Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Адвокат Явдошак О.О., яка діє в і інтересах позивачки [PERSON] , звернулась в суд з позовом до Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в межах середньої земельної частки розміром 53,5 ум.кад.га, розташовану на території с. Гавриляк Івано-Франківського району Івано-Франківської області, виділену на підставі рішення 6-ої сесії 11 демократичного скликання від 03.04.1996 року Гавриляцької сільської ради народних депутатів, у відповідності з Сертифікатом на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ-14-07-2, зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої частки за № 136 від 20.06.1996 року, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (мати позивачки). Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що [PERSON] на підставі Сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ-14-07-2 від 20.06.1996 року належало право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки в розмірі 53,5 ум.кад.га без визначення на місцевості на території Гавриляцької сільської ради. В нотаріальному порядку позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у вищевказаному правовстановлюючому документі наявна розбіжність стосовно по батькові спадкодавця [PERSON] (« [PERSON] » та « [PERSON] »), а також не підтверджено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з цим також просила суд в мотивувальній частині рішення суду встановити факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , а також факт приналежності спадкодавцю [PERSON] правовстановлюючого документу, а саме Сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ-14-07-2 від 20.06.1996 року. Окрім цього, представник позивачки просила суд витребувати у приватного нотаріусу Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославської Н.В. належним чином засвідчену копію спадкової справи № 108/2024 заведену після смерті [PERSON] . Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 30.10.2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження, з призначенням підготовчого судового засідання. Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву та роз`яснено право пред`явити зустрічний позов. Крім цього вказаною ухвалою було задоволено клопотання представника позивача та витребувано у приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославської Н.В. належним чином посвідчену копію спадкової справи № 108/2024, у разі її відкриття, та витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкової справи, зокрема щодо майна: [PERSON] , померлої [INFO] , останнє місце проживання якої було с. Гавриляк Івано-Франківського району Івано-Франківської області. 17.11.2025 року приватний нотаріус Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославська Н.В. направила до суду копію спадкової справи № 108/2024, заведеної після смерті [PERSON] . Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 18.11.2025 року було закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. Також вказаною ухвалою було задоволено клопотання позивачки та вирішено викликати для допиту в судовому засіданні свідків. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Явдошак О.О. в судове засідання 19.02.2026 року не з`явились, однак представник позивачки подала до суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи провести у їх відсутності. В судовому засіданні 18.02.2026 року представник позивачки позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача - Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, однак до суду подав письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає та просив розгляд справи провести без його участі. Свідки: [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні 18.02.2026 року засвідчили той факт, що покійна [PERSON] є матір`ю позивачки [PERSON] , вони проживали разом, вели спільне господарство, а також позивачка проводила похорон матері. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачки, допитавши свідків, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Судом встановлено, що на ім`я [PERSON] 20.06.1996 року на підставі рішення Гавриляцької сільської Ради народних депутатів від 03.04.1996 року № 6 було видано Сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ-14-07-2 № 136, зареєстрований у книзі реєстрації Сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки за № 136, відповідно до якого їй належало право приватної власності на земельну ділянку в розмірі 58,0 ум.кад.га, яка розташована на території Гавриляцької сільської ради Івано-Франківського (Тлумацького) району Івано-Франківської області, в межах середньої земельної частки без визначення на місцевості (а.с. 6-6 зворот). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 44). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент смерті спадкодавця [PERSON] , для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном та подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. [PERSON] (позивачка) прийняла спадщину в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , оскільки вона вступила в управління спадковим майном, до дня смерті спадкодавця вони проживали разом та вели спільне господарство, проводила похорон матері, що підтверджується довідкою Гавриляцького старостинського округу Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 19/09-20/1 від 01.05.2025 року (а.с. 35). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 108/2024, заведеної приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославською Н.В. після смерті [PERSON] (а.с. 79-92), з якої вбачається, що [PERSON] (позивачка) є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти або прийняли спадщину немає. Однак в нотаріальному порядку [PERSON] (позивачка) було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , у зв`язку з тим, що не доведено факт родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, а також у Сертифікаті на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ-14-07-2 № 136 від 20.06.1996 року наявна розбіжність стосовно по батькові спадкодавця [PERSON] (« [PERSON] » та « [PERSON] »), що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеною приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославською Н.В. № 151/02-31 від 20.02.2024 року (а.с. 47-47 зворот). Зазначені обставини перешкоджають позивачці належним чином оформити право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Відповідно до п.п. 1, 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, а також про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Так, згідно п. 2 постанови пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд на підставі ч. 6 ст. 294 ЦПК України залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 (провадження № 61-15965св19) зазначено, що «справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах». У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 рокуу справі № 442/1904/20 (провадження № 61-7816св21) зазначено, що «під спором про право в справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви. Визначальним при розгляді заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки, має значення наявність чи відсутність спору між спадкоємцями. Процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість. Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року в справі № 640/10329/16». У постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 760/5425/17 (провадження № 61-18392св19) вказано, що «справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 26.01.2022 року по справі № 165/2486/19 (провадження № 61-1355св21). З позовних вимог вбачається спір про право, а саме про визнання права власності на земельну частку (пай), яка належала спадкодавцю, а тому позивачка звернувся також з взаємопов`язаними вимогами про встановлення факту родинних відносин та про встановлення факту належності правовстановлюючого документу в порядку позовного провадження, оскільки встановлення даних фактів має для неї юридичне значення та надає їй право на спадкування за законом. З копії Сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ-14-07-2 № 136від 20.06.1996 року вбачається, що він виданий на ім`я [PERSON] » (а.с. 6-6 зворот). Однак, з копії свідоцтва про смерть спадкодавця встановлено, що вона значиться як [PERSON] » (а.с. 44). Згідно словника власних імен людей «Юрій» та « [PERSON] » - це одне й те ж ім`я (а.с. 55-55 зворот). До цього ж згідно з довідкою Гавриляцького старостинського округу Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 29/09-20/1 від 10.07.2025 року саме [PERSON] 20.06.1996 року було видано Сертифікатна право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ-14-07-2 № 136(а.с. 34). У копії повторного свідоцтва про народження позивачки [PERSON] відомості про її батьків відсутні (а.с. 57). З відповіді Державного архіву Івано-Франківської області Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 06.02.2025 року вбачається, що надати довідку про народження [PERSON] (позивачка) немає можливості, оскільки метрична книга реєстрації народжень, шлюбів та смертей церки с. Гавриляк зберігається в Державному архіві Івано-Франківської області по 1938 рік. Книги реєстрації актів цивільного стану про народження по с. Гавриляк за 1940-1943 роки на зберігання до Державного архіву Івано-Франківської області не надходили (а.с. 49). Крім цього відповідно до відповіді Центрального відділу ДРАЦС Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції від 28.02.2024 року актовий запис про народження позивачки у архіві відділу ДРАЦС відсутній (а.с. 48). 13.05.1960 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 56). Відповідно до виписок з погосподарської книги Гавриляцької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області за період з 1957 по 1998 роки у господарстві по [ADDRESS] проживали та були зареєстровані наступні члени сім`ї: [PERSON] ( [PERSON] ) (голова двору), [PERSON] (донька/позивачка), [PERSON] (зять) (помер [INFO] , копія свідоцтва про смерть, а.с. 45), [PERSON] (онука) (померла [INFO] , копія свідоцтва про смерть, а.с. 45) (а.с. 36-43). Також про факт родинних відносин між [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] , а саме про те, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] (позивачка), в судовому засіданні ствердили свідки [PERSON] та [PERSON] . Тобто вищевказані розбіжності у по батькові спадкодавця (« [PERSON] » та « [PERSON] »), а також відсутність відомостей про батьків позивачки у актовому записі про її народження, перешкоджають позивачці підтвердити факт родинних відносин між нею та спадкодавцем [PERSON] , а також факт приналежності спадкодавцю [PERSON] правовстановлюючого документу на спірну земельну частку (пай). Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає встановленими факт родинних відносин, а саме факт того, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є матір`ю [PERSON] (позивачка), а також факт приналежності спадкодавцю [PERSON] правовстановлюючого документу, де помилково вказано її по батькові, а саме Сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ-14-07-2 № 136 від 20.06.1996 року, оскільки встановлення даних фактів має для позивачки юридичне значення та надасть їй можливість оформити спадщину у встановленому порядку. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України та ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах зі збереженням її цільового призначення. Згідно ч. 2 ст. 14 Конституції України та ч.2 ст.1 Земельного Кодексу України, право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Відповідно до частини дев`ятої статті 5 ЗК України (в редакції від 22 червня 1993 року) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право. Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з пунктом 5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок розпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Статтею другою вищевказаного Закону передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.1995 року №801, якою затверджено форму сертифіката на право на середню земельну частку (пай), у сертифікаті повинна бути зазначена назва колективного сільськогосподарського підприємства, член якого мав право на середню земельну частку (пай) та вартість землі (а.с. 50-54 зворот). Отже, сертифікат на право на середню земельну частку (пай) може бути видано лише громадянину, який має право на середню земельну частку (пай). Так, як особа, яка мала право на отримання сертифікату нового зразка, померла, то в даний час видати сертифікат іншій особі, навіть і спадкоємцю на ім`я померлого є неможливо. В свою чергу, відповідно до пункту 15 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України право на земельну частку (пай), яке посвідчене сертифікатом, може бути успадковано. Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Судом встановлено, у 1995 році було розроблено проект роздержавлення і приватизації земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Гавриляцької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 17-20). Рішенням п`ятої сесії Гавриляцької сільської Ради народних депутатів другого скликання від 27.01.1996 року затверджено списки пенсіонерів з числа членів АКГ «Дружба», які мають право на приватизацію землі для подальшої видачі сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки (а.с. 30). [PERSON] (мати позивачки) значиться у списку громадян (членів АКГ «Дружба»), що мають право на приватизацію землі (Додаток № 1 до вищевказаного рішення) (а.с. 30-32). 03.04.1996 року рішенням шостої сесії Гавриляцької сільської Ради народних депутатів другого скликання було вирішено: затвердити матеріали паювання землі для видачі сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки; передати землі, які призначені для товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 522,3 га з середньою оцінкою 45,3 балів на території Гавриляцької сільської Ради народних депутатів безоплатно у приватну власність громадянам в межах середньої земельної частки без визначення меж ділянок в натурі згідно Додатку № 1; видати разом з госпрозрахунковим виробничим бюро при Тлумацькому відділі земельних ресурсів громадянам, які працюють в сільському господарстві і пенсіонерам, які раніше працювали в сільському господарстві і проживають в сільській місцевості, що включені до списку, Сертифікати на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки та зареєструвати їх у книзі записів (реєстрації) Сертифікатів (а.с. 21, 27-28). Додаток № 1 до вищевказаного рішення містить спискок громадян (членів АКГ «Дружба»), що мають право на приватизацію землі, до якого включена [PERSON] (мати позивачки) з правом на земельну частку (пай) розміром 53,5 ум.кад.га (а.с. 22-24). Відповідно до копії Державного акту на право колективної власності на землю серії ІІ-ІФ № 000099 від 29.12.1999 року рішенням Тлумацької районної Ради народних депутатів Тлумацького району Івано-Франківської області від 09.12.1999 року передано АКГ «Дружба», с. Гавриляк Тлумацького району Івано-Франківської області, у колективну власність 512,8 га землі в межах згідно з планом, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 8, 12-14). До вказаного Державного акту долучено Додаток № 1 - список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства (а.с. 15-16). Однак вищевказаний список, який наявний в архіві відділу ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області, викладений не в повному обсязі. Проте, відповідно до архівного витягу з розпорядження № 662 Тлумацької РДА від 17.06.2009 року, було затверджено проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) по Гавриляцькій сільській раді та передано у власність 233 громадянам земельні ділянки загальною площею 340,96 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в розмірах згідно з долученим переліком, з якого вбачається, що [PERSON] передано у власність земельні частки (паї) загальним розміром 53,5 ум.кад.га, в т.ч.: в урочищі «За током» - 24,0 ум.кад.га, урочищі «Коло ставів» - 19,4 ум.кад.га, урочищі «Коло ставу-1» - 10,1 ум.кад.га (а.с. 150-151). Також відповідно до довідки Гавриляцького старостинського округу Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 29/09-20-1 від 10.07.2025 року [PERSON] (мати позивачки) дійсно включена в списки громадян, що мають право на середню земельну частку (пай), які є складовою проекту роздержавлення і приватизації земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Гавриляцької сільської ради під № 136, розмір земельної частки (паю) становить 58,0 ум.кад.га, виділена на підставі рішення Гавриляцької сільської ради народних депутатів від 03.04.1996 року № 6. 20.06.1996 року їй було видано Сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки (паю) серії ІФ-14-07-2 № 136 від 20.06.1996 року. Остаточний розмір земельної частки (паю) становить 53,5 ум.кад.га (урочище «За током» - 24,0 ум.кад.га, урочище «Коло ставів» - 19,4 ум.кад.га, урочище «Коло ставу-1» - 10,1 ум.кад.га). Крім цього, відповідно до рішення восьмої сесії третього скликання Гавриляцької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 28.02.2000 року, було затверджено схему поділу і розмежування земель між новоствореним сільськогосподарським та індивідуальними селянськими господарствами, вирішено виділити згідно схеми земельні ділянки в натурі єдиним масивом власникам земельних часток (паїв), які побажали передати в оренду приватній агрофірмі «Гавриляцька» згідно списку (а.с. 9-10). Відповідно до Додатку до вказаного рішення [PERSON] (мати позивачки) перебуває у вказаному списку під номером 109 як власник земельної частки (паю), розмір якої становить 53,4 ум.кад.га, яка побажала передати її в оренду ПАФ «Гавриляцька» (а.с. 11). Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно з пунктами 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно зі статтею 25 ЗК при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Відповідно до пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно зі статтями 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та відповідно до вище зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Стаття 126 ЗК України передбачає, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Отже, позивачка будучи належними спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] , яка за життя не отримала Сертифікату на право на земельну частку (пай) нового зразка, має право на оформлення спадщини з переоформленням права власності на спадкову земельну частку (пай) на своє ім`я в нотаріальному порядку. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що сторонами по справі не заявлялось вимог про відшкодування судових витрат, клопотань про відшкодування витрат до закінчення судових дебатів до суду не надходило, суд не може вийти за межі заявлених вимог, а тому питання розподілу судових витрат судом не вирішується. На підставі ст.ст. 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 р.), ст.ст. 81, 126, 131 ЗК України,

Outcome: approved