Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

У грудні 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики, оформленим борговою розпискою, у розмірі 127012,20 грн, що еквівалентно сумі 3000 доларів США за офіційним курсом доларів США НБУ, та судовий збір у розмірі 1211,20 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 03.12.2025 [PERSON] отримав від позивача в борг грошові кошти в сумі 3000 доларів. Факт передачі коштів підтверджується борговою розпискою, яка була власноручно написана і підписана відповідачем. Відповідно до умов боргової розписки від 03.12.2025 відповідач зобов`язався повернути позичені грошові кошти не пізніше 15 грудня 2025 року в тій самій сумі. Відповідач зобов`язання з повернення боргу у погоджений сторонами строк не виконав. З урахуванням того, що оскільки сторони договору позики домовилися про встановлення «валютного застереження», то сума, що підлягала сплаті у гривні, має визначатися за офіційним курсом долару США. Ухвалою судді від 22.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання з`явилася, позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити, надала пояснення, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився двічі, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся судом в установленому законом порядку. Про причини неявки суду відповідач не повідомив, заяв про відкладення або про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не надав, що відповідно до ст. 280 ЦПК України в сукупності є підставою для заочного розгляду справи, про що 19.02.2026 судом була постановлена відповідна ухвала із занесенням до журналу судового засідання. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні по справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що спір між сторонами стосується стягнення суми позики за договором позики. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 викладено правовий висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У статті 629 ЦК України закріплено принцип обов`язковості договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язків (а не лише суб`єктивних прав), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17). Судом встановлено, що 03.12.2025 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу в позику грошові кошти в сумі 3000 доларів США, що підтверджується розпискою, яка підписана відповідачем. Підписанням розписки відповідач підтвердив факт передання йому позивачем в позику грошових коштів у вищезазначеній сумі. Вказаною розпискою передбачено, що відповідач зобов`язався повернути зазначену суму в повному обсязі не пізніше 15.12.2025. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до статті 610 ЦК України. Доводи позивача про неповернення позики відповідач не спростував, доказів повного або часткового виконання зобов`язання з повернення позики суду не надав. З огляду на викладене суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до частини другої статті 533 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За таких обставин, оскільки сторони договору позики домовилися про встановлення «валютного застереження», то сума, що підлягала сплаті у гривні, на підставі ч.2 ст. 533 ЦК України має визначатися за офіційним курсом долару США. Станом на 19 грудня 2025 року офіційний курс НБУ за 1 долар США становив 42,3374 грн., тому сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, становить 127012,20 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені у розмірі 1211,20 грн. Також при поданні позову сторона позивача повідомила, що очікувані витрати позивача на професійну правничу допомогу становитимуть 30000,00 грн. Однак під час судового засідання представник позивача повідомила про намір протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду подати заяву про стягнення судових витрат з кінцевих розрахунком і доказами на підтвердження їх понесення в порядку ст. 246 ЦПК України. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved