Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

До Самарського районного суду міста Дніпра від позивача надійшов позов до Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради про захист прав споживачів, в якому він просить суд: - зобов`язати Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради виключити з обліку по особовому рахунку № [NUMBER] заборгованість попередніх власників квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] за період до 27 серпня 2024 року за послугу з управління багатоквартирними будинками у розмірі 11604,41 грн. та за послуги з вивезення твердих побутових відходів у розмірі 74,88 грн.; - зобов`язати Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради зробити перерахунок по особовому рахунку № [NUMBER] квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] у період з 27 серпня 2024 року. І. Стислий виклад позицій учасників справи. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 27.08.2024 року та витягу з Державного реєстру речових прав індексний номер витягу 392535524, дата формування 27.08.2024 р. право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] перейшло до [PERSON] , [INFO] РНОКПП: [NUMBER] . Зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 11.09.2024 р. згідно витягу з реєстру територіальної громади номер витягу: 2024/010923959 від 11.09.2024 р. Згідно рахунку-повідомлення за комунальні послуги за травень 2025 р. № 81362, який надійшов на адресу: [ADDRESS] побачив, що за особовим рахунком № [NUMBER] по Комунальному підприємству «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради нараховується борг на 01.06.2025 року за послугу з управління багатоквартирними будинками у розмірі 11 604,41 грн. та за послугу з вивезення твердих побутових відходів у розмірі 74,88 грн. Згідно листа Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського підприємство «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради від 22.07.2025 р. № 21, про те, що Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського підприємство «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради відмовляється виключити з обліку по особовому рахунку № [NUMBER] заборгованість попередніх власників квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] за період з 27 серпня 2024 року. [PERSON] , не користувався послугами Комунального підприємств «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради до 27.08.2024 р., тому не зобов?язаний повертати борги попереднього власника, та згідно договору купівлі-продажу квартири від 27.08.2024 р. не зобов?язувався сплачувати борги попереднього власника. А тому дії Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради щодо переведення на [PERSON] заборгованості за період до 27.08.2024 року є неправомірним і порушує мої інтереси, як споживача. Зобов?язання по оплаті комунальних послуг виникають у нього з часу придбання у власність квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та початку користування цими послугами, а саме з 27.08.2024 р. Вважає, що заборгованість за послуги Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської радимає сплачувати попередній власник. При цьому договір купівлі-продажу квартири від 27.08.2024 р., згідно з яким [PERSON] , [INFO] став власником квартири, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну. Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не зазначено в договорі купівлі-продажу. [PERSON] , [INFO] набув право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] лише 27.08.2024 р. і у самому договорі купівлі-продажу або у оформленому іншим чином правочині із заміни боржника у зобов?язанні не приймав на себе обов?язку погасити заборгованість перед відповідачем попередніх власників придбаної ним квартири. Натомість, станом на день придбання [PERSON] , [INFO] вказаної квартири за оформленим в Комунальному підприємстві «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради за цією квартирою особовим рахунком обліковується заборгованість перед Комунальним підприємством «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради попередніх власників квартири за наданими останнім за послугу з управління багатоквартирними будинками у розмірі 11 604,41 грн. Після переоформлення зазначеного особового рахунку така заборгованість фактично обліковується вже за [PERSON] , [INFO] . Таким чином, можна прийти до висновку, що облік по особовому рахунку, за придбаною ним квартирою, безсумнівно порушує його права, оскільки фактично покладає на нього обов?язок зі сплати такого боргу, а тому позовні вимоги про виключення, а не списання зазначеної заборгованості саме за особовим рахунком [PERSON] , [INFO] мають бути задоволені. 08.10.2025 від представника Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської радинадійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» припинило виконувати функції управителя багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] з березня 2020 року. Із виписки з особового рахунку видно, що останнє фактичне нарахування за послугу управління здійснене у лютому 2020 року , після чого борг лише «переходив» як залишок у системі. Це означає, що КП більше не здійснює нарахування та не формує поточних рахунків для мешканців. Відповідно, позовні вимоги щодо «виключення з обліку» боргу не можуть бути звернені до підприємства, яке вже не є суб`єктом надання відповідної послуги. Таким чином, відповідач не здійснює нарахування з моменту припинення управління і не є належним суб`єктом для задоволення позовних вимог у цій справі щодо перерахунку. Заборгованість у розмірі 11 604,41 грн. (послуга з управління) та 74,88 грн. (вивезення ТПВ) сформована попередніми власниками квартири [PERSON] , [PERSON] (на ім`я яких відкриті особові рахунки станом на сьогодні), а також іншими особами, які могли бути власниками цього об`єкта раніше. Відповідачу кількість укладених договорів відчуження (купівлі-продажу, дарування тощо) невідома, оскільки він не має і не зобов`язаний мати таких відомостей. Однак жоден із попередніх власників, у тому числі [PERSON] (власник квартири з квітня 2018 року, який продав її відповідачу у серпні 2024 року), не звертався до КП «Житлове господарство Самарського району» з питання врегулювання заборгованості, не ініціював зміну даних по особовому рахунку та не здійснював оплату, що підтверджується виписками з особового рахунку від 24.09.2025 року. Фактичних нарахувань після набуття позивачем права власності не здійснювалось, а борг залишається лише як «історичний» і відображається у базі даних. При цьому особовий рахунок № [NUMBER] ведеться в розрізі об`єкта нерухомого майна (квартири), а не фізичної особи. Облік заборгованості за цим рахунком здійснюється виключно для інформаційних цілей і не означає автоматичного покладення обов`язку щодо її сплати на нового власника за відсутності відповідного договору або судового рішення. З огляду на це, підприємство не має правових підстав для списання заборгованості з обліку, оскільки вона не є анульованою чи погашеною, проте її наявність не створює жодного обов`язку для позивача щодо її сплати. Саме бездіяльність попередніх власників призвела до накопичення боргу, але це жодним чином не стосується позивача. КП «Житлове господарство Самарського району» не виставляє вимог до позивача щодо сплати боргів попередніх власників; підприємство не зверталося і не має наміру звертатися до суду із позовом проти [PERSON] про стягнення цих сум; фактичних нарахувань після набуття ним права власності не проводилося. Таким чином, утворення боргу є наслідком бездіяльності попереднього власника, що жодним чином не стосується позивача. Представник відповідача зазначає про відсутність порушеного права або інтересу позивача та наявність підстав для відмови у задоволенні позову. (а.с. 27-34). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просила відмовити у задоволенні позову. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 22 вересня 2025 року було відкрито провадження в цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання (а.с. 16). 23.09.2025, 25.09.2025 від представника відповідача Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради надійшли заяви про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (а.с. 18, 21). 17.10.25 від представника позивача адвоката Михайлової О.В. надійшла заява про відкладення розгляду справи (а.с. 54). 10.11.2025 через систему «Електронний суд» надійшла заява представника відповідача Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської радипро участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яке ухвалою суду від 13 листопада 2025 року (а.с. 6, 62). 23.01.2026 від представника відповідача Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради надійшли додаткові пояснення у справі (а.с. 73, 74). Під час розгляду справи по суті судом були заслухані пояснення представника позивача, представника відповідача, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 27 серпня 2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л., [PERSON] передав у власність [PERSON] за оплату квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-9, 47-49). 17.01.2025 на адресу Комунального підприємства «ЖГ Самарського району» Дніпровської міської радиза Вх. № 1 від адвоката Лященко Ірини Юріївни, яка діє в інтересах [PERSON] , надійшла заява про виключення з обліку по особовому рахунку [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] заборгованість за послуги управління багатоквартирними будинками попередніх власників квартири за період до 27 серпня 2024 року (а.с. 44, 45). Згідно рахунку-повідомлення за комунальні послуги за квітень 2025 р. № 81362 Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради, по особовому рахунку [NUMBER] , станом на 01.05.2025 наявний борг за послуги з управління багатоквартирними будинками у розмірі 11604,41 грн. та за послуги з вивезення твердих побутових відходів у розмірі 74,88 грн. (а.с. 10 зворот). 18.07.2025 на адресу Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської радиза Вх. № 11 від адвоката Лисого Владислава Васильовича, який діє в інтересах [PERSON] , надійшла пропозиція про укладання договору на надання комунальних послуг. У цій пропозиції адвокат пропонував виключити з обліку по особовому рахунку [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] , заборгованість попередніх власників квартири за період до 27 серпня 2024 року, шляхом укладення з [PERSON] РНОКПП [NUMBER] договору на надання комунальних послуг з відкриттям нового рахунку з 27.08.2024 року, з вхідним сальдо 00,00 грн. або закриття особового рахунку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 42,43). З відповіді від 22.07.2025 року №21 за підписом в.о. директора Олени ШЕСТАК, у якій підтвердило наступне: встановлено, що питання стосується боргів. що належать попередньому власнику квартири за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира перебувала на обслуговуванні підприємства, у період з 01.2002 року по 02.2020 року, протягом якого нараховувалася плата за послуги з управління багатоквартирними будинками. Загальна сума заборгованості, що числиться за попереднім власником становить 11604 гривні 41 копійка за період з 06.2015 року по 02.2020 року. Однак, відповідно до чинного законодавства, новий власник майна не зобов`язаний сплачувати борги попереднього власника, якщо суд не встановить, що новий власник добровільно взяв на себе зобов?язання щодо сплати цієї заборгованості. Договори на надання комунальних послуг не обтяжують майно, а отже, вимоги до нового власника щодо стягнення боргів попереднього власника за отримані комунальні по не мають правових підстав. Таким чином, борг, що виник за період до зміни власника, залишається зобов?язанням попереднього власника, і новий власник не несе відповідальність за його сплату, якщо не було досягнуто іншої домовленості або судового рішення. Отже, заборгованість попереднього власника не списується і залишається чинною, незважаючи на зміну власника квартири. Нарахування заборгованості за комунальні послуги продовжує діяти відповідно до періоду, коли послуги надавалися, і вона має бути погашена попереднім власником. Щодо пропозиції про укладання договору на надання послуг з [PERSON] . На підставі рішення Дніпровської міської ради N?39 від 21.01.2020 підприємство не обслуговує будинки, тому укладати договори немає можливостей (а.с. 11, 40). Згідно відомості особового рахунку № [NUMBER] від 24 вересня 2025, за адресою: [ADDRESS] , за період з 07.2018 по 08.2025 нараховано 74,88 грн. (а.с. 36, 37). Відповідно до відомості особового рахунку № [NUMBER] від 24 вересня 2025, за адресою: [ADDRESS] , за період з 07.2011 по 03.2024 нараховано 19134,02 грн., з яких донар. утрим. 12,51 грн., повер. утрим. 958,16, сплачено 5069,89 грн., субс 1,341,17 грн. (а.с. 38, 39). Згідно довідки №10120 від 18 листопада 2025 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (зареєстрована з 16.08.2017, знято з реєстрації 28.05.2019), [PERSON] (зареєстровано 16.11.2006, знято з реєстрації 15.12.2023), [PERSON] (зареєстрована 20.06.2011, знято з реєстрації 15.12.2023). [PERSON] (власник) зареєстровано 11.09.2024 (а.с. 75, 76). ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до комунальних послуг належить - централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо. Частиною 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 5 частини 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Стаття 9 частина 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає порядок оплати житлово-комунальних послуг, зокрема, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. При цьому, договір купівлі-продажу від 27 серпня 2024 року, згідно з яким позивач став власником квартири за адресою: [ADDRESS] , не містить застережень про переведення боргу попереднього власника, навпаки пунктом 3.1.6. вищезазначеного договору продавець, в особі представника, зобов`язується нести обов`язок по утриманню квартири (оплаті всіх належних платежів), а також відповідати за вказаний стан квартири до моменту прийому-передачі. Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не обумовлено в договорі купівлі-продажу. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд зауважує, що новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник. Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 (провадження№ 61-3604 св 20), від 14 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21 (провадження № 61-2572 св 22), від 12 жовтня 2022 року у справі № 312/44/20 (провадження № 61-13033 св 20). Таким чином, вбачається, що позивач не вчиняв правочинів щодо прийняття боргу з оплати комунальних послуг попередніх власників вказаної квартири, а тому на нього не може бути покладено обов`язок зі сплати заборгованості за ці послуги, надані відповідачем попередньому власнику, що нараховані до 27 серпня 2024 року, тобто до укладення позивачем договору купівлі-продажу квартири. Звертаючись до суду з позовом, позивач вважав, що його права порушуються тим, що на особовому рахунку № [NUMBER] ) за адресою його квартири, а саме: [ADDRESS] обліковується заборгованість за послугу з управління багатоквартирними будинками у розмірі 11604,41 грн. та за послуги з вивезення побутових відходів у розмірі 74,88 грн. Водночас, як вбачається з матеріалів справи, вказана заборгованість за послугу з управління багатоквартирними будинками та за послуги з вивезення побутових відходів за адресою: [ADDRESS] обліковується за [PERSON] та відношення до позивача [PERSON] не має. Дійсно, рахунок за оплату заборгованості за послугу з управління багатоквартирними будинками та за послуги з вивезення побутових відходів виставляється за адресою квартири, яка належить на праві власності позивачу. Проте, відповідач Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради веде особовий рахунок в розрізі об`єкта нерухомого майна (квартири), а не фізичної особи, тому відображена у ньому заборгованість має виключно інформаційний характер щодо попередніх власників і не створює обов`язку для нового власника сплачувати такі борги; облік заборгованості здійснюється для внутрішнього бухгалтерського обліку та не є підставою для покладення на нового власника будь-яких фінансових зобов`язань щодо погашення боргів, утворених до 27.08.2024 року; новий власник зобов`язаний сплачувати лише поточні нарахування, а для правильного відображення таких платежів у розрахунках слід зазначати у призначенні платежу конкретний місяць і рік, про що представнику позивача було надано письмову відповідь на звернення. Позивач мотивує позов через захист прав та інтересів споживача комунальних послуг просить суд про захист його прав на підставі норм Закону України «Про захист прав споживачів». Норми ст. 21 Закону України «Про захист споживачів» визначають випадки порушення прав споживачів. А саме, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Так, з урахуванням положень ст.ст. 15, 16 ЦК України, позивач обрав неналежний спосіб захисту судом його цивільних прав та інтересів. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина перша статті 76 ЦПК України доказами визначає будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша, друга статті 77 ЦПК України). Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, позивач всупереч вимогам статей 12, 81 ЦПК України не надав достатніх доказів того, що його права порушуються. Позивачем не надано суду доказів порушення його прав фактом наявності заборгованості з управління багатоквартирним будинком та за послуги з вивезення побутових відходів за особовим рахунком колишнього власника квартири, яка зараз належить позивачеві, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову про виключення з обліку заборгованості попередніх власників квартири та здійснити перерахунок по особовому рахунку № [NUMBER] , яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] за період до 27 серпня 2024 року за послугу з управління багатоквартирними будинками та за послуги з вивезення побутових відходів . Зважаючи на вимоги позовної заяви [PERSON] , порушень прав споживача, відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», не вбачається. Таким чином, не має підстав для застосування правила про захист прав та інтересів іншим способом ніж той що передбачений ч. 16 ЦПК України. Змагальність, згідно умов ст. 13 ЦПК України, полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст. 14 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 73 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 74 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки позивача в силу Закону України «Про захист прав споживачів» звільнено від сплати судового збору, судові витрати по справі підлягають компенсації за рахунок держави.

Outcome: dismissed