Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» звернулось до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 31.08.2021 року між АТ «ТАСКОМБАНК», як первісним кредитором, та [PERSON] було укладено Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/11445504-СК_SВ, підписанням якого відповідач акцептував Публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», яка розміщена на веб-сайті банку. В подальшому 15.05.2024 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено Договір факторингу №НІ/11/19-Ф, у відповідності до умов якого АТ «ТАСКОМБАНК» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» приймає належні АТ «ТАСКОМБАНК» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимог. Всупереч умовам Кредитного договору відповідач не виконав свого зобов`язання та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені Кредитним договором. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача останній не здійснив жодного платежу на погашення кредитної заборгованості ні на рахунки первісного кредитора, ні на рахунки позивача. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 15.05.2024 року, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» за кредитним договором в розмірі 21 654,19 грн, яка складається із загальної заборгованості по тілу кредиту у розмірі 13 000,00 грн та загальної заборгованості по відсоткам у розмірі 8 654,19 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь. Також позивач просить стягнути з відповідача на свою користь понесені ним судові витрати. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.09.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у позовній заяві позивач зазначив про розгляд справи за відсутності його представника та у разі неявки відповідача просить ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач в судові засідання, призначені на 22.10.2025, 12.12.2025 та 09.02.2026, не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток на адресу місця його проживання, зареєстровану у встановленому порядку. При цьому, судову повістку на 22.10.2025 року було отримано відповідачем, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Крім того, 13.10.2025 року відповідач подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи та 14.10.2025 року був ознайомлений з ними і отримав копію позовної заяви з доданими до неї документами. Причини неявки в судові засідання відповідач не повідомив, будь-яких заяв та клопотань не подав, відзив на позов від нього на адресу суду не надходив. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 8 статті178 ЦПК України. За таких обставин, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що 31.08.2021 року [PERSON] підписано заяву-договір на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування. Відповідно до вказаної заяви-договору, позивач зазначив, що ознайомившись з Публічною пропозицією АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, Тарифами АТ «ТАСКОМБАНК», просить банк відкрити йому поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, на його ім`я та виявляє бажання оформити на своє імя платіжну картку MasterCardWorld та встановити кредитний ліміт на споживчі цілі на суму 13 000,00грн, зі строком користування 12 місяців, шляхом кредитування поточного рахунку або на суму, вказану в Мобільному додатку в подальшому при встановленні кредитного ліміту в період дії поточного рахунку. Згідно з п. 3 заяви відповідач зазначив, що її підписанням акцептує Публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (розміщений на сайті банку) і беззастережно приєднується до умов останнього. Згоден, що дана Заява-договір, а також Тарифи банку є невід`ємними частинами Договору про комплексне банківське обслуговування. Зазначену Публічну пропозицію у чинній редакції на час підписання відповідачем Заяви-договору від 31.08.2021 року позивач до позовної заяви не долучив. 15.05.2024 року між АТ «ТАСКОМБАНК» (Клієнт) та ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ (ТОВ «ФК «ЄАПБ»)(Фактор) укладено Договір факторингу №НІ/11/19-Ф, у відповідності до умов п.2.1 якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (слатити) АТ «ТАСКОМБАНК» суму фінансування, а АТ «ТАСКОМБАНК» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу та інші дані зазначається в Реєстрі прав вимоги, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно п.3.1 Договору факторингу фактор зобов`язаний в день укладення сторонами цього Договору сплатити клієнту суму фінансування шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у сумі 6 388 554,98грн без ПДВ на банківський рахунок клієнта. Відповідно до копії платіжної інструкції №21312 від 15.05.2024 року ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» перерахувало на рахунок АТ «ТАСКОМБАНК» оплату за відступлення права вимоги згідно Договору факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 року в сумі 6 388 554,98 грн. 15.05.2024 року АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» було підписано Акт прийому-передачі Реєстру прав вимоги за Договором факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 року. Згідно з витягом з реєстру прав вимоги до Договору факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] саме за кредитним договором №002/11445504-СК_SВ від 31.08.2021 року в загальному розмірі 21 654,19 грн, з яких: 13 000,00 грн - загальна заборгованість по тілу кредиту та 8 654,19 грн. - загальна заборгованість за відсотками. Позивач стверджує, що прийняв належні права вимоги до відповідача за вказаним договором та з моменту отримання такого права вимоги ним не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Надаючи оцінку наданим позивачем доказів на підтвердження своїх вимог, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження фактичного виконання первісним кредитором АТ «ТАСКОМБАНК» кредитного договору, зокрема з матеріалів справи не вбачається отримання відповідачем кредитних коштів від кредитодавця. Матеріали справи не містять доказів того, що грошові кошти в розмірі тіла кредиту були перераховані первісним кредитором на картковий рахунок [PERSON] , відповідно до умов договору про комплексне банківське обслуговування та вимог ст.ст. 526, 1054, 1088 ЦК України. Відтак, позивачем не доведено, що позичальнику надано грошові кошти у зазначеному розмірі. На підтвердження суми заборгованості до позову долучено розрахунок заборгованості, складений ТОВ «ФК «ЄАПБ», відповідно до якого відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором №002/11445504-СК_SВ від 31.08.2021, яка утворилась за період з 15.05.2021 до 30.06.2025, в розмірі 21 654,19 грн, з яких: 13 000,00 грн -загальна заборгованість по тілу кредиту та 8 654,19 грн - загальна заборгованість за відсотками. Однак, зазначений розрахунок заборгованості суд не може покласти в основу рішення у справі, оскільки вказаний розрахунок здійснений ТОВ «ФК«ЄАПБ», а не первісним кредитором АТ «ТАСКОМБАНК», він не є первинним документом та не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також вимогам Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ №75 від 04.07.2018. У матеріалах справи відсутня виписка по рахунку відповідача, з якого можна було б встановити формування заборгованості та її складові, суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків. Зазначене не дає можливості суду перевірити, чи відбувся в дійсності факт перерахування коштів позичальнику, чи користувався відповідач кредитними коштами, а також з`ясувати структуру заборгованості. Тобто, даний розрахунок не є належним доказом суми заборгованості в розумінні положень ч.1 ст. 77 ЦПК України. У конкретному випадку позивачем не долучено жодного первинного документу, на підставі якого суд міг би стверджувати про надходження коштів на рахунок відповідача, відсутні платіжні доручення про здійснення перерахунку від первісного кредитора грошових коштів на картковий рахунок боржника. Позивач не надав доказів правильності розрахунків та нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Фактично позивач просить стягнути заборгованість за договором, розмір якої доводить власним розрахунком та витягом з реєстру боржників за договором факторингу, які жодним чином не доводять умов кредитування і правильність розрахунків. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Відповідно до вимог ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). У відповідності до вимог ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів (витребування доказів), та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року по справі 755/18920/18. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За таких обставин, враховуючи не доведення позивачем обставин щодо надання первісним кредитором відповідачу кредитних коштів, структуру та розмір заборгованості, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed