Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

стислий виклад позиції позивача. Позивач АО «Перший Український міжнародний банк» звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що 05 березня 2019 року між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №1001255422501, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 41476,88 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином протягом тривалого часу. Заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 03 червня 2025 року склала: 32971,13 гривень, що складається із заборгованості за кредитом в -17262,72 гривень, заборгованості за процентами - 8861,9 гривень, заборгованості за комісією -6839,51 гривень. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 32971,13 гривень та судові витрати в розмірі 2422,40 гривень. Позиції учасників судового провадження. Позивач свого представника у судове засідання не направив, згідно матеріалів справи, просив справу розглядати за відсутності представника банку. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Левошко Л.С. просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не надані докази переходу права вимоги від АТ «Банк Ренесанс Капітал», відсутність доказів, що вказані рахунки у виписках належать відповідачу, а розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, яким чином утворилася заборгованість. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Вказувала на неправомірність нарахування комісії. Також зазначила, що всі докази, додані до позовної заяви не є належними та допустимими, оскільки файл додатки до позовної заяви підписаний невірним підписом ЕЦП представника позивача. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 11 листопада 2025 року провадження по справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін) (а.с.42). Ухвалою суду від 10 грудня 2025 року розгляд справи відкладено для витребування доказів (а.с.55). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 04 березня 2019 року [PERSON] звернулась до АТ «Перший Український Міжнародний Банк» із заявою №1001255422501 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, на підставі чого між сторонами було укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №1001255422501, згідно з умовами якого відповідачу надано в кредит грошові кошти в розмірі 41476,88 гривень, строком на 48 місяців, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості встановлено в розмірі 1,20 %, розмір процентної ставки 15,00 % річних. Зі змісту заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка є невід`ємною частиною Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №1001255422501, вбачається, що відповідач [PERSON] підтвердила, що вона ознайомлена зі змістом Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, Тарифами банку та згодна з ними, всі умови Договору їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення (а.с. 68-69). При укладенні кредитного договору відповідач також була ознайомлена з паспортом споживчого кредиту, про що свідчить її підпис на вказаному документі. Факт перерахунку відповідачу суми кредитних коштів в розмірі 41476,88 гривень підтверджується меморіальним ордером №TR.34018650.62685.16354 від 05 березня 2019 року (а.с. 70). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №1001255422501 від 05 березня 2019 року, станом на 03 червня 2025 року заборгованість [PERSON] становить- 32971,13 гривень, що складається із заборгованості за кредитом в сумі -17262,72 гривень, заборгованості за процентами в сумі -8861,9 гривень, заборгованості за комісією -6839,51 гривень (а.с. 21-23). З виписки по особовому рахунку [PERSON] вбачається, що відповідач періодично погашала заборгованість за кредитом (а.с. 23-26). Відповідно до статуту АТ «Перший Український Міжнародний Банк», затвердженого позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «ПУМБ» є правонаступником всіх прав та зобов`язань АТ «Банк Ренесанс Капітал» в результаті реорганізації АТ «Банк Ренесанс Капітал» шляхом приєднання до банку, згідно рішення загальних зборів акціонерів банку та згідно рішення єдиного акціонера АТ «Банк Ренесанс Капітал» (а.с.30-34). Норми права, які застосував суд та підстави їх застосування. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦКУ). Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 641 ЦКУ пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. За ст. 642 ЦКУ відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Відповідно до ст. 1054 ЦКУ за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦКУ). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. У статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦКУ). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦКУ боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За правилами частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 вказано, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог - покладається на відповідача. Із досліджених судом доказів вбачається, що між позивачем та відповідачкою виникли відповідні правовідносини на підставі договору про отримання кредиту. Підписанням заяви про приєднання до договору комплексного обслуговування фізичних осіб відповідач підтвердила, що ознайомилась з наявними схемами кредитування. Приймаючи умови договору, відповідач також підтвердила, що умови договору їй зрозумілі. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Факт отримання кредитних коштів на підставі кредитного договору у розмірі 41476,88 гривень підтверджується меморіальним ордером. Відповідачем не спростовано, що розрахунковий рахунок на який переказувались кредитні грошові кошти їй не належить. Крім цього, суд вважає, що посилання представника відповідача на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не підтверджує наявність заборгованості та її розміру, - не заслуговує на увагу, оскільки розрахунок заборгованості є офіційним документом, що виготовляється уповноваженим працівником банку у програмному забезпеченні, у якому фіксується розмір сплачених коштів на погашення кредиту та їх розподіл на погашення заборгованості. У постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі №194/329/15 зазначено, що виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. Зазначені у розрахунку заборгованості отримані кошти у кредит та проведені відповідачем погашення за договором кредиту відповідають випискам по його банківському рахунку. З приводу твердження представника відповідача на те, що всі докази, додані до позовної заяви не є належними та допустимими, оскільки згідно протоколу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису файл додатки до позовної заяви підписаний невірним підписом ЕЦП представника позивача, суд зазначає наступне. У постанові КАС ВП від 20.02.2025 року у справі №580/1558/24 зазначено, що процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення форм процесуальних документів відповідно до Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року №1845/0/15-21. Надсилання у встановленому порядку процесуальних документів в електронному вигляді передбачає використання сервісу "Електронний суд", за умови попередньої реєстрації офіційної електронної адреси (електронного кабінету) та з обов`язковим використанням такою особою власного електронного підпису. Альтернативою звернення учасників справи до суду із позовними заявами, скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами, оформленими в паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи або його представником є звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним кваліфікованим електронним підписом учасника справи через "Електронний кабінет". Здійснити реєстрацію офіційної електронної адреси (Електронного кабінету) за відсутності власного кваліфікованого електронного підпису неможливо. Тому усі документи, що надійшли до суду саме через зазначений сервіс, вважаються такими, що подані з використанням власного електронного підпису. Враховуючи викладене, надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, а також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. За вказаних обставин, враховуючи, що відповідач не виконала свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів в установлені строкисуд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, а саме за кредитом в розмірі 17269,72 грн та процентами в розмірі 8861,9 грн є такою, що підлягає задоволенню. Разом з тим, суд не погоджується з аргументами позивача щодо стягнення з відповідача нарахованої комісії в сумі 6839,51 гривень та зазначає наступне. Згідно з абзацом 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері, у зв`язку з чим, у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частин першої та другої статті 11Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Правилами частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальними витратами за споживчим кредитом, є витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що встановлення комісії за надання послуг, пов`язаних з обслуговуванням кредиту є нікчемною умовою кредитного договору, оскільки не зрозуміло, які саме послуги надавались відповідачу, чи проводились вони за вимогою клієнта частіше одного разу на місяць. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21). За таких обставин, позивачем без належних на те правових підстав нарахована комісія за обслуговування кредиту на загальну суму 6839,51 гривень, а відтак, позовні вимоги про стягнення заборгованості за комісією, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 26131,62 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 17269,72 грн та процентами в розмірі 8861,9 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Судові витрати. Питання щодо судового збору суд вирішує відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial