Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

У листопаді 2024 позивач ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ-ПОНГ» звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за Кредитним договором № 102963408 від 31.03.2021 у розмірі 39 200,00 грн, 6 000,00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу та покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 31.03.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № 102963408 в електронній формі через особистий кабінет на офіційному веб-сайті кредитодавця. Відповідач подав заявку на отримання кредиту та підтвердив прийняття умов договору. Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором (SMS-кодом), надісланим на номер мобільного телефону, зазначений Відповідачем, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та прирівнюється до письмової форми правочину. Факт укладення договору підтверджується даними інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства та Log-файлом застосування коду. На підставі укладеного договору Відповідачу було перераховано кредитні кошти у сумі 8 000 грн на його картковий рахунок, що підтверджується платіжним дорученням, долученим до матеріалів позову. Кредитодавець свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. 08.07.2021 згідно умов Договору відступлення прав вимоги № 04Т, ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за Кредитним договором № 102963408 від 31.03.2021 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до Відповідача. 24.01.2022 між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ ПОНГ» укладено Договір факторингу № 1/15, у відповідності до умов якого та згідно Додатку № 1 до Договору факторингу, набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 102963408 від 31.03.2021. Згідно Додатку № 1 до Договору факторингу сума боргу перед ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» становить 39 200,00 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 8 000,00 грн; заборгованість за відсотками становить 31 200,00 грн; заборгованість за комісією становить 0 грн; заборгованість за пенею становить 0 грн. З огляду на те, що відповідач не виконує зобов`язання за кредитним договором і має прострочену заборгованість у розмірі 39 200,00 грн., позивач вимушений був звернутись до суду за захистом свого порушеного права. 13.11.2024 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 16.12.2024 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18.12.2024 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ-ПОНГ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Розгляд справи постановлено здійснювати у відкритому судовому засіданні без повідомлення (виклику) учасників справи. 11.02.2025 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому частково визнав позовні вимоги - у частині стягнення тіла кредиту. Водночас відповідач зазначив, що є діючим військовослужбовцем, та, посилаючись на положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», просив суд звільнити його від сплати відсотків за користування кредитом, а також від сплати штрафних санкцій (пені, штрафів), нарахованих за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором. 17.07.2025 представник позивача подав до суду заяву про зміну найменування позивача, у якій повідомив, що відповідно до рішення єдиного учасника ТОВ «ФК «ПІНГ ПОНГ» № 1778 від 01.07.2025 та на виконання наказу № 70-к від 01.07.2025 товариство з 01.07.2025 перейменовано на ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС». На підтвердження зазначених обставин до заяви додано копію рішення єдиного учасника та копію відповідного наказу. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01.09.2025 здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ-ПОНГ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 04.12.2025 від представника відповідача надійшли письмові пояснення, у яких він, посилаючись на положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», звернув увагу суду на те, що в період дії особливого періоду в Україні військовослужбовцям не нараховуються штрафні санкції за невиконання кредитних зобов`язань, а також проценти за користування кредитом. У зв`язку з цим просив суд врахувати зазначені обставини під час ухвалення рішення у справі. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином. У матеріалах справи наявна заява представника позивача від 05.09.2025, в якій він просив здійснити розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, а також ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши подані докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 31.03.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №102963408, за яким надано позичальнику грошові кошти в сумі 8 000,00 грн. Пунктом 1.1 Договору передбачено, що Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавці кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.2. кредитного договору сума (загальний розмір) кредиту становить 8 000,0 грн. Згідно п. 1.3. кредитного договору кредит надається строком на 30 днів з 31 березня 2021 року(строк кредитування). Відповідно до п. 1.4 кредитного договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії з надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 30 квітня 2021. Комісія за надання кредиту - 0,00 грн. (п. 1.5.1 кредитного договору). Відповідно до п. 1.5.2., 1.5.3 кредитного договору проценти за користування кредитом: протягом пільгового періоду 3.0 % в день; за стандартною процентною ставкою - 5.0 % в день. Відповідно до п. 2.1. кредитного договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Факт надання кредитодавцем грошових коштів позичальнику підтверджується платіжним дорученням № 26380349 від 31 березня 2021 року. Пунктом 3.2.6. Кредитного договору № 102963408 від 31.03.2021 встановлено - Позикодавець має право відступати, передавати, будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди Позичальника. 08.07.2021 згідно умов Договору відступлення прав вимоги № 04Т, ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за Кредитним договором № 102963408 від 31.03.2021 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до Відповідача. 24.01.2022 між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ ПОНГ» укладено Договір факторингу № 1/15, у відповідності до умов якого та згідно Додатку № 1 до Договору факторингу, набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 102963408 від 31.03.2021. Відповідно до витягу з додатку до Договору відступлення прав вимогу №04Т від 08.07.2021 залишок боргу на момент відступлення прав вимоги складає - 39 200,00 грн, яка складається з 8 000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 31 200,00 грн заборгованості за відсотками. Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, оскільки не погасив заборгованість за кредитом, що є порушенням законних прав позивача. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами договору, що підтверджується платіжним дорученням № 26380349 від 31 березня 2021 року. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначені порядок укладення електронного договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У відповідності до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. В силу вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Таким чином, право вимоги за Договором про споживчий кредит № 102963408 від 31.03.2021 перейшло до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ-ПОНГ» у встановленому законом порядку та підтверджується належними доказами. 08.07.2021 відповідно до умов Договору відступлення права вимоги № 04Т ТОВ «МІЛОАН» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у зв`язку з чим останнє набуло статусу нового кредитора щодо зобов`язань відповідача. 24.01.2022 між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ-ПОНГ» було укладено Договір факторингу № 1/15, відповідно до умов якого та згідно з Додатком № 1 до нього позивач набув право грошової вимоги до [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 102963408 від 31.03.2021. Отже, саме на підставі зазначеного договору ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ-ПОНГ» набуло право вимоги до відповідача за договором про надання позики №102963408 від 31.03.2021. Судом встановлено, що відповідач, порушуючи умови договору, свої зобов`язання в частині погашення заборгованості за кредитом належним чином не виконав. Сума заборгованості за Договором № 102963408 від 31.03.2021, що підлягає стягненню станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 39 200,00 грн, яка складається з 8 000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 31 200,00 грн заборгованості за відсотками. У поданому до суду відзиві відповідач [PERSON] частково визнав позовні вимоги - у частині стягнення основної суми заборгованості (тіла кредиту). Водночас, посилаючись на положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зазначив, що є діючим військовослужбовцем та в період дії особливого періоду в Україні на нього поширюються встановлені законом гарантії, зокрема щодо звільнення від нарахування та сплати процентів за користування кредитом, а також штрафних санкцій за невиконання чи неналежне виконання кредитних зобов`язань. З огляду на викладене, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення процентів за користування кредитом та штрафних санкцій. Пунктом 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Аналізуючи норму, можна зробити висновок, що пільга щодо не нарахування процентів застосовується саме до діючих військовослужбовців, які безпосередньо виконують або виконували свої обов`язки. З наданого позивачем розрахунку заборгованості, відомості щодо нарахування та погашення, нарахування відсотків відповідачу почалися з 01.04.2021 по 30.04.2021. Відповідно до п. 1.5.2 договору - 3% (240.00 грн) від фактичного залишку кредиту, з 01.05.2021 по 29.06.2021 відповідно до п.1.6 договору - 5% (400,00 грн) від фактичного залишку кредиту. Відповідачем, надано довідку № 27 від 15.01.2025, відповідно до якої [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 15.12.2024. Разом з тим, долучено копію посвідчення офіцера на ім`я [PERSON] , [NUMBER] з якого вбачається, що [PERSON] прийнятий на посаду заступника командира роти з морально-психологічного забезпечення військової частини [NUMBER] . Дата прийняття 25.06.2021. Інших відомостей, що підтверджували б перебування [PERSON] на військовій службі до 25.06.2021, у матеріалах справи немає, та відповідач таких даних не надав. Таким чином, пільга щодо ненарахування процентів за користування кредитом може бути застосована судом лише з 25.06.2021, коли [PERSON] фактично став діючим військовослужбовцем, який безпосередньо виконує свої обов`язки. Період з 01.04.2021 по 24.06.2021 не підпадає під дію цієї пільги, оскільки відповідачем не надано доказів, що він перебував на військовій службі до 25.06.2021, а тому відсотки за користування кредитом на цей період підлягають нарахуванню відповідно до умов договору. З огляду на досліджені докази та надані сторонами матеріали, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача у частині стягнення з відповідача основної суму заборгованості (тіло кредиту) у розмірі 8 000,00 грн.. Суд також вважає обгрунтованими вимоги позивача щодо стягнення нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 01.04.2021 по 30.04.2021, що відповідно до п. 1.5.2 кредитного договору, 3% від фактичного залишку кредиту 240,00 грн щомісячно, за період з 01.05.2021 по 24.06.2021 - відповідно до п. 1.6 кредитного договору, 5% від фактичного залишку кредиту, що становить 400,00 грн.. Таким чином, загальна сума відсотків, яка підлягає до стягнення з відповідача становить 29 200,00 грн. З огляду на викладене вище, позов підлягає задоволенню частково. Нормами ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. У позовній заяві представник позивача просить суд стягнути із відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 2, 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано суду копію договору № 43657029 про надання правової допомоги від 07.08.2024; додаткову угоду №102963408 до Договору №43657029 від 30.09.2024 про надання правової допомоги від 07.08.2024; копію детального опису робіт до договору про надання правової допомоги №43657029 від 07.08.2024; копію акту прийому передачі наданих послуг №102963408 від 30.09.2024. Відповідно до Акта приймання-передачі наданих послуг № 102963408 від 30.09.2024, обсяг та види виконаних робіт становлять: -правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій щодо захисту інтересів - 2 250,00 грн; -складання позовної заяви, у тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести, - 3 000,00 грн; -формування додатків до позовної заяви - 750,00 грн. Вартість наданих послуг становить 6 000,00 грн. Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення витрат на правову допомогу та обґрунтованості таких витрат суд враховує наступне. У п.п. 113-117 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» від 07 листопада 2013 року, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями. Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено вичерпний перелік видів адвокатської діяльності. До них, зокрема, належать: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень; складення заяв, скарг та інших процесуальних документів; захист і представництво інтересів фізичних та юридичних осіб у судах та інших органах; надання правничої допомоги у кримінальному провадженні, під час виконання покарань, а також захист прав викривачів. Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року по справі 755/9215/15-ц ВП ВС роз`яснила, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» 536/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення витрат у частині «формування додатків до позовної заяви», оскільки така дія сама по собі не є самостійним видом правничої допомоги у розумінні ст. 19 зазначеного Закону. Формування додатків має технічний та похідний характер і є складовою процесу підготовки процесуального документа, зокрема позовної заяви, витрати на складання якої вже заявлені окремо. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 5 250,00 грн, що складаються з вартості правового аналізу обставин спірних правовідносин та складання позовної заяви. У решті вимог про стягнення витрат на правничу допомогу слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог 2298,61 грн.

Outcome: partial