Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

До Богодухівського районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , про розірвання шлюбу, в якій позивач просить: розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 11 серпня 2007 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Богодухівського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №104, неповнолітніх дітей залишити на подальше виховання та проживання з відповідачем. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 11 серпня 2007 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Богодухівського районного управління юстиції у Харківській області. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що вони перестали знаходити спільну мову один з одним, почуттів між ними більше немає. Спроби зберегти сім`ю не дали позитивних результатів, між ними зникли взаєморозуміння та взаємоповага. Тривалий час сторони живуть окремо один від одного, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, фактично їх сім`я припинила своє існування. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Зазначила, що за наданий судом строк з позивачем не примирилась, позовні вимоги визнала та прохала їх задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що 11 серпня 2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Богодухівського районного управління юстиції у Харківській області, зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , актовий запис №104, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим повторно 27 грудня 2023 року Богодухівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06 листопада 2018 року Богодухівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 217 встановлено, що батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] є сторони по справі. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02 лютого 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Богодухівського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 16 встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є сторони по справі Згідно до ст. 24 СК України шлюб - ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя відповідно до ст. 110 СК України. Оскільки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч. 1 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, беручи до уваги той факт, що відповідач позов визнала, подружжя проживає окремо, не веде спільний побут та спільний сімейний бюджет, за наданий судом строк не помирились, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе. Щодо вимог про визначення місця проживання дітей суд приходить до наступного висновку. Сторони не оспорюють місце проживання спільних дітей, тобто, спору між сторонами щодо місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] - не існує. У зв`язку з вищевикладеним, оскільки сторони, в порядку ч.1 ст.160 СК України, самостійно досягли згоди стосовно місця проживання дитини, відсутні підстави для вирішення цього питання судом, оскільки між сторонами відсутній спір стосовно цього. Крім того, за ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так, в постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року №200/952/18 останній зазначив, що суд, у разі відсутності спору між сторонами, може, а не зобов`язаний, визначити місце проживання дитини. Крім того, 11 вересня 2024 Велика Палата Верховного Суду на наслідками розглянула справи №201/5972/22 виснувала, що факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини. Також Велика Палата вказувала, що розгляд заяв про встановлення факту самостійного виховання дитини не може здійснюватися в окремому провадженні, оскільки у таких справах існує спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні й утриманні дитини. За обставинами даної справи, враховуючи позицію сторін, які в досудовому порядку досягли згоди стосовно місця проживання дітей, а також зважаючи на те, що жодна особа не порушує, заперечує чи оспорює права заявника, суд дійшов висновку, що у частині задоволення вимог позовної заяви про визначення місця проживання дітей слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 211 грн. 20 коп., сплачений при подачі позову до суду. Рішення виноситься у межах заявлених вимог на підставі наданих доказів.

Outcome: partial