Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

29 вересня 2025 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 26 745,16 грн, яка складається з суми заборгованості 20 438,27 грн, суми інфляційних втрат 4 469,12 грн., суми 3% річних 1 837,77 грн. Просить поновити строк позовної давності для подання позову. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27.04.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду №200517385 щодо кредитування, відповідно до умов якої [PERSON] надані грошові кошти в розмірі 6 870,00 грн, на строк з 27.04.2016 по 27.04.2018 зі сплатою відсотків. 20.07.2020 ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору №7_БМ від 20.07.2020, укладеного за результатами публічних торгів (аукціону), що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі №910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за зазначеним кредитним договором. Заборгованість відповідача станом на 19.08.2025 становить 26 745,16 грн, яка складається з суми заборгованості 20 438,27 грн, суми інфляційних втрат 4 469,12 грн., суми 3% річних 1 837,77 грн. Вказану заборгованість, а також понесені судові витрати та витрати на правову допомогу позивач просив стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою суду від 05.09.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак у позовній заяві просить розглядати справу без участі позивача і у випадку неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача, адвокат Сторонський І.О. подав суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити в задоволенні позову повністю, покликаючись на те, зокрема, що дійсно, 27.04.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду №200517385 щодо кредитування, кредитний договір в розмірі 6 870,00 грн, з встановленим строком з 27.04.2016 по 27.04.2018. В подальшому, починаючи із 2017 року у відповідь на листи ТОВ «Фагор», із зазначенням платіжних реквізитів, в рахунок погашення заборгованості за договором №200517385 [PERSON] сплатила кошти на загальну суму 20 500 грн, в період дії договору факторингу від 19.05.2016 №1905. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд дійшов висновку. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. В силу ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абз. 1 ч. 1). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (абз. 1 ч. 2). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Законодавець у п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України визначив, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. В ч. 1 ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1). Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ч. 2). Згідно зі ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1). Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ч. 2). За змістом ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Як зазначено у ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В ч. 1 ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В силу ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як зазначено у ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як зазначено у ч. 1 ст. 1048 ЦК України, норми якої в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч. 2). У ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. В силу ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1 ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Судом встановлено, що 27.04.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду №200517385 щодо кредитування, відповідно до умов якої [PERSON] надані грошові кошти в розмірі 6 870,00 грн, на строк з 27.04.2016 по 27.04.2018. Факт укладення договору та отримання кредиту відповідачкою не заперечується. 20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір №7_БМ про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого банк ПАТ «Банк Михайлівський» відступає новому кредитору ТОВ «Діджи Фінанс» належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі 5307308,39 грн. та у порядку визначених цим Договором. Факт переходу до позивача права вимоги підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі №910/11298/16, за якою позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальником ПАТ «Банк Михайлівський». Згідно Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами (Додаток №1 №7_БМ від 20.07.2020) до нового кредитора ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором №200517385, укладеним 27.04.2016 з [PERSON] на строк до 27.04.2018 на суму розмірі 26 745,16 грн, яка складається з суми заборгованості 20 438,27 грн, з якої 6 870,00 грн. заборгованість за основним зобов`язанням, 13 568,27 грн розмір по нарахованих доходах, вказані суми наведено позивачем у поданому суду розрахунку. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд звертає увагу на те, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є, саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. На підтвердження розміру заборгованості позивач надав виписку по особовим рахункам за період з 23.05.2016 по 27.07.2020, зокрема по рахунку № [NUMBER] , № [NUMBER] . Однак, доказів того, що вказаний у виписках рахунок/рахунки належать саме відповідачці та відкриті на виконання кредитного договору № 200517385 від 27.04.2016, матеріали справи не містять. Як вбачається із наданого позивачем Графіку платежів до кредитного договору №200517385 від 27.04.2016 банк повідомив [PERSON] про відкриття іншого рахунку - № [NUMBER] для використання в рамках вказаного Кредитного договору. Згідно відомостей даної виписки, станом на 27.07.2020 всього оборотів по рахунку - 20 438,27 грн, що відповідає загальній сумі вимог позивача за сумою заборгованості по кредиту та відсотках. При цьому, вихідний залишок: 0,00 грн. Сума обороту складається з 424,20 грн (Док.№1496492 Дата 27.07.2020 Проведен 27.07.2020 13:29:14, призначення платежу Відступлення дебіт.заборг. зг.дог. №200517385_KI від 27.04.2016, лот №GL16N618071/380935, ЄДРПОУ 42649746 ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»); 3 384,85 грн (Док. №1496493 Дата 27.07.2020 Проведен 27.07.2020 13:29:14, призначення платежу: Сплата% по кред. дог.№200517385_KI вiд 27.04.2016. Зг. дог. відступлення прав вимоги №7_БМ від 20.07.2020), 6 870,00 грн. (Док. №1496503 Дата 27.07.2020 Проведен. 27.07.2020 13:29:14, призначення платежу: Повернення кредиту ( [PERSON] ), кред. дог. 200517385_KI вiд 13.06.2017. Зг .дог. відступлення прав вимоги №7_БМ від 20.07.2020) та 9 759,22 грн. (Док. №1496501 Дата 27.07.2020 Проведен. 27.07.2020 13:29:14, призначення платежу: Сплата% по кред. дог.№ 200517385_KI вiд 27.04.2016. Зг. дог.відступлення прав вимоги №7_БМ від 20.07.2020). Відтак, обліковані по рахункам відсотки становлять 13 144,07 грн. Як вбачається з матеріалів справи, про укладення 19 травня 2016 року між ТОВ «ФК «Плеяда» і ПАТ «Банк Михайлівський» договору факторингу №1905 та 20 травня 2016 року між ТОВ «ФК «Плеяда» і ТОВ «ФК «Фагор» договору факторингу №1, відповідно до якого ТОВ «ФК «Фагор» стало новим кредитором для [PERSON] , останню було повідомлено листом ТОВ «ФК «Фагор» та проінформовано про необхідність виконання нею зобов`язань за кредитним договором і вказало реквізити для сплати. Станом на 29.03.2018 розмір боргу, зазначений новим кредитором, складає 4 102,40 грн. Відповідач надала суду ті документи, які у неї збереглись, з реквізитами, які їй надав новий кредитор ТОВ «ФК «Фагор», для сплати заборгованості. Факт сплати [PERSON] грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №200517385, з відповідним призначенням платежу, підтверджено квитанціями Львівського міського відділення №9 Західного ГРУ АТ «Приватбанк», а саме: №859097011 від 27.09.2017 на суму 2000,00 грн, квитанцією №882903846 від 31.10.2017 на суму 2 000,00 грн; квитанцією №893441128 від 15.11.2017 на суму 2 000,00 грн, квитанцією №9169906*** від 15.12.2017 на суму 2 000,00 грн, квитанцією №948514862 від 24.01.2018 на суму 5 000,00 грн, квитанцією №1038324201 від 17.05.2018 на суму 1 000,00 грн та квитанцією №1519-4063-9429-2954 від 28.02.2019 на суму 3 250,00 грн. Отже загальна сума коштів, сплачених відповідачкою в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №200517385 становить 17 250,00 грн. При цьому, відповідачем у відзиві помилково зазначено загальну суму такої сплати 20 500 грн, оскільки до обрахунку двічі включено суму 3 250,00 грн по квитанції №1519-4063-9429-2954 від 28.02.2019. Таким чином, станом на 28.02.2019, до укладення 20.07.2020 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» договору №7_БМ про відступлення прав вимоги, відповідачем було погашено заборгованість по кредитному договору №200517385 в загальній сумі 17 250,00 грн, що покриває сплату 6 870,00 грн по основному платежу та 10 380,00 грн інших платежах по договору та перевищує орієнтовну сукупну вартість кредиту (в грошовому виразі у грн.) в сумі 12 050,80 грн, що визначена з урахуванням процентної ставки за кредитом і вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту (у т.ч. на користь третіх осіб), про що зазначено у Загальних умовах кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту з примітками, які надані позивачем та містяться в матеріалах справи. Всі подальші обставини, в тому числі і судові справи, пов`язані з розглядом позову ПАТ «Банк Михайлівський» до ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор» про застосування наслідків нікчемності договорів факторингу, результатом яких стало рішення про зобов`язання ТОВ «ФК» Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно договорів факторингу, не можуть нівелювати факт виконання відповідачем свого обов`язку як позичальника та слугувати підставою для повторного стягнення з нього кредитної заборгованості. Згідно наданої позивачем виписки по особовим рахункам вбачається проведення обліку по рахунках зокрема, нарахування процентів за період з 27.04.2016 по 19.07.2020 за кредитним договором №200517385. Разом з тим, як вбачається із умовами змісту Графіка платежів за кредитним договором №200517385, ним передбачено сплату комісії за видачу кредиту та за обслуговування кредитної заборгованості, сплата відсотків/процентів за користування кредитом не передбачена. Згідно Довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту, процентна ставка за кредитом (річних) становить 0,0001%. У позовній заяві та наданому розрахунку позивачем не вказано за який період нараховано заборгованість за відсотками в сумі 13 568,27 грн, з якої суми боргу розрахована вказана заборгованість та за якою відсотковою ставкою. До того ж, як зазначалось вище, у вказану суму, згідно наданої позивачем виписки по особовим рахункам включено суму 424,20 грн як «відступлення дебіторської заборгованості зг.дог. №200517385_KI». Згідно частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) та підтверджено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі №686/13446/15 (провадження № 61-18379св21). Згідно із наданою позивачем випискою по особовим рахункам, проведено облік нарахування відсотків після закінчення строку кредитування за договором №200517385_КІ 27.04.2018, тобто з 28.04.2018 по 19.07.2020, що включені позивачем до розрахунку суми боргу. Розмір відсотків в межах строку кредитування з врахуванням суми боргу за основним зобов`язанням позивачем не визначено. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц, п. 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на встановлені судом обставини, наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позивачем ТОВ «Діджи фінанс» не доведено належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором №200517385 від 27.04.2016 як перед ПАТ «Банк Михайлівський» станом на 20.07.2020, так і перед новим кредитором ТОВ «Діджи Фінанс» в загальному розмірі 20 438,27 грн, а, відтак не доведено й правомірності нарахування інфляційних втрат та 3% річних, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Щодо письмового клопотання представника позивача про поновлення строку позовної давності, то таке клопотання задоволенню не підлягає, оскільки суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування строку позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив строку позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач, що узгоджується із позицією, викладеною в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову підстави для розподілу судових витрат, понесених позивачем, відсутні.

Outcome: dismissed