Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 січня 2024 року між ТОВ "Слон Кредит" і [PERSON] укладено договір №1392803 про надання споживчого кредиту. На умовах, встановлених договором, ТОВ "Слон Кредит" зобов`язується надати споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. За взаємною згодою сторони погодили наступні умови договору: сума кредиту 3000 грн, строк кредиту 360 днів, з 18 січня 2024 року по 12 січня 2025 року; періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Пунктом 1.5.1 договору передбачено стандартну проценту ставку, яка становить 2.5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 договору. Кредитний договір укладений в електронному вигляді з використанням електронного підпису. При його укладенні сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін відповідно до приписів ст. 11 ЦК України виникли права та обов`язки, які витікають з кредитного договору. ТОВ "Слон Кредит" свої зобов`язання перед [PERSON] виконало, надавши йому кредит у розмірі 3000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на його платіжну картку. У період з 18 січня 2024 року по 24 грудня 2024 року відповідачем здійснено оплати на рахунок первісного кредитора в розмірі 33 грн 76 коп., які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 0.01 грн і оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 33 грн 75 копійок. 24 грудня 2024 року між ТОВ "Слон Кредит" та ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" укладено договір факторингу, відповідно до якого ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі 26999 грн 88 коп., з яких 2999 грн 99 коп. заборгованість по тілу кредиту, 23999 грн 89 коп. заборгованість за процентами. Станом на дату укладення договору факторингу строк дії кредитного договору не закінчився, а тому в межах строку дії договору ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" у період з 25 грудня 2024 року по 12 січня 2025 року (19 календарних днів) здійснило нарахування процентів за стандартною процентною ставкою в сумі 1425 гривень. Таким чином заборгованість по нарахованим процентам за користування кредитом складає 25424 грн 89 коп., з яких 23999 грн 89 коп. проценти нараховані первісним кредитором, 1425 грн проценти, нараховані ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал". Нараховані відсотки не носять штрафний характер, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Після укладення договору факторингу та переходу права вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал", ані на рахунки первісного кредитора. Таким чином відповідач має заборгованість перед позивачем за договором у загальному розмірі 28424 грн 88 коп., яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту 2999 грн 99 коп., нарахованих процентів первісним кредитором 23999 грн 89 коп., нарахованих процентів ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" за 19 календарних днів 1425 гривень. Тому, оскільки відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує просив стягнути з нього заборгованість у розмірі 28424 грн 88 коп., відшкодувати сплачений судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 гривень. За ухвалою судді від 30 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання; у встановлені судом строки відповідач відзив на позов суду не подав. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 18 січня 2024 року між ТОВ "Слон Кредит" і [PERSON] укладено договір № 1392803 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн, строком кредитування 360 днів, до 12 січня 2025 року, зі сплатою стандартної процентної ставки у розмірі 2.5% в день. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом 30000 гривень (а.с. 18, 23-27, 29-30, 38-40, 56-58, 59-60, 62-68). З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором сплатив на користь ТОВ "Слон Кредит" грошові кошти у розмірі 33 грн 76 коп., з яких 0.01 грн зараховано в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту і 33 грн 75 коп. в рахунок погашення заборгованості за відсотками (а.с. 33). 24 грудня 2024 року між ТОВ "Слон Кредит" та ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" укладено договір факторингу, відповідно до якого ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі 26999 грн 88 коп., з яких 2999 грн 99 коп. заборгованість по тілу кредиту, 23999 грн 89 коп. заборгованість за процентами (а.с. 31, 36, 46, 71-75). Відповідно до п. 1.4 договору, строк дії договору 360 днів, з 18 січня 2024 року до 12 січня 2025 року. Станом на дату укладення договору факторингу строк дії кредитного договору не закінчився, а тому в межах строку дії договору ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" у період з 25 грудня 2024 року по 12 січня 2025 року (19 календарних днів) здійснило нарахування процентів за стандартною процентною ставкою в сумі 1425 гривень (а.с. 34). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок , зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з вимогами ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Законом України "Про електронну комерцію" встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договорами або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, у передбачений договором строк кошти (суму кредиту) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із залишку суми кредиту 2999 грн 99 коп., і вимога позивача в цій частині є доведеною. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками суд зазначає таке. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України "Про споживче кредитування", якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про споживче кредитування") поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір № 1392803 був укладений між ТОВ "Слон Кредит" і [PERSON] 18 січня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України "Про споживче кредитування", а тому строк дії, передбачений пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ "Про споживче кредитування" не поширюється на вказані договори. Встановлені фактичні обставини в справі свідчать про те, що за умовами укладеного між фінансовою установою і відповідачем договору дана фінансова установа надала позичальнику суму кредиту, а відповідач зобов`язувався повернути наданий кредит у повному обсязі у визначений договором строк до 12 січня 2025 року. За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідача підлягають до стягнення відсотки за вказаним договором у розмірі 10800 грн, виходячи з розрахунку: 3000 х 360 днів х 1% (загальний розмір відсотків). Таким чином, оскільки відповідач умови вказаного договору належним чином не виконував, в рахунок погашення заборгованості сплатив лише 33 грн 76 коп., то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "ФК "Фінтраст капітал" заборгованість за договором № 1392803 про надання споживчого кредиту від 18 січня 2024 року в розмірі 13766 грн 24 коп., з яких: 2999 грн 99 коп. заборгованість за тілом кредиту, 10766 грн 25 коп. заборгованість за відсотками. Щодо вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат суд враховує таке. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial