Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК "ГЕЛЕКСІ" звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у сумі 24756,52 грн., сплачений судовий збір в розмірі 2423 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК "ГЕЛЕКСІ" (Позикодавець) і [PERSON] (Позичальник) за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики №192285 від 30.10.2020 року в електронній формі, відповідно до умов якого Позичальнику надано грошові кошти в якості позики у сумі 5000 грн., на умовах строковості, поворотності та оплатності. Відповідач не виконує свої грошові зобов`язання належним чином протягом довготривалого строку. Заборгованість відповідача перед позивачем на дату подання позову складає 24756,52 грн., з яких: 4800 грн. - заборгованість за позикою; 19956,52 грн. - заборгованість по процентах та комісії за користування позикою. Зважаючи на згадане вище, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики №192285 у розмірі 24756,52 грн., а також судові витрати суму сплаченого судового збору 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просить розглядати справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву до суду не подав. За таких обставин суд, за згодою представника позивача, враховуючи відсутність відзиву, дійшов висновку, що справа може бути розглянута без участі відповідача, на підставі наявних у справі доказів, з постановленням заочного рішення. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 30.10.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК "ГЕЛЕКСІ" і [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено договір позики №192285 в електронній формі. Відповідно до умов Договору позики товариство як Позикодавець надало відповідачу як Позичальнику суму позики, а відповідач зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору. Відповідно до п.1.1.1. Договору сума позики становить 5000 грн. Пунктом 1.1.2 Договору передбачено, що плата за користування позикою встановлюється у вигляді процентів за ставкою 0,01% в день від поточного залишку позики та комісії, яка складає 1,3% в день від початкового розміру позики 5000 грн. У п.п.1.1.3 та 1.1.4 Договору вказується, що нарахування процентів та комісії за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Відповідно до п.1.1.5 Договору позики строк повернення позики (термін платежу): 28.11.2020 р. Як погоджено сторонами Договору позики у п.1.2. вказаного договору, позика надається Позичальнику в безготівковій формі шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок Позичальника. Згідно із п.2.1. Договору позики строк дії Договору до повного виконання Позичальником зобов`язань за Договором. У пункті 4.1. Договору позики зазначено, що Позичальник зобов`язується повністю повернути Позикодавцю суму отриманої позики та виконати всі інші зобов`язання, встановлені Договором, не пізніше 28.11.2020 р. Відповідно до п.4.3. Договору позики обчислення строку користування позикою та нарахування процентів та комісії за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. З Договору позики вбачається, що відповідач підписав цей договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором gww32s1s. У ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Отримання відповідачем коштів у позику, передбачених умовами договору, підтверджується довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Елаєнс" (код ЄДРПОУ 38905834) за вих.№192285 від 01.09.2025 р., з якої вбачається, що 30.10.2020 р. позивачем ТОВ "ФК "ГЕЛЕКСІ" здійснено переказ грошових коштів на банківську картку № [NUMBER] , належну [PERSON] , у сумі 5000 грн. Таким чином, виконання позивачем зобов`язань за договором позики у повному обсязі підтверджено належними та достатніми доказами. За змістом статей 626, 628 ЦК України? договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У ст.526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань (ст.525 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У ст.598 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Відповідно до положень ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивачем надано розрахунок заборгованості відповідача за договором позики №192285 від 30.10.2020 р., за період з 30.10.2020 р. по 31.07.2025 р., яким підтверджена наявність заборгованості [PERSON] в розмірі 24756,52 грн. Відповідач доказів належного виконання своїх договірних зобов`язань щодо повернення коштів та доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості чи контррозрахунку суми заборгованості, суду не надав. Таким чином, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 24756,52 грн. заборгованості за договором позики. Враховуючи положення ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, з поміж іншого, витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч.ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат на правничу допомогу ТОВ "ФК" Гелексі" надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 25 листопада 2019 року, договір про надання правничої допомоги від 09 липня 2025 року, укладеного між ТОВ "ФК" Гелексі" та адвокатом Рудзей Ю.В., акт №861 наданих послуг правничої допомоги від 01 вересня 2025 року з детальним описом наданих послуг: правовий аналіз спірних правовідносин, складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, формування додатків до позовної заяви, сума наданих послуг складає 5000 грн. Відповідно до ч. 4, ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною третьою ст. 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268) (рішення від 23 січня 2014 року у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України"). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи вищевказане та те, що зазначені витрати на правничу допомогу підтверджені належними доказами, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, типовість позовів про стягнення заборгованості за кредитними договорами, суд вважає, що з [PERSON] на користь ТОВ "ФК "Гелексі", підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в суді у розмірі 2500 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial