Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

18.09.2025 року позивач в особі свого представника за посадою засобами електронного суду звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71518943 року від 23.03.2025 року, укладеним в електронній формі між відповідачкою та товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» на суму 8500,00 грн. строком на 30 днів до 21.04.2025 року зі сплатою процентів у визначеному у договорі розмірі, право вимоги за яким перейшло до позивача на підставі договору факторингу №26/06/25 від 26.06.2025 року, розмір заборгованості за яким заявлений позивачем у розмірі 13652,50 грн., з яких 7500,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 637,50 грн. - сума заборгованості за процентами, 1275,00 грн. - сума заборгованості за комісією та 4240,00 грн. - сума заборгованості за процентами, нарахованими за понадстрокове користування у період з 22.04.2025 до 05.05.2025 року, а також судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору у розмірі 2422,20 грн. та 4500,00 грн. витрат на правову допомогу у порядку ст.137 ЦПК України, які складаються із 500,00 грн. - визначення правової позиції та збір документів та 4000,00 грн. - складання позовної заяви та надання правничої допомоги у суді першої інстанції. При цьому представник позивача просив суд розглянути справу за відсутності позивача та підтримав заявлені позовні вимоги, надавши згоду на заочний розгляд справи. Ухвалою судді від 29.09.2025 року у справі було відкрито провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову (а.с.47). Позивач, його представниці вказану ухвалу отримали засобами електронного суду (а.с.49-51), а відповідачка засобами поштового зв`язку (а.с.52). Заяви, клопотання від учасників справи не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Відповідачка відзив не подавала. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 23.03.2025 року між відповідачкою та первинним кредитором - товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» - засобами електронної взаємодії відповідно до норм Закону України «Про електронну комерцію» був укладений договір надання коштів у позику (з комісією за надання кредиту) №71518943, за умовами якого відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 8500,00 грн. строком на 30 днів під 0,25% на день на загальну суму заборгованості до 21.04.2025 року (а.с.12-19). Кошти були відповідачкою отримані 23.03.2025 року на її картку [NUMBER] , що підтверджує копія листа АТ «Таскомбанк» на адресу первинного кредитора від 03.09.2025 року про підтвердження платежу (а.с.21). 26.06.2025 року між первинним кредитором та позивачем був укладений договір факторингу №26/05/25, за яким вимоги щодо відповідачки були передані вже позивачу за реєстром прав вимоги від 26.05.2025 року (а.с.21, зворотній бік - 30). Позивач сплатив первинному кредитору вартість ціни придбання вимог за вказаним реєстром у повному обсязі (а.с.30). Таким чином, позивачем підтверджено факт укладання відповідачкою кредитного договору із первинним кредитором, а завдяки витребуваним судом доказам факт отримання відповідачкою коштів від ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів». Крім цього, підтверджено факт переходу права вимоги до відповідачки до позивача. Щодо заявленої до стягнення суми заборгованості, то суд з нею погоджується у повному обсязі, оскільки тіло кредиту було відповідачкою погашено частково на 1000,00 грн. 22.04.2025 року, що відповідає залишку тіла кредиту у розмірі 7500,00 грн. Проценти в межах строку договору відповідали нормам п.2.2.3 договору у розмірі 0,250% на день та склали 637,50 грн. Комісія за видачу кредиту була прямо передбачена нормами кредитного договору саме за видачу кредиту (п.2.2.4), що відповідає вимогам абз.2 ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» і суд вказану вимогу позивача задовольняє. Відсотки за користування кредитом поза межами узгодженого строку у розмірі 4% на день на суму кредиту відповідають вимогам щодо відповідальності відповідачки в разі порушення строків повернення кредиту, визначених п.10.5.1 кредитного договору та їх розмір не перевищує максимальний розмір такої відповідальності позичальника, визначений абз. 2 ч.2 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування», а тому є дійсним в межах строку дії договору, який реально закінчився 05.05.2025 року, оскільки після вказаної дати кредитор не міг більше нараховувати позивальнику, якою є відповідачка будь-які інші платежі як санкції за невиконання умов вказаного договору, знов таки на підставі абз.2 ч.2 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною; електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно з відповідачки на підставі ст.141 ЦПК України слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору у повному обсязі. Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу суд не погоджується із їх розміром, заявленим до стягнення позивачем, оскільки вважає такі витрати не справедливими та не розумними. 25.08.2025 року укладено договір №25-08/25/ФП про надання правничої допомоги між позивачем та адвокатом Ткаченко Юлією Олегівною, відповідно до п.4.1 якого винагорода включає наступні витрати щодо даної справи: 500,00 грн. - вивчення документів, визначення правової позиції та 4000,00 грн. - складання позовної заяви до суду. Згідно з п.п.4.4 вказаного договору факт надання правничої допомоги засвідчується актом приймання-передачі правничої допомоги (а.с.31-33). Згідно із актом приймання приймання-передачі справ на надання правничої допомоги як додаток №1 до договору №25-08/25/ФП про надання правничої допомоги, складання позовної заяви щодо відповідачки включено до вказаного акту (п.220)(а.с.35, зворотній бік- 36). 05.09.2025 року позивачем оплачено послуги адвоката Ткаченко Ю.О. у повному обсязі (а.с.37). Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, процесуальний закон передбачає доведення розміру витрат на професійну правову допомогу шляхом подання стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, детального опису робіт (наданих послуг), а також надання доказів понесення таких витрат та їх співмірності у випадку заперечень проти їх розміру іншої сторони. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката, адвокатського бюро та адвокатського об`єднання за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом або іншою формою здійснення адвокатської діяльності час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Частиною 4 ст.137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved