб Toyota-Camry, 2003 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN номер: [NUMBER] , що був зареєстрований 08.11.2019 року у Територіальному сервісному центрі № 5143 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області є неподільною річчю, оскільки його неможливо поділити в натурі без втрати його цільового призначення. На підставі вищевикладеного вона і вимушена звернутися з позовом до суду. Не погоджуючись з позовними вимогами позивача від відповідача до суду 02 лютого 2023 року надійшов відзив, відповідно до якого просить суд відмовити позивачу у задоволені позовних вимог, стягнути з позивача на його користь витрати на правову правничу допомогу у розмірі 7200 грн, зазначаючи, що [PERSON] не згоден із твердженнями Позивачки, що транспортний засіб Toyota-Camry, 2003 року випуску, був придбаний у листопаді 2019 року за спільні кошти подружжя [PERSON] та [PERSON] . Так, дійсно 11 вересня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. [INFO] у [PERSON] . [PERSON] народилась їх спільна дочка, малолітня [PERSON] . На даний час їх спільній дочці більше 6 років. Після укладення шлюбу та до моменту народження спільної дитини минуло 6 місяців 13 днів. Отже, після одруження Позивачка не мала можливості працювати у зв`язку із вагітністю, єдиним хто мав змогу заробляти кошти для сім`ї це був Відповідач. Разом з тим, з 2016 по 2019 р.р. відповідач не мав достатніх доходів для того, щоб мати змогу відкладати кошти на придбання транспортного засобу. Усі зароблені кошти Відповідачем йшли на придбання усього необхідного для сім`ї та маленької дитини. Позивачка з поважних причин не заробляла кошти, тому єдиним джерелом формування спільного бюджету сім`ї були кошти зароблені [PERSON] . В обґрунтування вище наведеного Відповідач до суду надає архівні довідки від 26.01.2023 за № Ж-49, № Ж-50 з Комунальної установи «Об`єднаний трудовий архів територіальної громади Білгород-Дністровського району» щодо заробітної плати за 2018 рік. З 17 липня 2018 року по 30 листопада 2019 [PERSON] працював у ТОВ «ТІРАС-УКРАЇНА» та отримував на руки щомісячно заробітну плату у розмірі 4500,00 грн., з усіма відрахуваннями 3622,50 грн, в цілому за 17 місяців заробив 61 668,51 грн. Спірний транспортний засіб було придбано за 174 910,00 грн. станом на дату перереєстрації транспортного засобу 08 листопада 2019 року на Відповідача. Даний факт підтверджується довідкою наданою 17.01.2023 року за № 31/15/5143-Ж-3 ТСУ МВС № 5143 відповідно до даних, що містились у Єдиному державному реєстрі МВС станом на 14.01.2023 рік. До укладення шлюбу із Позивачкою [PERSON] мав фінансові накопичення. Такі твердження підтверджуються копіями: - 06.12.2013 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «ПриватБанк» було укладено депозитний договір «Стандарт» № SAMDNWFD0070029215400. Сума договору становила 50 000,00 грн. Згідно виписки за договором 16.09.2015 року Відповідачем було знято кошти у розмірі 54 009,49 грн.; - 06.12.2013 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «ПриватБанк» було укладено депозитний договір «Стандарт» № SAMDNWFD0070029234800. Сума договору становила 659,77 Євро. Згідно виписки за договором 07.09.2015 року Відповідачем було знято кошти у розмірі 709,80 грн. Курс євро станом на 07.09.2015 становив 26,03 грн., отже Відповідач отримав 18 476,09 грн. Курс євро станом на 18.11.2019 становить 26.72 грн., на момент придбання спірного транспортного засобу Відповідач мав 18 965,85 грн. - 06.12.2013 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «ПриватБанк» було укладено депозитний договір «Стандарт» № SAMDNWFD0070029233000. Сума договору становила 7206,72 дол. Згідно виписки за договором 07.09.2015 року Відповідачем було знято 7 507,05 дол. Курс долара станом на 07.09.2015 становив 22,62 грн., отже Відповідач отримав 169 809,47 грн. Курс долара станом на 18.11.2019 рік становить 24,22 грн, на момент придбання спірного транспортного засобу Відповідач мав 181 820,75 грн. Беручи до уваги вище викладене, в сумі у Відповідача на момент зняття коштів було власних коштів було 242 295,05 грн, а на момент придбання спірного транспортного засобу 254 796,09 грн. Спірний транспортний засіб Toyota-Camry, 2003 року випуску, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України є об`єктом права особистої власності Відповідача в силу придбання такого майна за кошти накопичені до укладення шлюбу із Позивачкою. Позивачка у своєю позові зазначає, що спірний транспортний засіб було придбано під час спільного проживання однією сім`єю та під час ведення спільного господарства. Разом з тим, Позивачкою не було надано до суду належних та допустимих доказів того факту, що джерелом придбання спірного майна були спільні кошти подружжя або результатом їх спільної праці. Враховуючи вищевикладене Відповідач вважає, що у позові [PERSON] має бути відмовлено у зв`язку із тим, що спірне майно було придбано за особисті кошти Відповідача, хоча і під час шлюбу із Позивачкою. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 08 листопада 2022 року Ухвалою суду, суддя Шевчук Ю.В. по вказаній справі був заявлений самовідвід. (т.1 а.с. 30-31) 21 листопада 2022 року відповідно до розпорядження № 217 призначений повторний автоматичний розподіл судової справи. (т.1 а.с. 32) Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 21 листопада 2022 року, головуючим суддею визначений суддя Боярький О.О. (т.1 а.с. 33) 22 листопада 2022 року Ухвалою суду провадження у справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження. (т.1 а.с. 34-35) 19 грудня 2022 року від представника позивача надійшла заява про відвід судді. (т.1 а.с. 38-40) 19 грудня 2022 року Ухвалою суду, суддя Боярський О.О., заява представника позивача залишена без задоволення. Заявлений самовідвід від розгляду зазначеної справи. (т.1 а.с.43-45) 30 грудня 2022 року відповідно до розпорядження № 237 призначений повторний автоматизований розподіл судової справи. (т.1 а.с. 46) Відповідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 грудня 2022 року, головуючим суддею визначена суддя Прийомова О.Ю. (т.1 а.с. 47) 02 січня 2023 року Ухвалою суду в задоволені заяви про забезпечення позову представнику позивача було відмовлено. (т.1 а.с. 49-50) 03 січня 2023 року Ухвалою судді, вказана справа прийнята до провадження з призначенням справи до її судового розгляду. (т.1 а.с. 51-52) 27 березня 2023 року від представника позивача надійшла заява про призначення судової авто товарознавчої експертизи. (т.1 а.с. 89-93) 27 березня 2023 року Ухвалою суду по справі призначена судово авто товарознавча експертиза, провадження у справі на час проведення експертизи було зупинено. (т.1а.с. 98-99) 12 квітня 2023 року від представника відповідача надійшла апеляційна скарга на ухвалу суду про призначення експертизи. (т.1 а.с. 124-127) 07 листопада 2023 року Постановою Одеського апеляційного суду апеляційна скарга [PERSON] була залишена без задоволення. Ухвала Білгород Дністровського міськрайонного суду від 27 березня 2023 року залишена без змін. (т.1 а.с. 186-189) 23 січня 2024 року Ухвалою суду провадження по справі було поновлено. (т.1 а.с. 201) 11 березня 2024 року Ухвалою суду в задоволені клопотання представника позивача було відмовлено. (т.1 а.с. 214-215) 25.06.2024 Ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі. (т.1 а.с. 243-246) 13 грудня 2024 року Ухвалою суду провадження по справі було поновлено. (т.2 а.с. 10) 16 квітня 2025 року Ухвалою суду задоволено заяву представника відповідача про проведення транспортно- товарознавчої експертизи, провадження у справі на час проведення експертизи було зупинено. (т.2 а.с. 79-80) 01.10.2025 до суду надійшов висновок експерта № 2305-34-25. 10.10.2025 Ухвалою суду провадження по справі було поновлено. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в позові. Представник відповідача просить суд при вирішені справи врахувати висновок експерта № 2305-34-25. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що сторони уклали шлюб 11 вересня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видане 11 вересня 2015 року відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис за № 410. (т.1 а.с. 11) Від вказаного шлюбу народилася дитина, донька [PERSON] , [INFO] . 28 вересня 2022 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по цивільній справі № 495/6891/22 шлюб між сторонами був розірваний. (т.1 а.с. 13-14) Так під час проживання спільно однією сім`єю та ведення спільного господарства, позивач та відповідач придбали транспортний засіб Toyota-Camry, 2003 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN номер: [NUMBER] , що був зареєстрований 08.11.2019 року у Територіальному сервісному центрі № 5143 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області, та власником якого був [PERSON] , що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 04.11.2022 року. У 2022 відповідач [PERSON] здійснив відчуження зазначеного транспортного засобу [PERSON] . Відповідно до рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду від 10 червня 2024 року за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання майна особистою власністю, в задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання майна особистою власністю було відмовлено. 14.11.2024 Постановою Одеського апеляційного суду, апеляційна скарга залишена без задоволення, рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 червня 2024 року залишено без змін. Рішенням Білгород Дністровського міськрайонного суду від 10 червня 2024 року встановлено, що «позивачем [PERSON] не доведено факту придбання за особисті грошові кошти спірного транспортного засобу, що є його процесуальним обов`язком». «З урахуванням того, що тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуто ними в період шлюбу покладається на того з подружжя, який її спростовує, в свою чергу позивачем [PERSON] не надано жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування своєї позовної заяви, та в підтвердження спростування презумпції спільності права власності, суд вважає, що позовна заява [PERSON] не підлягає задоволенню». На виконання ухвали суду про призначення судової автотоварознавчої експертизи від 27 березня 2023 року надійшов висновок експерта № 23-2042, відповідно до якого зазначено, що ринкова вартість автомобіля Toyota-Camry, 2003 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 04.11.2022 чи аналогічного йому автомобіля складає: 240 620 грн. На виконання ухвали суду від 16.04.2025 про призначення транспортно товарознавчої експертизи надійшов висновок експерта № 2305-34-25 від 22.09.2025, відповідно до якого зазначено, що ринкова вартість транспортного засобу Toyota-Camry, 2003 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN номер: [NUMBER] , зареєстрований 08.11.2019 року у Територіальному сервісному центрі № 5143 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області, та власником якого був [PERSON] , станом на день проведення транспортно товарознавчої експертизи (огляду 03.07.2025), з оглядом експертом транспортного засобу складає: 197 738 грн. Нормативне обґрунтування. Оцінка аргументів сторін. Висновки суду. Так, відповідно до статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, що передбачено ч. 2 ст. 60 СК України. При цьому належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Частиною першою ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Також статтею 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна, суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України). Отже, спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними слід ділити порівну з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя. Вирішуючи даний спір суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 565/495/18, згідно з яким поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі. Крім того, за змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічне положення міститься і у ч. 2 ст. 372 ЦК України, а саме: у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 та постановах Верховного Суду від 19 листопада 2020 року у справі № 607/10913/17, від 17 грудня 2019 року у справі № 753/9691/15-ц, від 21 січня 2020 року у справі № 462/6409/18, від 30 червня 2020 року у справі № 383/875/17. Презумпція виникнення права спільної сумісної власності означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 643/4160/16-ц. Крім того, висновок щодо того, що факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить на праві власності лише цій особі виклав і Касаційний цивільний суд у постанові від 01.04.2020 у справі № 462/518/18. Як встановлено з матеріалів справи рішенням Білгород Дністровського міськрайонного суду від 10 червня 2024 року за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання майна особистою власністю, в задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання майна особистою власністю було відмовлено. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, судом достовірно встановлено, що транспортний засіб Toyota-Camry, 2003 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN номер: [NUMBER] , що був зареєстрований 08.11.2019 року у Територіальному сервісному центрі № 5143 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області, та власником якого був [PERSON] є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим, щодо вимог позивача про визнання спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] спірного транспортного засобу, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Ефективний спосіб захисту прав повинен: 1) забезпечити поновлення порушеного права 2) в разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування 3) такий захист повинен бути повним (тобто не частковим) 4) забезпечувати мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії 5) забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року по справі № 910/3009/18). Водночас, відповідно до Постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна. Вимога позивача про визнання спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] транспортний засіб Toyota-Camry, 2003 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN номер: [NUMBER] , що був зареєстрований 08.11.2019 року у Територіальному сервісному центрі № 5143 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області не є ефективним способом захисту порушеного права, з огляду на що не підлягає задоволенню. Окрім того, відповідно до правового висновку викладеного Великою Палатою Верховного Суду 08.02.2022, справа № 209/3085/20, зазначено, «оскільки річ є неподільною, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на це майно. Унаслідок виділення останнього у власність відповідачеві і такого стягнення право спільної сумісної власності на автомобіль припиняється. Окрема вимога припинити право спільної сумісної власності є неефективним способом захисту». Таким чином в частині позовних вимог позивача щодо припинення права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на транспортний засіб Toyota-Camry, 2003 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN номер: [NUMBER] , що був зареєстрований 08.11.2019 року у Територіальному сервісному центрі № 5143 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області, слід відмовити, оскільки вказана вимога не є ефективним способом захисту порушеного права. Оскільки зазначений спірний автомобіль, який є спільним сумісним майном подружжя, був відчужений відповідачем проти волі позивача і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, суд вважає, що позивач має право на грошову компенсацію за одну другу частку ринкової вартості транспортного засобу Toyota-Camry, 2003 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] . Зазначене узгоджується з висновком ВС в постанові від 05 квітня 2019 року у справі № 645/4711/15-ц. Відповідно до правового висновку викладеного Великою Палатою Верховного Суду 08.02.2022, справа № 209/3085/20, зазначено «Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від3 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19)». У пунктах 22,30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" судам роз`яснено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Зазначена позиція узгоджується з правовою позицією викладеною у Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, Постанові ВС від 07.04.2021 справа № 402/849/18. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Примусове припинення права власності можливе лише згідно зі статтею 365 ЦК України. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 р. у справі № 464/7011/16-ц. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя обґрунтовані тим, що спірний транспортний засіб придбаний саме в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, за час проживання спільно однією сім`єю та ведення спільного господарства. Автомобілем користувався відповідач та здійснив його продаж. Метою позивачки є поділ спільного сумісного майна подружжя. Щоби поділити це майно, позивач просить виділити його відповідачеві і стягнути на користь позивачки 1/2 ринкової вартості автомобіля. Одержати таку компенсацію позивачка погодилася (цей підхід узгоджується з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, сформульованим у постанові від 25 травня 2020 року у справі № 347/955/16). Згідно висновку експерта № 23-2042 судової транспортно товарознавчої експертизи, ринкова вартість автомобіля Toyota-Camry, 2003 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 04.11.2022 чи аналогічного йому автомобіля складає: 240 620 грн. Вбачається, що оскільки досліджуваний КТЗ для огляду експерта не надано, технічний стан КТЗ на дату оцінки (04.11.2022) визначена середня ринкова вартість КТЗ. Середня ринкова вартість КТЗ (Сер) визначається за формулою (3): Сер середня ринкова вартість КТЗ; Сер=Сд*К+М; Сд ціна вживаного автомобіля Toyota-Camry з урахуванням терміну експлуатації та комплектування, згідно (1;7;8): Сд =240 620 грн. К- коефіцієнт коригування ринкової вартості, з урахуванням особливості ринку регіону, провівши аналіз ринку досліджуваної моделі, в даному випадку: К=1,00; М- вартісної еквівалент величини мита та встановлених податків, згідно (1;7): М=0. Згідно ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що висновок № 23-2042 від 19.05.2023, містить докладний опис проведених дій, відповідає Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, є обґрунтованим, та таким, що може бути взятим судом до уваги при вирішенні даної справи по суті. Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що придбаний сторонами під час шлюбу автомобіль, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості 1/2 частини цього автомобіля, що становить суму в розмірі 120 310 грн (240 620 грн - ринкова вартість автомобіля згідно висновку експерта) / 2). Щодо висновку експерта № 2305-34-25 від 22.09.2025 суд зазначає наступне. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни). Як зазначено у висновку експерта ринкова вартість спірного транспортного засобу на час огляду 03.07.2025 рік складає 197 738 грн, тобто ринкова вартість транспортного засобу визначена саме на 03.07.2025, коли як продаж зазначеного транспортного засобу відповідач здійснив у 2022 році. Суд погоджується з ствердженнями представника позивача, що транспортний засіб використовувався новим власником після продажу автомобіля відповідачем та на час оцінки експертом майже три роки, що і вплинуло на оцінку його вартості. Суд вважає прийнятим висновок експерта про оцінку № 23-2042 від 19.05.2023 судової транспортно товарознавчої експертизи, яким ринкова вартість автомобіля Toyota-Camry, 2003 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , визначена станом на 04.11.2022. На глибоке переконання суду, такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції [PERSON] , у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягають частковому задоволенню. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частин 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд вважає, що вимоги в частині стягнення витрат по сплаті судового збору підлягають частковому задоволенню у розмірі 992,40 грн, в сумі 496,20 грн судовий збір сплачений за заяву про забезпечення позову задоволенню не підлягають, оскільки в задоволені зазначеної заяви судом було відмовлено. У зв`язку з частковою обґрунтованістю позовних вимог також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані з проведенням судової авто товарознавчої експертизи у розмірі 4301, 64 грн. Стосовно вимог позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу, судом встановлено наступне. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вказане кореспондується з позицією ВС, викладеною у Постанові від 23.11.2020 року у справі № 638/7748/18. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18, від якої вважає за необхідне відступити Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у справі № 922/1964/21, предметом касаційного перегляду була ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначену ухвалу залишив без змін. У зазначеній постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. Натомість у цій постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Враховуючи наведені вище висновки, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від зазначених висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18. Як вбачається з матеріалів справи представником позивача в якості доказів понесених витрат, надане до матеріалів справи: договір про надання правничої допомоги від 28.02.2022; додаток № 1 до договору «Про надання правової допомоги» від 28 лютого 2022 року; попередній розрахунок суми гонорару за надання правової допомоги; квитанцію № 40 від 28 лютого 2022 року. На підставі вищевикладеного, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки наданим доказам, з урахуванням критерію співмірності зі складністю справи, часом та обсягом виконання відповідних робіт, а також часткового задоволення позову, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн на користь позивача, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: partial