Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

У квітні 2024 року в системі «Електронний суд» [PERSON] , через адвоката Пузира В.О. (одер, свідоцтво, т.1 а.с.149 - 150) звернулась до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» (далі - ТДВ «СГ «ОБЕРІГ»), в якому просила стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 127 500,00 грн та витрати по сплаті судового збору та професійну правничу допомогу. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначається наступне. На території Бориспільського району Київської області в напрямку села Хоцьки 24.03.2021 близько 14:30 сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю фургона марки «Renault Master», державний номерний знак (далі - д.н.з) [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та транспортного засобу марки «Hyundai IX35», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Станом на день настання ДТП власником автомобіля марки «Hyundai IX35», д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] . Водій вказаного транспортного засобу [PERSON] від травм, отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, помер. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Renault Master», державний номерний знак [NUMBER] , зареєстрована у відповідача ТДВ «СГ «ОБЕРІГ». Позивачем вперше у 2021 році у телефонному режимі ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» було повідомлено про настання вищезазначеної ДТП та про всі відомі їй обставини. За фактом вказаного повідомлення відповідачем зареєстровано страховий випадок та присвоєно йому номер 27686. Отже, позивачем було виконано обов`язок щодо подання страховику повідомлення про ДТП, а відповідач, зареєструвавши страховий випадок, визнав таке повідомлення належним. Після цього, ТДВ «СГ «Оберіг» направлено свого представника до місцезнаходження пошкодженого транспортного засобу марки «Hyundai IX35», д.н.з. [NUMBER] , для визначення причин настання страхового випадку. В результаті проведеного огляду уповноваженим представником відповідача складено висновок про те, що вказаний автомобіль є фізично знищеним та відновлювальному ремонту не підлягає. У подальшому, вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04.04.2023 у справі № 373/125/22 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Ухвалою Київського апеляційного суду від 25.01.2024 вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04.04.2023 залишено без змін. Зазначене судове рішення набрало остаточної законної сили 25.01.2024. Оскільки обвинувальний вирок за фактом вчинення даної дорожньо-транспортної пригоди ухвалено судом першої інстанції лише 04.04.2023, то саме після прийняття вказаного судового рішення, позивач звернулась до ТДВ «СГ «Оберіг» із письмовою заявою на виплату страхового відшкодування від 23.08.2023. Листом ТДВ «СГ «Оберіг» від 24.08.2023 № 2408-04 повідомило про отримання зазначеної заяви та про те, що заяву не підписано електронним підписом відповідно до положень Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України «Про електронні довірчі послуги». Листом від 25.09.2023 № 2509-02 відповідач повідомив, що страхова справа знаходиться на стадії врегулювання, рішення по страховій справі не прийнято. З метою усунення недоліків у заяві на виплату страхового відшкодування, представником позивача на адресу відповідача надіслано заяву від 11.10.2023 про залишення без розгляду заяви [PERSON] від 23.08.2023 про виплату страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну (автомобілю). У подальшому, на поштову адресу ТДВ «СГ «Оберіг» позивачем надіслано підписану заяву від 24.10.2023 про страхове відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням автомобіля марки «Hyundai IX35», д.н.з [NUMBER] . Відповідач листом від 28.12.2023 № 2812-05 повідомив про відмову у виплаті зазначеного страхового відшкодування на підставі підпункту 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), а саме з причин неподання позивачем заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Повідомляє, що відповідачем не визнаються майнові вимоги [PERSON] , оскільки відповідач вважає, що підстави для виплати страхового відшкодування за вказаною ДТП відсутні. Враховуючи те, що позивачу внаслідок ДТП від 24.03.2021, як власникові транспортного засобу, завдано матеріальні збитки, які станом на день звернення до суду не відшкодовано, з відповідача підлягає стягненню страхове відшкодування на користь позивача у розмірі 127 500,00 грн, як різниця між максимальною сумою страхового відшкодування за страховим полісом (130 000,00 грн) та розміром франшизи (2 500,00 грн). У позові вказується попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, який очікує понести позивач, та який становить 25 000,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 12.04.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін, витребувано у ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» копію матеріалів страхової справи (т.1 а.с.129-131). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 29.04.2024 задоволено частково клопотання сторони відповідача, визначено проведення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін (т.2 а.с.1,2). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 15.07.2024 відмовлено у задоволенні клопотанні представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконфернеції (т. 2 а.с.17,18). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 26.11.2024 задоволено клопотання представника позивача, призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу, провадження у справі зупинено (т.2 а.с.63-68). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20.10.2025 поновлено провадження у справі, призначено судове засідання (т.2 а.с. 107). 26.04.2024 у системі «Електронний суд» представник відповідача ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» Алєксєєв В.В. (довіреність т.1 а.с.248) подав відзив на позовну заяву. У відзиві повідомляє, що 24.03.2021 на автодорозі №Н-08 сталася ДТП за участю транспортного засобу «Renault», д.н.з. [NUMBER] , та транспортного засобу «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальні збитки. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Renault», д.н.з. [NUMBER] , на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-200032192. 23.08.2023 ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» засобами електронної пошти було отримано фото-знімок заяви позивача на виплату страхового відшкодування. Однак, заява на виплату страхового відшкодування від 23.08.2023 не була підписана електронним підписом, та отже заява не була належним чином оформлена відповідно до вимог ст. 35 Закону України № 1961-IV. Таким чином, заява на виплату страхового відшкодування від 23.08.2023 не вважається належно оформленою заявою на виплату страхового відшкодування відповідно до положень Закону України № 1961-IV. У той же час, позивач звернувся до відповідача із належною заявою про виплату страхового відшкодування за фактом ДТП, яка сталась 24.03.2021, лише 27.10.2023, тобто більше ніж через півтора року від дати настання події. У свою чергу, у відповідності до п.п. 37.1.4. п.37.1. ст.37 Закону № 1961-IV, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Позивач прострочив законодавчо встановлений строк для надання заяви про виплату страхового відшкодування та звернення із позовом до суду, відтак будь-які вимоги щодо відшкодування шкоди являються безпідставними. Зважаючи на вищенаведене, у ТДВ «СГ «Оберіг» не виникає зобов`язання у виплаті страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль на рахунок позивача внаслідок ДТП 24.03.2021 (т.1 а.с.234-248). 06.05.2024 у системі «Електронний суд» представник позивача - адвокат Пузир В.О. подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій наведено доводи позовної заяви. Вказується, що доводи відповідача стосовно того, що строк, зазначений в п.п. 37.1.4 ст. 37 Закону № 1961-IV, є нібито присічним і поновленню не підлягає, є безпідставними. Зокрема, підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Норми Закону № 1961-IV, ЦК України чи будь-якого іншого закону не передбачають припинення взагалі права потерпілої особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. Після ухвалення судом обвинувального вироку за фактом вчинення даної дорожньо-транспортної пригоди, позивач звернулась до ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» із письмовою заявою на виплату страхового відшкодування від 23.08.2023. Позивач, невідкладно після настання ДТП, повідомила товариство про обставини події та, очікуючи ухвалення у судовій справі вироку, подала заяву поза межами встановленого законом строку. Абзацом 4 пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Вказані обставини підлягають обов`язковому врахуванню при прийнятті товариством рішення про здійснення страхового відшкодування. Водночас, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що позивач звернулась із письмовою заявою нібито 27.10.2023, що дійсності не відповідає та спотворює дійсні обставини справи. Навіть за умови подання позивачем заяви про страхове відшкодування до винесення судового рішення у кримінальній справі, перебіг строку на здійснення відшкодування в силу закону було би припинено. Тому, твердження відповідача про те, що наявність кримінального провадження не впливає на строки здійснення страхового відшкодування є незаконними та неспроможними (т.2 а.с.5-9). Позивач та відповідачі, будучи належним чином повідомленими про судовий розгляд, у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Представником позивача подано заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 24.03.2021 близько 14:30, водій [PERSON] , керуючи фургоном марки «Renault Master», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по другорядній автодорозі сполученням с. Уляніка - с. Хоцьки на території Бориспілького району Київської області, в порушення вимог п.п. 2.3 б), 2.3 д), 16.11 та вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), не був уважним під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та не реагував на її зміну, створивши своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, наближаючись до перехрестя з головною автодорогою Бориспіль-Дніпро, не надав перевагу в русі транспортному засобу «Hyundai IX35», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі справа наліво відносно напрямку руху вищезазначеного фургону по автошляху Бориспіль-Дніпро, в напрямку м. Дніпро, внаслідок чого допустив зіткнення з даним автомобілем. Водій транспортного засобу «Hyundai IX35», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких помер у лікарні 19.05.2021 (т.1 а.с.27-31). Вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04.04.2023 (справа № 373/125/22), залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 25.01.2024, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та встановлено іспитовий строк - 3 роки (т.1 а.с. 32-39-45). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Отже, позивач звільнений від доказування підстав для звернення до суду із вказаним позовом, оскільки останній має право на отримання страхового відшкодування, як потерпіла особа, та наявність вини в діях [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди в даному випадку встановлена і не підлягає доказуванню. Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія забезпечувального транспортного засобу «Renault Master», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] на дату ДТП була застрахована у ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» відповідно до полісу ЕР 200032192 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, завдану майну, визначена у розмірі 130 000,00 грн, франшиза - 2 500,00 грн (т.1 а.с. 46). Власником автомобіля марки «Hyundai IX35», д.н.з. [NUMBER] , номер шасі (кузова) [NUMBER] , є позивач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 25,26). На виконання ухвали суду відповідачем ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» надано суду копії матеріалів страхової справи № 27686 та 27686/2 (т.1 а.с.143-228). Стороною відповідача ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» не оспорюється та обставина, що позивачем було повідомлено про подію ДТП, яка є страховим випадком. З наданих відповідачем матеріалів страхових справ вбачається, що вперше позивач [PERSON] звернулась до відповідача ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» із заявою про виплату страхового відшкодування по страховому випадку № 27686, що відбувся з автомобілем «Hyundai IX35» д.н.з. [NUMBER] , 23.08.2023 (т. 1 а.с. 217). Листом № 2408-04 від 24.08.2023 ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» повідомило [PERSON] про те, що 23.08.2023 отримало засобами електронної пошти фото-знімок заяви на виплату страхового відшкодування, яка не була підписана ні простим, ні електронним підписом, що не може вважатися належно оформленою заявою про виплату страхового відшкодування (т.1 а.с.192 зв.,192). Разом з тим, листом № 2509-02 від 25.09.2023 відповідач повідомив представника позивача про те, що страхова справа знаходиться на стадії врегулювання, рішення по страховій справі не прийнято (т. 1 а.с. 215 зв.-216). Заявою від 11.10.2023 до ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» представник позивача [PERSON] просив залишити заяву [PERSON] від 23.08.2023 про виплату страхового відшкодування без розгляду (т. 1 а.с. 146). Як пояснював представник позивача у позовній заяві, така заява була направлена з метою усунення недоліків у заяві [PERSON] від 23.08.2023 на виплату страхового відшкодування. 24.10.2023 [PERSON] удруге подала страховику ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» заяву про страхове відшкодування щодо пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу «Hyundai IX35», д.н.з. [NUMBER] (т.1 а.с.160 зв -161). 28.12.2023 ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» листом № 2812-05 [PERSON] відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Страхова компанія повідомила, що оригінал заяви [PERSON] про виплату страхового відшкодування отримано страховиком 27.10.2023. Посилаючись на положення п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України № 1961-IV, відповідно до якого підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» не визнало майнові вимоги [PERSON] (т. 1 а.с. 195-195 зв). Зі змісту позовної заяви позивача вбачається, що позивач [PERSON] вперше у 2021 році звернулась до відповідача про настання ДТП та за фактом такого повідомлення страховиком було заведено страхову справу № 27686. Разом з тим, доказів на підтвердження факту звернення позивачки із вказаною заявою до відповідача саме у 2021 році матеріали справи не містять. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди. Пунктами 1-2 частини 2 статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Під збитками розуміються витрати, пов`язані з виправленням пошкодженого майна, а в разі неможливості виправлення (втрати) його дійсна вартість. Фактично збитки є грошовим виразом майнової шкоди. Як визначено у статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004, який діяв на дату ДТП, (далі - Закон № 1961-IV). Відповідно до вимог статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з вимогами пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17). Згідно з статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Із змісту статті 36 Закону № 1961-IV, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: approved