Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, у якому просить суд: 1)скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Назарової О.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 78306058 від 09.04.2025 16:21:21, на підставі якого за Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛ БУД ІНВЕСТ ГРУП» зареєстровано право власності на нежитлове приміщення (творча майстерня), загальною площею 497.2 кв. м, розташоване за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2233008080000, номер відомостей про речове право 59401177. 2)скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Доценко О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (іпотеки), індексний номер 78607041 від 28.04.2025 14:59:46, на підставі якого нежитлове приміщення (творча майстерня), загальною площею 497.2 кв. м, розташоване за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2233008080000, передано в іпотеку, Іпотекодержатель: Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Акцепт», номер запису про іпотеку: 59644074. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є співвласником квартири [ADDRESS] . В березні 2023 року мешканцям стало відомо, що технічний поверх в цьому будинку захоплено невідомими особами, встановлено металеві двері та обмежено доступ не тільки мешканцям, а й комунальним службам. В зв`язку з зазначеним позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва за захистом порушених прав (справа № 755/9785/23). В процесі судового розгляду стало відомо щодо трьох реєстрацій права власності на приміщення на технічному поверсі. Так, 23.11.2020 ПН КМНО Фроловою О.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 55374804 від 26.11.2020, а саме право власності на спірний об`єкт зареєстровано за [PERSON] , на підставі інвестиційного договору 116/07нж укладеного 20.11.2007 між Комунальним підприємством «Житлоінвестбуд-УКБ» та [PERSON] . 04.02.2021 [PERSON] вказаний об`єкт внесла в якості статутного капіталу до ТОВ «Рейннолд», та за останнім було зареєстровано право власності. ТОВ «Рейннолд», в свою чергу, внесло об`єкт в якості статутного капіталу до ТОВ «Перший Ай Ті Клуб». Постановою Київського апеляційного суду від 29.01.2025 у справі № 755/9785/23 вирішено скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Федоренко В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 294522753 від 24.07.2021 11:43:20, на підставі якого за ТОВ «Перший АЙ ТІ КЛУБ» зареєстровано право власності на нежитлове приміщення (творча майстерня), загальною площею 497,2 кв.м, розташоване за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна - 2233008080000, номер запису про право власності 43140652. З метою виконання вказаного рішення, представник позивача звернулась до Державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про скасування права власності на вказане приміщення за ТОВ «Перший АЙ ТІ КЛУБ». Однак рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно № 78729502 від 05.05.2025 у задоволені заяви було відмовлено та зазначено, що реєстрація права за ТОВ «Перший АЙ ТІ КЛУБ» припинено. Надалі з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що 07.04.2025 ТОВ «Перший АЙ ТІ КЛУБ» передав вказане приміщення до статутного капіталу ТОВ «МЕТАЛ БУД ІНВЕСТ ГРУП», який в свою чергу передав вказане приміщення в іпотеку ТОВ «Консалтингова компанія «Акцепт», відповідно до іпотечного договору 703 від 28.04.2025. Отже, знаючи про наявність судового рішення, яким скасовано право власності за ТОВ «Перший АЙ ТІ КЛУБ», посадові особи якого діючи умисно з метою приховування вказаного майна та неможливості виконання рішення суду, здійснили вказані вище реєстраційні дії, ввівши в оману приватних нотаріусів, що унеможливило відновлення прав співвласників багатоквартирного будинку. Наразі позивач змушений звертатися з позовною заявою щодо скасування реєстраційних дій щодо реєстрації права власності спірного приміщення за ТОВ «МЕТАЛ БУД ІНВЕСТ ГРУП» та рішення про державну реєстрацію іпотеки на вказане приміщення. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30.05.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, учасникам справи роз`яснено право подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки, витребувано докази. 01.07.2025 від приватного нотаріуса КМНО Назарової Ольги Сергіївни на виконання ухвали суду від 30.05.2025 надійшли витребувані докази. Цього ж дня від приватного нотаріуса КМНО Доценко Ольги Вікторівни на виконання ухвали суду від 30.05.2025 надійшли витребувані докази. 12.08.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву представника ТОВ «Консалтингова компанія «Акцепт» - Омельченко Д.В., який залишено без розгляду ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.09.2025. 16.09.2025 від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшло клопотання про долучення доказів. 17.09.2025 до суду від представника відповідача ТОВ «Консалтингова компанія «Акцепт» - Омельченко Д.В. надійшло клопотання про зупинення розгляду справи. 18.09.2025 ухвалою суду, постановленою без оформлення окремого документа із зазначенням у протоколі судового засідання, відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача ТОВ «Консалтингова компанія «Акцепт» - Омельченко Д.В. про залишення позову без руху. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.09.2025 залишено без задоволення клопотання представника відповідача ТОВ «Консалтингова компанія «Акцепт» - Омельченко Д.В. про зупинення провадження у справі. Цього ж дня ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 17.02.2026 від представника відповідача ТОВ «Консалтингова компанія «Акцепт» - Омельченко Д.В. надійшов у письмовому вигляді виступ у судових дебатах. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримала вимоги заявлені в позовній заяві з підстав викладених у позові. Додатково зазначила, що Верховним Судом ще не розглянуто справу № 755/9785/23, однак, відмовлено у задоволенні заяви про зупинення дії постанови Київського апеляційного суду від 29.01.2025 та звернула увагу, що ТОВ «Консалтингова компанія «Акцепт» не було учасником вищезазначеної справи, а набуло статусу нібито іпотекодержателя вже після ухвалення судових рішень у вищевказаній справі. Представник третьої особи приватного нотаріуса КМНО Назарової О.С. - Грабчак Є.В. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову. Пояснила, що 07.04.2025 до нотаріуса звернувся директор ТОВ «ПЕРШИЙ АЙ ТІ КЛУБ» щодо проведення державної реєстрації створеної юридичної особи ТОВ «МЕТАЛ БУД ІНВЕСТ ГРУП», єдиним засновником якої був ТОВ «ПЕРШИЙ АЙ ТІ КЛУБ». Статутний капітал новоствореної юридичної особи формувався за рахунок нерухомого майна, яке належало ТОВ «ПЕРШИЙ АЙ ТІ КЛУБ», а саме нежитлового приміщення (творча майстерня), загальною площею 497,2 кв.м, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Раїси Окіпної, буд. 4А, приміщення 205. Нотаріусом, на підставі складеного акту приймання-передачі нерухомого майна, перевірено повноваження представника та справжність підпису та відповідно проведено реєстраційні дії. Крім того, нотаріусом було перевірено реєстри та не встановлено жодних підстав для залишення заяви без руху, її повернення чи відмови у вчиненні реєстраційних дій. Зазначає, що про постанову суду апеляційної інстанції, нотаріусу стало відомо вже в межах розгляду даної справи, з огляду на що, вважає, що нотаріус під час вчинення реєстраційних дій була введена в оману, щодо фактичних обставин. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Відтак, суд, вислухавши позицію представників, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У рішенні Конституційного суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 16 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб передбачений законом, зокрема статті 16 ЦК України або у спосіб, не передбачений законом, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/9785/23 від 24.06.2024 відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший Ай Ті Клуб» за участю третіх осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейннолд», [PERSON] , Комунального підприємства «Житлоінвестбуд-УКБ», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Федоренко Владислави Володимирівни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Фролової Олени Олександрівни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кузьменко Юлії Володимирівни про скасування державної реєстрації права власності (т.1, а.с.107-115). Постановою Київського апеляційного суду від 29.01.2025 у справі № 755/9785/23 рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24.06.2024 скасовано та ухвалено нове, яким скасовано рішення приватного нотаріуса КМНО Федоренко В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 594522753 від 24.07.2021 11:43:20, на підставі якого за ТОВ «Перший Ай Ті Клуб» зареєстровано право власності на нежитлове приміщення (творча майстерня), загальною площею 497,2 кв.м, розташоване за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2233008080000, номер запису про право власності 43140652 (т.1, а.с.116-127). Відповідно до частини 1 статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Частина 4 статті 82 ЦПК України передбачає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В вищезазначеній постанові Київського апеляційного суду від 29.01.2025 у справі № 755/9785/23 колегія суддів прийшла до висновку, що приміщення, загальною площею 497,2 кв.м., розташоване на 10 поверсі жилого будинку за адресою: [ADDRESS] , є допоміжним приміщенням у складі багатоквартирного будинку, необхідне для забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, а відтак належить на праві спільної власності власникам квартир та нежилих приміщень у багатоквартирному будинку. Сам по собі статус «допоміжного приміщення» виключає набуття будь-якою особою права власності на таке приміщення. Крім того, суд дійшов висновку про те, що реєстрація права власності на спірне допоміжне приміщення за [PERSON] відбулась на підставі підроблених документів, оскільки інвестиційний договір з нею не укладався і грошових коштів за спірне допоміжне приміщення нею не сплачувалось. Відповідно, [PERSON] стала власником спірного приміщення на підставі підроблених документів. І саме, фактично неїснуючє у неї право власності на спірне приміщення, вона внесла до статутного капіталу ТОВ «Рейннолд», яке також не стало власником даного приміщення. За таких обставин, право власності [PERSON] та ТОВ «Рейннолд» не підлягає визнанню недійним (в силу вимог закону його фактично у них не їснувало), рішення нотаріусів про таку реестрацію не підлягає скасуванню, оскільки станом на теперішній час право власності на спірне приміщення зареєстровано за відповідачем - ТОВ «ПЕРШИЙ АЙ ТІ КЛУБ». 05.05.2025 державний реєстратор прав на нерухоме майно [PERSON] винесла рішенням № 78729502 про відмову в проведенні реєстраційних дій, а саме за заявою про припинення речових прав на нежитлове приміщення (творча майстерня), загальною площею 497,2 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] , на підставі постанови Київського апеляційного суду від 29.01.2025 у справі №755/9785/23 (т.1, а.с.128). Так, рішенням № 1 учасника ТОВ «ПЕРШИЙ АЙ ТІ КЛУБ» від 07.04.2025 надано повноваження директору ТОВ «ПЕРШИЙ АЙ ТІ КЛУБ» Руденко Д.О. на організацію всього комплексу реєстраційних дій та підписання всіх необхідних документів для створення ТОВ «МЕТАЛ БУД ІНВЕСТ ГРУП», де одноособовим засновником є ТОВ «ПЕРШИЙ АЙ ТІ КЛУБ» та сформувати статутний капітал за рахунок майна ТОВ «ПЕРШИЙ АЙ ТІ КЛУБ»: нежитлове приміщення (творча майстерня), загальною площею 497,2 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Окіпної Раїси, 4-А, приміщення 205 (т.1, а.с.194). Рішенням № 1 одноосібного засновника ТОВ «МЕТАЛ БУД ІНВЕСТ ГРУП» від 07.04.2025 створено юридичну особу в організаційно правовій формі товариства з обмеженою відповідальністю, з наступний найменуванням: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МЕТАЛ БУД ІНВЕСТ ГРУП». Затверджено єдиним учасником Товариства ТОВ «ПЕРШИЙ АЙ ТІ КЛУБ», який є власником частки в розмірі 100% статутного капіталу Товариства, номінальною вартістю - 400 000 грн, який формується за рахунок майна учасника: нежитлове приміщення (творча майстерня), загальною площею 497,2 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 2233008080000 (т.1, а.с.196-197). 07.04.2025 між ТОВ «ПЕРШИЙ АЙ ТІ КЛУБ» та ТОВ «МЕТАЛ БУД ІНВЕСТ ГРУП» укладено акт приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ «МЕТАЛ БУД ІНВЕСТ ГРУП», а саме нежитлового приміщення (творча майстерня), загальною площею 497,2 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Окіпної Раїси, 4-А, приміщення 205, що належить ТОВ «ПЕРШИЙ АЙ ТІ КЛУБ» на підставі Акту приймання-передачі майна, що вноситься до Статутного капіталу ТОВ «ПЕРШИЙ АЙ ТІ КЛУБ», справжність підписів на якому засвідчено ПН КМНО Федоренко В.В. 16.07.2021 за реєстровим № 2004. Державну реєстрацію на праві власності на нежитлове приміщення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено ПН КМНО Федоренко В.В. 20.07.2021, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2233008080000, номер запису про право власності: 43140652 (т.1, а.с.198-199). Згідно інформаційної довідки № 424560602 від 29.04.2025, встановлено, що 07.04.2025 на підставі рішення ПН КМНО Назарової О.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 78306058, зареєстровано право власності на нежитлове приміщення (творча майстерня) загальною площею 497,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] за ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МЕТАЛ БУД ІНВЕСТ ГРУП», номер відомостей про речове право: 59401177 (т.1, а.с.128). 28.04.2025 між ТОВ «АКЦЕПТ» (далі - позикодавець) та ТОВ «МЕТАЛ БУД ІНВЕСТ ГРУП» (далі - позичальник) укладено Договір позики, за яким позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 100 000 грн. Договір посвідчено ПН КМНО Доценко О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 702 (т.1, а.с.200-205). 28.04.2025 між ТОВ «АКЦЕПТ» (далі - іпотекодержатель) та ТОВ «МЕТАЛ БУД ІНВЕСТ ГРУП» (далі - іпотекодавець) укладено Договір іпотеки. Цим Договором забезпечується виконання зобов`язання, що виникло у ТОВ «МЕТАЛ БУД ІНВЕСТ ГРУП», на підставі Договору позики від 28.04.2025. Предметом іпотеки є нежитлове приміщення (творча майстерня), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 497,2 кв.м. Договір посвідчено ПН КМНО Доценко О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 703 (т.1, а.с.162-164, 204-209). Статтею 1 Закон України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 1 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання свого зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; іпотекодержатель - кредитор за основним зобов`язанням. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина 1 статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Згідно інформаційної довідки № 424560602 від 29.04.2025, встановлено, що 28.04.2025 на підставі рішення ПН КМНО Доценка О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (іпотеки), індексний номер: 78607041, нежитлове приміщення (творча майстерня), загальною площею 497,2 кв. м, розташоване за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2233008080000, передано в іпотеку ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОНСАЛТИНГОВА КОМПАНІЯ «АКЦЕПТ», номер запису про іпотеку 59644074 (т.1, а.с.128-129). Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 та іншими нормативно - правовими актами. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1 частини 1 статті 2 Закону). Згідно частини 1 статті 4 Закону державній реєстрації прав підлягає, зокрема, але не виключно право власності, іпотека. Положеннями частини 3 статті 26 Закону визначено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20) підтверджено основні правові позиції щодо державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, які формувалися, починаючи з постанови № 823/2042/16 від 4.09.2018, та визначено систему способів захисту речових прав та їх обтяжень. Важливим висновком ВП є визначення, що позовні вимоги про скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав опосередковують відновлення становища, яке існувало до порушення. Задоволення такого позову призводить до внесення державним реєстратором до Державного реєстру відомостей про речове право позивача на спірне нерухоме майно. Це відновлює становище, яке існувало до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення. Зазначене відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини 2 статті 16 ЦК. Як визначила ВП ВС, залежно від обставин, застосовуються різні способи захисту прав, тому суд повинен надати оцінку всім обставинам, які мали місце при реєстрації права власності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.11.2018 у справі № 907/50/16 зазначила, що за змістом частини 5 статті 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна». За такого формулювання ВС оцінює добросовісність як загальну цивільну презумпцію, а не як умову набуття права власності, навіть у титульних спорах про право власності, апелюючи до ст. 41 Конституції. Такі «об`єктивні» обставини як державна реєстрація, інформація з державних реєстрів, рішення суду, також можуть бути спростовані. Так ВП ВС визначила: «… ч. 1 ст. 10 та ч. 2 ст. 12 Закону слід розуміти так, що необхідною умовою добросовісності набувача є відсутність в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна, і в такому разі набувач презюмується добросовісним. Водночас така презумпція може бути спростована, якщо буде доведено, що набувач знав чи за всіма обставинами справи мав знати про наявність прав інших осіб або обтяжень, відомості про які не були відображені в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. У такому випадку набувач є недобросовісним і в залежності від обставин справи не набуває права на рухоме майно або набуває право на рухоме майно, обмежене такими обтяженнями, про які набувач знав чи мав знати (Постанова ВП ВС 05.04.2023 у справі № 911/1278/20). Водночас ВП ВС у постанові від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 зазначає, що набувач не повинен «…крім відомостей, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, перевіряти та аналізувати також обставини правомірності попередніх переходів майна, зокрема, обставини вибуття майна з володіння позивача. Дійсно, обставини правомірності попередніх переходів оцінює суд, але набувач може і має «проявити розумну обачність». Якщо такий учасник її не проявляє, це також може вказувати на недобросовісність. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В межах розгляду даної справи, судом встановлено, що приміщення, загальною площею 497,2 кв.м., розташоване на 10 поверсі жилого будинку за адресою: [ADDRESS] , є допоміжним приміщенням у складі багатоквартирного будинку, необхідне для забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, а відтак належить на праві спільної власності власникам квартир та нежилих приміщень у багатоквартирному будинку. Сам по собі статус «допоміжного приміщення» виключає набуття будь-якою особою права власності на таке приміщення. Даний факт, був встановлений судовим рішенням, а тому не потребує доказуванню. В той же час, діючи недобросовісно, 07.04.2025 ТОВ «ПЕРШИЙ АЙ ТІ КЛУБ» передало в статутний капітал ТОВ «МЕТАЛ БУД ІНВЕСТ ГРУП» спірне нежитлове приміщення, в той час як постановою апеляційного суду від 29.01.2025 було скасовано рішення приватного нотаріуса КМНО Федоренко В.В. про державну реєстрацію права власності за ТОВ «ПЕРШИЙ АЙ ТІ КЛУБ» на нежитлове приміщення (творча майстерня), загальною площею 497,2 кв.м, розташоване за адресою: [ADDRESS] . При цьому, ТОВ «МЕТАЛ БУД ІНВЕСТ ГРУП» передало в іпотеку об`єкт нерухомості, не маючи жодних прав на вчинення цих дій, оскільки фактично воно не набувало право власності на спірне майно. При цьому, ТОВ «МЕТАЛ БУД ІНВЕСТ ГРУП» та ТОВ «КК «АКЦЕПТ» не вчиняли жодних дій, щоб вважати їх добросовісними набувачами майна, оскільки останні могли і мали «проявити розумну обачність». Оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, суд доходить висновку про задоволення позову [PERSON] , оскільки ТОВ «ПЕРШИЙ АЙ ТІ КЛУБ» не набувало право власності на спірне нежитлове приміщення та відповідно не мало право вчиняти дії з його розпорядження та такі дії призвели до порушення прав позивача, як співвласника будинку, оскільки допоміжні приміщення перебувають у спільній власності всіх співвласників багатоквартирного будинку в силу закону. Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58 (sad) принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29). На підставі викладеного,

Outcome: approved