Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

До суду 18.02.2026 надійшла заява ТОВ «ІННОВА-НОВА» про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з відповідача [PERSON] витрат на оплату професійної правничої допомоги. Зазначено, що заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.02.2026 у справі №711/12243/25 задоволені позовні вимоги ТОВ «ІННОВА-НОВА» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Цим рішенням не було вирішене питання щодо розподілу судових витрат. Зазначено, що рішення суду було доставлено до «Електронного суду» 17.02.2026, а тому п`ятиденний строк на подачу цієї заяви позивачем не порушено. Таким чином, позивач просить суд, - стягнути з [PERSON] на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 5000грн. 00коп. Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Таким чином, судом вирішенопровести розгляд даної заяви без повідомлення учасників справи, оскільки позивачем поставлене питання щодо розподілу судових витрат. Матеріали справи не містять будь-яких заяв, відзиву, заперечень від відповідача щодо вирішення заяви позивача про розподіл судових витрат. Дослідивши матеріали заяви про ухвалення додаткового рішення та матеріали справи, врахувавши позицію представника позивача, висловлену письмово, суд вважає, що заява підлягає до задоволення за таких підстав: встановлено, що заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.02.2026 у справі №711/12243/25 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-НОВА» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики задоволено, а саме вирішено: стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА НОВА» (ЄДРПОУ 44127243, місцезнаходження юридичної особи: вул. Верхній Вал, буд. 10 поверх 2, офіс 5, м. Київ) заборгованість за договором №8699790725 від 06.07.2025 у розмірі 67750грн. 00коп., з яких: 25000грн.00коп. заборгованість за тілом кредиту; 39000грн. 00коп. заборгованість за процентами, 3750грн. 00коп. комісія за надання кредиту, а також судовий збір у розмірі 2422грн. 40коп., а всього 70172 грн. 40коп. Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частинами 1 та 2 ст. 15 ЦПК України передбачено право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною 1 ст. 58 ЦПК України визначено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України). Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні регулюються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» закріплено перелік документів, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги: договір про надання правової допомоги, довіреність, ордер, доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ст. 1 згаданого Закону, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно зі ст. 30 цього Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу, в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 141 ЦПК України). Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно із ч.1, п.1, 4 ч. 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У мотивувальній частині позовної заяви від 27.12.2025, представник позивача зробив застереження про орієнтовний розрахунок судових витрат: поніс і очікує понести судовий збір у розмірі 2422грн. 40коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000грн. 00коп. Крім того, зазначено, що документальне підтвердження понесених судових витрат, зокрема в частині надання позивачу професійної правничої допомоги, буде скеровано до суду, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Також, до позовної заяви позивачем було долучено і досліджено під час розгляду справи по суті: ордер адвоката Андрущенка М.В. серія АН №1685995 від 08.05.2025; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДН №6216 від 07.07.2022; договір №06-05/2025 від 06.05.2025 про надання правничої допомоги, що укладений між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» (в подальшому ІННОВА-НОВА») та адвокатом Андрущенком М.В. Водночас, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). Статтею 246 ЦПК України передбачено, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Як встановлено судом під час розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, задля доведення розміру витрат на професійну правничу допомогу до заяви про ухвалення додаткового рішення та до позову, представником позивача додано (копії): ордер адвоката Андрущенка М.В. серія АН №1685995 від 08.05.2025; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДН №6216 від 07.07.2022; договір №06-05/2025 від 06.05.2025 про надання правничої допомоги, що укладений між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» (в подальшому ІННОВА-НОВА») та адвокатом Андрущенком М.В.; заявка про надання послуг від 25.07.2025 №2875706947; акт приймання-передачі наданих послуг до вказаного договору від 18.02.2026 (складання правової документації процесуального характеру (позовної заяви та клопотання про витребування доказів); супровід процесу розгляду справи в суді з питань, пов`язаних із правами та інтересами замовника, в будь-якому форматі судочинства, в т.ч., але не виключно із використанням ресурсу «Електронний суд») за ціною послуг 5000грн. 00коп. Крім того, в акті зазначено що сторони не мають претензій щодо якості, обсягу та результату наданих послуг; платіжна інструкція №9 від 18.02.2026 про оплату послуг за договором у розмірі 5000грн. 00коп. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Таким чином, нормами ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 в справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому закономпорядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У постанові Верховного Суду від 20.10.2021 у справі № 757/29103/20-ц (провадження № 61-11792св21) зазначено, що в разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Суд, дослідивши та проаналізувавши означені документи, дійшов висновку, що вони є належними, допустимими та достатніми доказами. Крім того, строки подачі такої заяви про ухвалення додаткового рішення не порушені. Враховуючи викладені обставини та досліджені по справі докази, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги у розмірі 5000грн. 00коп., які були фактично витрачені позивачем. Враховуючи викладене вище, суд не вбачає підстав для зменшення розміру витрат, які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідач не скористався правом і не надав по справі свої заперечення проти заяви щодо розподілу витрат, пов`язаних із наданням позивачу правничої допомоги, а також судового збору, та й не подав клопотань про зменшення цих витрат та щодо їх неспівмірності, враховуючи норми ст. 137 ЦПК України. На підставі викладеного та,

Outcome: approved