Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

У вересні 2025 року позивач через свого представника звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 25.12.2023 року між відповідачкою та ТОВ «Аванс Кредит» укладено кредитний договір №40198-12/2023. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону [PERSON] , який зазначений п.8 Кредитного договору. В подальшому, 24.05.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №24052024. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №24052024, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №40198-12/2023 у розмірі 35437 грн., 5 коп. з яких 10 500 грн. 00 коп. сума заборгованості за основаною сумою боргу; 24937 грн. 5 коп. сума заборгованості за відсотками. При цьому, зазначав, що всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, [PERSON] не виконала свого зобов`язань, та після відступлення ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до [PERSON] , остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попереднього кредитора. На підставі вищевикладеного, посилаючись на умови кредитного договору, позивач просив стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором №40198-12/2023 у розмірі 35437 грн., 5 коп. з яких 10 500 грн. 00 коп. сума заборгованості за основаною сумою боргу; 24937 грн. 5 коп. сума заборгованості за відсотками, а також судовий збір в сумі 3 028 грн. 00 коп. На вказану позовну заяву надійшов письмовий відзив, в якому відповідачка [PERSON] позов не визнала вказуючи на те, щопозивач не надав до справи належних і допустимих у розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинних письмових (або прирівняних до них електронних) документів (меморіальних ордерів, акцептованої платіжної інструкції, виписки з банківських рахунків кредитора тощо) про виконання первинним кредитором обов`язків за договором кредиту про перерахування кредитних коштів позичальнику. При цьому, зазначала, що наявна у справі довідка не відповідає вказаним вимогам Закону щодо змісту первинного документа, який фіксує господарську операцію перерахування грошових коштів кредитора на рахунок позичальника, та не надає можливості з`ясувати, що перераховані кошти належать саме кредитору. Крім того, зазначала, що надані розрахунки заборгованості, не є тими первинними документами, що підтверджують факт надання їй кредитних коштів та відповідно заборгованості відповідача за кредитними договорами. З урахуванням наведених у відзиві обставин просила відмовити у задоволенні позову. У відповіді на відзив представник позивача вказував, що відзив є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. При цьому, зазначав, що [PERSON] жодних заперечень щодо змісту та умов Правил надання кредиту при укладенні Кредитного договору висловлено не було. Зазначав, що сторони підписавши даний договір узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк, умови кредитування та нарахування відсотків у зв`язку з простроченням повернення кредитних коштів, що свідчить про наявність волі [PERSON] для укладення Кредитного договору, на таких умовах шляхом підписання Кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Також, вказував, що [PERSON] умови Кредитного договору не виконувались, а отже нарахування відсотків за користування кредитними коштами відповідно до умов кожного Кредитного договору є правомірними. Щодо перерахування кредитних коштів зазначав, що кошти надано Позичальнику в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Позичальником при реєстрації на сайті Первісного кредитора. Крім того, вказував, що [PERSON] , як власниця карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування/отримання кредитних коштів. При цьому, [PERSON] не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», а саме того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок Позичальника, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок їй не належить. Крім того, зазначив, що [PERSON] не позбавлена можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак просив розгляд справи проводити без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлялася судом належним чином про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до вимог ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 25.12.2023 року між [PERSON] та ТОВ «Аванс Кредит» укладено кредитний договір №40198-12/2023 (а.с.5-7). Відповідно до умов Договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 10 500 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Пунктом 1.2. договору визначено, що кредит надається строком на 120 днів, тобто до 22.04.2024 року. Згідно п. 1.4. договору, за користування кредитом Товариством нараховуються проценти, що є платою за користування кредитом. Тип процентної ставки фіксована. Крім того, умовами договору визначено, що процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується в межах строку кредитування, вказаного в п.1.2 Договору. Також, умовами договору визначено, що відповідно до п.1.6 Кредитні кошти надаються Позичальнику у безготівковій формі у національній валюті на рахунок Клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки №5355-09ХХ-ХХХХ-7246 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту за вказаними реквізитами. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону [PERSON] , який зазначений п.8 Кредитного договору, реквізити та підписи сторін. Відповідно до довідки №3466_250708112249 від 08.07.2025 року, ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене в Державний реєстр фінансових установ та отримало ліцензію Національного банка України. Між підприємствами укладено договір на переказ коштів ФК-П-2022/01-1 від 12.01.2022 року. При цьому, згідно вказаного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку № [NUMBER] [PERSON] на суму 10 500 грн.(а.с.12), й відповідно належними доказами даний факт відповідачкою не спростовано. Також слід зазначити, що за клопотанням товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» витребувано інформацію з ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» щодо належності та про надходження [PERSON] 25.12.2023 року на картковий рахунок № [NUMBER] - 09xx - xxxx - 7246, грошових коштів в сумі 10500 грн. 00 коп. Так, з листа ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» від 15.12.2025 року вбачається, що 30.08.2019 року, [PERSON] було відкрито рахунок та емітовано 13.01.2023 року картку №5355 - 09xx - xxxx 7246. Крім того, встановлено, що 25.12.2023 року на виконання умов договору грошові кошти в сумі 10 500 грн. 00 коп., було перераховано на картковий рахунок [PERSON] , до якого емітована картка № [NUMBER] - 09xx - xxxx 7246, що підтверджується витягом з виписки(а.с.63-64). Таким чином, наданими позивачем доказами достовірно встановлено, що товариство виконала свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, надавши відповідачці кредитні кошти, й відповідно доказів на спростування вказаного суду не надано. Разом з тим, відповідачка своїх зобов`язань згідно договору не виконала та у встановлені договором строки не здійснила повернення суми кредиту та сплати процентів за його користування, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Так, відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин 1-3 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Як передбачено частиною 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина 1 статті 642 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частина 2 статті 639 ЦК України). Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п.12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст.11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 даного Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). З урахуванням вище наведених норм законодавства щодо особливостей електронних договорів, а також наведених у відзиві та запереченнях доводів відповідачки, якими остання обґрунтовувала свої заперечення проти позову, слід зазначити наступне. Так, первісний кредитор за наведеним вище договором надав відповідачці одноразовий ідентифікатор, який відповідачка використала, як підтвердження підписання кредитного договору, а також того факту, що остання ознайомлена з усіма умовами отримання коштів в кредит, подала заявку на отримання кредиту за умовами, а тому доводи відповідачки про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту отримання, користування, та підписання відповідачкою договору та її ознайомлення з їх умовами є безпідставними. Уклавши вказаний договір на умовах, викладених в них, відповідачка тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були закріплені в договорах. У відповідності до умов кожного із укладених договорів, кошти надаються позичальнику у безготівковій формі на банківську картку вказану власноручно позичальником при укладання договору, при цьому слід зазначити що нормами Закону «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора укладання договору між сторонами є технічно не можливим. Належних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачкою не надано. Також, відсутні відомості про те, що персональні дані відповідачки, а саме реквізити банківської картки були використані товариством для укладення кредитного договору від його імені, а також відповідачкою не надано доказів звернення до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій шляхом укладення від її імені електронних договорів. Щодо факту надання кредиту [PERSON] , представником позивача на підтвердження надано копію довідки №3466_250708112249 від 08.07.2025 року, з якої вбачається що відповідачці перераховано кошти на платіжну картку № [NUMBER] на суму 10 500 грн.(а.с.12). Таким чином, між первісними кредиторами та відповідачем виникли кредитно-договірні відносини. Так, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Пунктом першим ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За змістом ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). З матеріалів справи вбачається, що 24.05.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №24052024. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №24052024, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №40198-12/2023 у розмірі 35437 грн., 5 коп. з яких 10 500 грн. 00 коп. сума заборгованості за основаною сумою боргу; 24937 грн. 5 коп. сума заборгованості за відсотками(а.с.16-18,21). З моменту відступлення права вимоги відповідачка вказану заборгованість не погасила, що зумовило необхідність звернення до суду з даним позовом. На підтвердження наявності зазначеного боргу позивачем долучено до матеріалів справи детальний розрахунок заборгованості. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. У відповідності до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню вище вказана заборгованість. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідачки на користь позивача підлягають стягнення понесенні останнім судові витрати, оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved