Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька. Позов мотивовано тим, що з 02.09.2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького районного суду Вінницької області у справі № 127/30369/22 від 25.05.2023 року було розірвано. Ініціювала розірвання шлюбу відповідачка. На протязі тривалого терміну з часу укладення шлюбу, а саме в період з вересня 2008 року до 2018 року відповідачка не вагітніла, не дивлячись на бажання сторін мати дитину. За період проживання однією сім`єю позивач змушений був працювати тривалий термін за кордоном, щоб надати утримання родині. Вказані терміни збігаються з термінами зачаття та народження дитини. [INFO] відповідачка народила доньку- [PERSON] . Позивач зазначає, що до України він повернувся 25.02.2022 року, дізнавшись про початок війни, заради того щоб забезпечити можливість захисту дружини та дитини, та за для надання їм можливості виїзду відразу до більш безпечного міста Чернівці, а потім за кордон України- переїзд до Республіки Польщі, до своїх друзів, які там проживають постійно та які погодились надати їм житло для проживання. На той час дитина була дуже мала, на дійсний час сумніви позивача щодо батьківства поглибились, дитина зовсім не схожа на позивача, ні зовні, ні за характером та поводженням. У спілкуванні з дитиною позивач обмежений діями відповідачки. У зв`язку з вищевикладеними обставинами позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 07.11.2025 року вищевказану цивільну справу прийнято до провадження та призначено до підготовчого засідання. 21.07.2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідачка заперечила проти заявлених вимог та просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Ухвалою суду від 01.10.2025 року, за клопотанням сторони позивача, у справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу та провадження зупинено. 06.01.2026 року до суду надійшов висновок експерта за результатами проведеної судової молекулярно-генетичної експертизи. Ухвалою суду від 07.01.2026 року провадження у справі поновлено та призначено до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 02.02.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник у судове засідання не з`явилися. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовільнити. Щодо витрат на правничу допомогу відповідачки, просив суд зменшити їх до 1 000 грн. Відповідачка [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, надала до суду письмову заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності, заперечила щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на відзив наданий до суду 21.07.2025 року, а також просила стягнути з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. Представник третьої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Так, судом встановлено, що відповідно до актового запису про шлюб від 26.06.2025 року, 02.09.2008 року сторони зареєстрували шлюбі у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №2098. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області у справі № 127/30369/22 від 25.05.2023 року шлюб між сторонами розірвано. [INFO] від шлюбу у сторін народилась [PERSON] , батьками якої є: «батько [PERSON] », «мати- [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.08.2019 року. Статтею 136 СК України визначено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Пунктами 2.13, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5 встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 встановлено, що судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК, - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. При цьому відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство. Особа, яка в момент реєстрації її батьком дитини знала, що не є таким, а також особа, котра дала згоду на штучне запліднення своєї дружини, не мають права оспорювати батьківство. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено, а для вимог жінки про виключення з цього запису відомостей про її чоловіка як батька позовна давність становить один рік і її перебіг починається з дня реєстрації дитини. Для встановлення чи оспорювання батьківства проводиться експертиза ДНК. Експертиза ДНК або молекулярно-генетична експертиза призначається з метою формування належної, допустимої та достатньої за стандартом доказування «поза розумним сумнівом» доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (при наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. В результаті проведення ДНК-аналізу на предмет встановлення батьківства ймовірність похибки позитивного висновку становить 0,000001%. Негативний факт батьківства встановлюється із 100% ймовірністю. Як вбачається із висновку молекулярно-генетичної експертизи №СЕ-19/102-25/24294-БД від 30.12.2025, [PERSON] може бути біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , ймовірність даної події складає 99,999999999% (а.с. 67-85). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Верховний суд у постановах від 23.10.2019 справа №382/2559/15-ц, та від 19.09.2018 справа №761/10732/16-ц, дійшов висновку про те, що тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ. Таким чином, на підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки останнім не надано жодних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а наявність кровного споріднення між батьком [PERSON] та дитиною [PERSON] , підтверджується висновком експерта, що спростовує позицію позивача. Щодо стягнення витрат з позивача на користь відповідачки, то суд зазаначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат;3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Натомість положеннями п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат. Вищевказане узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 03.10.2019 по справі № 922/455/19. Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6ст. 137 ЦПК України). Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: approved