Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

I. Позиції учасників справи. У червні 2025 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», звернулося до суду з позовом, згідно вимог якого просить стягнути з [PERSON] за надані послуги у розмірі 139 908, 41 грн. та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3028, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячої води, які постачає ПАТ «Київтеплоенерго», проте свої зобов`язання по оплаті послуг централізованого опалення та постачання гарячої води не виконує неналежним чином. Так, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань перед ПАТ «Київтеплоенерго» у споживача утворилася заборгованість по оплаті послуг центрального опалення та постачання гарячої води, що і послугувало підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що заборгованість щодо постачання теплової енергії була погашена в повному обсязі. Зазначила, що відповідно до Договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення і газопостачання від 22 червня 2010 року, укладеного між Комунальним підприємством Печерської районної у місті Києві ради по утриманню житлового господарства «Хрещатик» та відповідачем, постачання гарячої води за її адресою не передбачено, оскільки у квартирі була встановлена газова колонка, яку у 2018 році замінили на електробойлер. II. Процесуальні дії та рішення суду. 02 червня 2025 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 17 червня 2025 року судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру з інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача фізичної особи. 18 червня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 13 жовтня 2025 року відповідач подала до суду відзив на позовну заяву. 28 жовтня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 19 грудня 2025 року [PERSON] подала до суду заяву, в якій зазначила, що нею погашено заборгованість за постачання теплової енергії, в частині стягнення заборгованості за постачання гарячої води просила відмовити, оскільки таке постачання не відбувається. Представник позивача Хахановський А.В. в засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримував та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши думку відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. III. Фактичні обставини справи. З 01.05.2018 року КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (далі - Позивач) є виконавцем комунальних послуг, а саме: - з 01.05.2018 до 31.10.2021 є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води (послуги з ЦО/ЦПГВ). - з 01.11.2021, у зв`язку із зміною законодавства, позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ). Позивачем, на виконання вимог чинного законодавства, на своєму веб-сайті оприлюднені типові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води https://kte.kmda.gov.ua/ukladannya-dogovoru-z-kp-kyyivteploen/. Будинок за адресою: [ADDRESS] , в цілому під`єднаний до мереж тепло- та водопостачання. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , та має задеклароване місце реєстрації/проживання за вказаною адресою. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, загальна сума позовних вимог позивача складає 139 908, 41 грн. 15 квітня 2017 року та 26 червня 2018 року [PERSON] зверталася із заявами про скасування нарахованого боргу за постачання гарячої води, у зв`язку із наявністю власного автономного приладу підігріву води, на що отримувала відповідь про відсутність підстав для припинення зазначеної послуги, у зв`язку із відсутністю копії витягу з протоколу засідання Комісії щодо відокремлення (відключення) квартир від мережі гарячого водопостачання. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статей 156, 162 ЖК України, власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг визначені статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла до 01 травня 2019 року) та ст. 7 чинного Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановленні договором або законом (пункт 1 частина третя статті 20 Закону), а обов`язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором (пункти 1, 3 частина друга статті 21 Закону). Аналогічний обов`язок споживача щодо здійснення оплати житлово-комунальних послуг передбачений п. 5 ч. 2 ст. 7 чинного Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно із ст. 67 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року власники, наймачі та орендарі жилих приміщень зобов`язані своєчасно вносити плату за обслуговування і ремонт будинку, плату за найм чи оренду квартири, комунальні та інші послуги. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до споживачів житлово-комунальних послуг відносяться індивідуальний та колективний споживачі. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, та закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі. В силу положень ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків в зв`язку з вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими судом, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за постачання теплової енергії та похідних від них вимоги, не підлягають задоволенню, оскільки відповідач сплатила заборгованість на рахунок позивача у повному обсязі. Стосовно позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті послуги з постачання гарячої води, суд зазначає, що в ході розгляду справи, було встановлено, що в квартирі [ADDRESS] наявний бойлер фірми «BOSH», що свідчить про те, що гаряче водопостачання здійснюється від зазначеного водонагрівача, а не від централізованої системи постачання гарячої води. Суд вважає, що відповідач фактично не отримувала житлово-комунальні послуги за послуги гарячого водопостачання, за які позивачем була нарахована заборгованість, а відтак обов`язок щодо сплати пред`явленої до стягнення заборгованості у неї відсутній. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed