Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

У жовтні 2025 року позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми сплаченого майнового відшкодування. В обґрунтування позову посилаючись на те, що 09.10.2024 приблизно о 08 год. 48 хв. в м.Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «MAZDA», державний номерний знак « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] , та автомобіля «VOLKSWAGEN», державний номерний знак « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2024 у справі №201/13604/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована не була. 10.10.2024 потерпілий звернувся до МТСБУ з повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно Звіту №091024 з оцінки вартості матеріальних збитків завданих внаслідок нанесених пошкоджень автомобілю VOLKSWAGEN PASSAT, державний реєстраційний номер « [NUMBER] » в дорожньо-транспортній пригоді від 09.10.2024, вартість відновлювального ремонту даного автомобіля становить 498 411,59 грн. з ПДВ, а вартість матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП - 261 682,24 грн. На підставі Наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому в розмірі 160 000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №3677 від 14.02.2025. Крім того, позивачем були понесені додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди в розмірі 2 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №943829 від 04.12.2024. Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат МТСБУ склав 162 000,00 грн. У зв`язку з вищевикладеним, відповідно до чинного законодавства, після виплати страхового відшкодування до позивача перейшло право вимоги до винної особи відповідача, у розмірі фактичних витрат, пов`язаних із відшкодуванням збитків страхувальнику за вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду, а тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь завдані збитки в порядку регресу в розмірі 162 000,00 грн., а також судові витрати по справі в розмірі 3 028,00 грн. Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 03.11.2025 дану справу передано за підсудністю до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 17.12.2025 справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Розгляд (формування та зберігання) судової справи проводиться в змішаній (паперовій та електронній) формі. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач [PERSON] повідомлявся судом про наявність цивільної справи на розгляді у суді, стороною якої він є, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 , постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 травня 2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 09.10.2024 приблизно о 08 год. 48 хв. в м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «MAZDA», державний номерний знак « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] , та автомобіля «VOLKSWAGEN», державний номерний знак « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . Данні обставини встановлені та підтверджуються постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 09.12.2024 по справі №201/13604/24, за якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн. Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди та факти встановлені при розгляді адміністративної справи є преюдиціальними фактами при розгляді цивільної справи. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» врегульовано відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Зазначений закон спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. На час ДТП відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до даних Звіту №091024 з оцінки вартості матеріальних збитків завданих внаслідок нанесених пошкоджень автомобілю VOLKSWAGEN PASSAT, державний реєстраційний номер « [NUMBER] » в дорожньо-транспортній пригоді від 09.10.2024, вартість відновлювального ремонту даного автомобіля становить 498 411,59 грн. з ПДВ, а вартість матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП - 261 682,24 грн. На підставі Наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому в розмірі 160 000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №3677 від 14.02.2025. Крім того, позивачем були понесені додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди в розмірі 2 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №943829 від 04.12.2024. Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює регламентну виплату на умовах, визначених цим Законом, у разі заподіяння шкоди на території України транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та майну, яке перебувало в ньому. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11,599,1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. Як роз`яснено у пунктах 26, 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика (Моторне (транспортне) страхове бюро України), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 року № 6-2806цс16. Отже, законом прямо встановлено порядок стягнення коштів, виплачених Моторним (транспортним) страховим бюро України на відшкодування шкоди особі потерпілій у дорожньо-транспортній пригоді, саме в порядку регресу. Крім того, у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди, яка покладає на позивача обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Позивачем доведено факт завдання шкоди саме з вини відповідача, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, а відповідачем відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України цей факт не спростовано. Правове значення для відшкодування майнової шкоди в порядку регресу, за даних обставин, має беззаперечний факт виплати МТСБУ потерпілій особі страхового відшкодування. За таких обставин, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума сплаченого страхового відшкодування в розмірі 160 000,00 грн. Оскільки позивач звернувся до суду через систему «Електронний суд» і подав документи в електронній формі, при стягненні судових витрат у справі, які відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають покладенню на відповідача, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Таким чином, відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути в рахунок судових витрат судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на проведення експертного дослідження в сумі 2 000,00 грн.

Outcome: approved