Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Іванченка Олександра Олексійовича звернулася до Городнянського районного суду Чернігівської області із позовом до [PERSON] , в якому представник позивача просив розірвати шлюб, укладений між сторонами, зареєстрований 19 вересня 2003 року виконкомом Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, актовий запис №32. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 19 вересня 2003 року сторони уклали шлюб. Спільних дітей у сторін немає. Спільне життя у сторін не склалося, шлюбні відносини припинені ще з вересня 2008 року, у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, втратою почуття любові, з того часу спільного господарства сторони не ведуть та проживають окремо, а відтак шлюб існує формально, а тому позивачка вирішила розірвати шлюб. Ухвалою судді від 30 січня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивачка не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. У поданій до суду позовній заяві представником позивачки заявлено клопотання про розгляд справи без участі позивачки. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позову, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Також представник позивачки в судовому засіданні просив після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище « [PERSON] » та судові витрати залишити за позивачкою. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Згідно довідки начальника відділу ЦНАП Городнянської міської ради від 05.02.2026 за вих. №59 відповідач знятий з реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а. с. 24). Судова повістка про виклик до суду направлялася відповідачу за останньою відомою адресою його реєстрації. Згідно із відміткою поштового відділення поштове відправлення з судовою повісткою про виклик в судове засідання адресат отримав особисто (а. с. 31). Від відповідача відзиву на позов не надійшло, про поважні причини неявки суд не повідомлений. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За змістом ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, якщо відповідач не повідомив суд про причини неявки та якщо від нього не надійшов відзив, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів, у разі згоди на це позивача. Враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] у розумінні ст. 130 ЦПК України належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не надав відзиву на позов, позивачка не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку щодо можливості проведення заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши представника позивачки по суті заявлених позовних вимог, дослідивши письмові докази та вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені доказами, зібраними по справі, виходячи з наступного. З дослідженого у судовому засіданні свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] установлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 19 вересня 2003 року, про що виконкомом Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області зроблено відповідний актовий запис № 32. Після укладення шлюбу прізвища подружжя: чоловіка - « [PERSON] », дружини - « [PERSON] » (а. с. 27). Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до приписів ст. 37 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб є правозгідним. Згідно із ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. У ст. 110 СК України закріплено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. З матеріалів позовної заяви вбачається, що подружні відносини сторони припинили, і їх відновлювати позивачка не має наміру, наполягає на розлученні. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, і це має істотне значення, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки представником позивачки заявлено клопотання про залишення їй прізвища « [PERSON] », а тому суд вважає за можливе залишити позивачці прізвище « [PERSON] ». Статтею 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, але з огляду на те, що представник позивачки в судовому засіданні на розподілі судових витрат не наполягав, а тому судовий збір, який сплачений позивачкою у розмірі 1331,20 грн, залишити за нею. На підставі викладеного та

Outcome: approved