Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» звернулося до Заводського районного суду міста Миколаєва із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивує тим, що 05.09.2021 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір № 77544133, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в розмірі 10000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. 22.02.2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу №22/02/2022, за яким ТзОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 77544133. У свою чергу, на підставі договору про відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року вказане право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 77544133 перейшло до позивача. Відповідач належним чином не виконала взятих на себе зобов`язань. Загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 77544133 становить 32688,29 грн., який складається з: 10000 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 22686,65 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 1,64 грн. 3 % річних. На підставі викладеного просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором у розмірі 32688,29 грн., а також судові витрати у справі, а саме: 2422,40 грн. судового збору та 13000 грн. витрат на правничу допомогу. Ухвалою судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 10.12.2025 року справу передано за підсудністю до Старовижівського районного суду Волинської області Волинської області. Відповідно до положень ст.32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст.31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. 15.01.2026 року справа надійшла до Старовижівського районного суду Волинської області. Ухвалою судді від 16.01.2026 року справа прийнята до провадження та призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позові просить проводити розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена відповідно до ч.8 ст.128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов та будь-яких клопотань не подала, у зв`язку із чим, враховуючи згоду позивача, суд проводить заочний розгляд справи (в порядку, встановленому ст. 280 ЦПК). Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи (ч.2 ст.247 ЦПК). Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що 05.09.2021 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір № 77544133, відповідно до якого відповідач отримала позику в розмірі 10000 грн., строком на 24 днів, тобто до 29.09.2021 року, яку зобов`язалася повернути та сплатити відсотки за користування нею. Процентна ставка (базова) за позикою становить 1,99 % від суми позики за кожен день користування нею; процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,70%. Також, зазначено анкетні відомості про позичальника, зокрема, прізвище ім`я по батькові, дата народження, РНОКПП, серія та номер паспорта, адреса реєстрації, номер мобільного телефону, електронну пошту (а.с. 25). Згідно з п. 1, п. 5.1 договору позики, за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Підписанням цього договору позики відповідач підтвердив, що він ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Відповідно до п. п. 5.2. договору позики позичальник до моменту підписання договору позики вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі. Згідно з п. 6.5 Правил, з якими згідно положень договору позики від 05.09.2021 року, підписаного позичальником, остання ознайомилася в повному обсязі, у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування (а.с. 50). Відтак погодженими сторонами справи умовами договору позики передбачено можливість автопролонгації строку користування позикою до 90 календарних днів. Із матеріалів справи вбачається, що ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу позику в загальному розмірі 10000 грн. відповідно до умов укладеного договору (а.с. 65). 22.02.2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу №22/02/2022, за яким ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 77544133 (а.с.9-24). У свою чергу, на підставі договору про відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року вказане право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 77544133 перейшло до позивача. Відповідно до наданого позивачем розрахунку сума заборгованості відповідача за договором позики № 77544133 від 05.09.2021 року становить 32688,29 грн., з яких: 10000 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 22686,65 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 1,64 грн. 3 % річних (а.с.7). Ч.2 ст.11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Ст.627 ЦК України визначає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Абзац 2 ч.2 ст. 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч.1 ст.8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Відповідно до п. 5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. ч. 3, 4, 7, 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно приписів ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали в електронному вигляді договір позики №77544133 від 05.09.2021 року. На підставі цього договору відповідач отримала грошові кошти (суму позики), однак їх, як і проценти за користування сумою позики, не повернула, чим порушила взяті на себе договірні зобов`язання. В подальшому право вимоги за договором позики на підставі договору факторингу від 22.02.2022 року перейшло від ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТзОВ «Вердикт Капітал». У свою чергу, на підставі договору про відступлення права вимоги від 10.01.2023 року вказане право вимоги до [PERSON] за кредитним договором перейшло до позивача. За розрахунком позивача, заборгованість відповідача за договором позики становить 32688,29 грн., з яких: 10000 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 22686,65 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 1,64 грн. 3 % річних. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем у справі суду надано не було. За наведених обставин, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ТзОВ «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, а тому приходить до висновку про їх задоволення у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат у цій справі. Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 та 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Ч.8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивач надав договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року, прас-лист АО «Лігал Ассістанс», заявка на надання юридичної допомоги №2842 від 01.10.2025 року та витяг з Акту №15 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025 року (а.с. 58-64). Відповідач відповідно до положень ч.5 ст.137 ЦПК України клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не заявляла, співмірності цих витрат наданим позивачу адвокатом послугам не спростовувала. Таким чином, з урахуванням того, що позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13000 грн. та судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved