Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. До суду звернувся позивач [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування Антонінської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області у якій просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог вказує, що він з 07.08.1998 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] (прізвище у шлюбі - [PERSON] ). Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області по справі № 677/1005/16-ц від 16.12.2016 року шлюб між ними було розірвано. Від цього шлюбу у них народилося троє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] . Двоє дітей: [PERSON] , [PERSON] вже є повнолітніми та мешкають окремо. Неповнолітній син позивача - [PERSON] мешкає разом з ним і знаходиться повністю на його утриманні. Відповідач [PERSON] покинула сім`ю з 23.06.2016 року і не проживає разом з ним та їх спільними дітьми, матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина [PERSON] не надає, його вихованням та піклуванням не займається. Згідно розписки, написаної власноруч [PERSON] від 29.11.2018 року, вона отримала від [PERSON] гроші за 1/2 частину спільно-нажитого будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Претензій щодо спільно- нажитого майна подружжя не має. Згідно господарського обліку, [PERSON] , [INFO] , вибула з даного господарства [INFO] на проживання в с. Волиця-Польова, Теофіпольського району. На даний момент відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків: життям свого неповнолітнього сина [PERSON] взагалі не цікавиться, не спілкується з ним, не піклується про його здоров`я, не цікавиться успішністю в школі, не відвідує батьківськи збори в школі, не надає матеріальної допомоги на його утримання. Вихованням та матеріальним забезпеченням спільного сина [PERSON] займається позивач [PERSON] та його співмешканка [PERSON] . З червня 2016 року відповідач [PERSON] жодного разу не зустрілася з сином [PERSON] , не поцікавилася його життям та здоров`ям, жодного разу не подарувала подарунка дитині, не поцікавилася матеріально-побутовими проблемами дитини, ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та забезпечення здобуття ним повної загальної середньої освіти. На підставі наведеного просив позов задовольнити. Аргументи учасників справи. Заперечень на позов відповідач не подала. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засіданні повторно не з`явилась, причин неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи суду не надала. Представник третьої особи у судове не з`явився, подав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, розгляд справи проводити у його відсутності. Неповнолітній [PERSON] , за письмової згоди позивача [PERSON] , в судовому засіданні підтвердив той факт, що [PERSON] не здійснює своїх батьківських обов`язків відносно нього, взагалі не цікавиться ним, його життям, його навчанням та здоров`ям. Підтвердив, що сам особисто, писав заяви про позбавлення батьківських прав [PERSON] , яка міститься в матеріалах справи. Позиція суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до ст. 280 ЦПК України, за відсутності заперечень з боку позивача проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов наступного висновку. Короткий зміст фактичних обставин справи. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження від 19.09.2008 року серії [NUMBER] , виданого Корчівською сільською радою Красилівського району Хмельницької області, [PERSON] народився [INFO] , батьками [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 16.12.2016 року у справі № 677/1005/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, прізвище [PERSON] змінено на дошлюбне « [PERSON] » (а.с. 12). З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 26.07.2016 року вбачається, що [PERSON] проживає зі своїми дітьми: сином [PERSON] , [INFO] , який навчається в НУВГП м. Рівне; сином [PERSON] , [INFO] , який навчається в 10 класі Корчівської ЗОШ; сином [PERSON] , [INFO] , який навчається в 3 класі Корчівської ЗОШ. У даному будинку зареєстрована дружина [PERSON] , якої на момент обстеження не було вдома. Зі слів [PERSON] та зі слів сусідів [PERSON] , [PERSON] встановлено, що [PERSON] не проживає разом з сім`єю з 23 червня 2016 року. З вказаного періоду утримання та виховання дітей здійснює батько [PERSON] (а.с. 13). У актах обстеження умов проживання від 11.10.2016 року та 12.10.2016 року зазначено, що утриманням, доглядом та вихованням дітей займається батько [PERSON] , більше трьох місяців мама [PERSON] на території сільської ради не проживає, вихованням і доглядом дітей не займається, матеріально дітей не забезпечує (а.с. 14) З актів обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 10.07.2018 року, 05.10.2018 року, [PERSON] , його син [PERSON] , син [PERSON] , [INFO] проживають разом. Син [PERSON] , [INFO] навчається в НУВГП м. Рівне. У будинку зареєстрована мама дітей [PERSON] , але зі слів [PERSON] , і сусідів [PERSON] , [PERSON] , на підставі попередніх актів обстеження виконкому Корчівської сільської ради встановлено, що гр. [PERSON] в даному господарстві фактично не проживає з червня 2016 року, участі у вихованні та догляді за дітьми не приймає (а.с. 17-18). З актів обстеження умов проживання від 29.08.2024 року, 26.12.2024 року сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] вбачається, що син позивача [PERSON] проживає з співмешканкою батька [PERSON] , батько [PERSON] перебуває на військовій службі. Комісією встановлено, що догляд, виховання та утримання неповнолітнього [PERSON] здійснює батько [PERSON] . На час проходження військової служби батьком [PERSON] усі належні умови для проживання та виховання дитини створює його співмешканка [PERSON] , яка не є дитині родичкою. Зі слів хлопчика мати [PERSON] не цікавиться його життям, зрідка може написати в соцмережах. Усю материнську любов і ласку хлопчик відчуває від співмешканки батька (а.с. 19-21). Згідно розписки, написаної власноруч [PERSON] від 29.11.2018 року, вона отримала від [PERSON] гроші за 1/2 частину спільно-нажитого будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Претензій щодо спільно- нажитого майна подружжя не має (а.с. 22). Згідно господарського обліку, [PERSON] , [INFO] , вибула з даного господарства [INFO] на проживання в с. Волиця- Польова, Теофіпольського району (а.с. 23). Довідкою № 01-13/17 від 12.07.2024 року, виданою Корчівською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Антонінської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , є учнем Корчівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів. За роки навчання в школі батько учня, [PERSON] , систематично цікавиться навчанням і вихованням сина, до мобілізації був учасником шкільних батьківських зборів, відвідував виховні заходи, в яких брав участь його син. Під час перебування у ЗСУ [PERSON] підтримує тісний зв`язок з адміністрацією школи, класним керівником його сина в онлайн режим (а.с. 24). З листа Комунального некомерційного підприємства «Красилівський Центр первинної медико-санітарної допомоги» № 1059 від 17.07.2024 року вбачається, що [PERSON] , має укладену декларацію з сімейним лікарем [PERSON] , яка повідомила, що на прийом разом з дитиною звертався батько [PERSON] який цікавиться здоров`ям дитини з приводу медичних консультацій, хвороб, проведення профілактичних щеплень (а.с. 25). У довідці-характеристиці № 205 від 26.12.2024 року, виданої Корчівським старостинським округом Антонінської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, вказано, що [PERSON] хороший сім`янин, турботливий батько. З червня 2016 року він самостійно виховував двох неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Має добрі стосунки з жителями села, сусідами, користується їх авторитетом, працелюбний, відповідальний та доброзичливий. Шкідливих звичок не має, порушень громадського порядку, приводів в поліцію не мав (а.с. 27). Зі службової характеристики позивача [PERSON] від 09.01.2025 року вбачається, що за час проходження військової служби на посаді стрільця позивач [PERSON] зарекомендував себе з позитивної сторони, старанним та дисциплінованим військовослужбовцем. Службові обов`язки виконує на належному рівні, професійно підготовлений добре. Дисциплінований, здатний критично оцінювати свою діяльність, вимогливий до себе та товаришів по службі, вимогливість розумна та обґрунтована. На вказівки командування реагує адекватно, здатний критично оцінювати свою діяльність. За час служби зарекомендував себе авторитетним лідером та наставником для товаришів по службі. За складом характеру активний, ініціативний, урівноважений, ввічливий. Зауважень по службі немає. Здатен витримувати психологічні навантаження та відновлювати сили після несприятливих ситуацій та стресу під час виконання завдань. Швидко приймає рішення, прийняті рішення є виваженими та оптимальними. Фізично розвинений добре, займається спортом. В стройовому відношенні підтягнутий. Має охайний зовнішній вигляд. До старших начальників зберігає службову субординацію, відстоює свою точку зору. Вміє зберігати державну таємницю (а.с. 28). На даний момент відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків: життям свого неповнолітнього сина [PERSON] взагалі не цікавиться, не спілкується з ним, не піклується про його здоров`я, не цікавиться успішністю в школі, не відвідує батьківськи збори в школі, не надає матеріальної може написати в соцмережах. Усю материнську любов і ласку хлопчик відчуває від співмешканки батька. На даний момент відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків: життям свого неповнолітнього сина [PERSON] взагалі не цікавиться, не спілкується з ним, не піклується про його здоров`я, не цікавиться успішністю в школі, не відвідує батьківськи збори в школі, не надає матеріальної допомоги на його утримання. Вихованням та матеріальним забезпеченням спільного сина [PERSON] займається позивач [PERSON] та його співмешканка [PERSON] . З червня 2016 року відповідач [PERSON] жодного разу не зустрілася з сином [PERSON] , не поцікавилася його життям та здоров`ям, жодного разу не подарувала подарунка дитині, не поцікавилася матеріально-побутовими проблемами дитини, ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та забезпечення здобуття ним повної загальної середньої освіти, що є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON] . Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави - учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, наведені норми права дають підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27.11.1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07.08.1996 року, § 78). Також ЄСПЛ в рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення відповідачем проти позбавлення його батьківських прав може свідчити про його інтерес до дитини. Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України). У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327 цс 18). Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження з дитиною полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно з наданим суду висновком служби у справах дітей Антонінської селищної ради № 645 від 18.04.2025 року Служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У судовому засіданні встановлено, що відповідач фактично не проявляє інтерес до дитини. [PERSON] [INFO] бажає позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно нього, звертався із відповідною заявами до органу опіки та піклування (а.с. 74). Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення судом їх батьківських прав, відповідно до вимог пункту 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Пунктом 16 Постанови Пленуму ВС України від 30 березня 2007 року за N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що відповідач фактично не бере участі у вихованні та утриманні дитини. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських прав відносно своєї дитини, що є підставою для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов задоволено повністю, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1211,20 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved