Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

29 жовтня 2025 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, де просить усунути перешкоди у користуванні квартирою, шляхом визнання [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що він є квартиронаймачем квартири вказаної квартири. Разом із ним в квартирі зареєстрований але фактично не проживає син від першого шлюбу його нинішньої дружини [PERSON] [PERSON] . Відповідач по справі не проживає у квартирі, витрати по утриманню квартири та сплаті комунальних послуг не несе. Реєстрація відповідача у квартирі мала формальний характер, своїх речей у квартирі він не має. Отже, реєстрація відповідача у зазначені квартирі створює для позивача перешкоди в отриманні субсидії, адже при її розрахунку враховується сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою. Крім того, вимушений нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. Факт непроживання відповідача у квартирі підтверджується відповідним актом про непроживання особи за місцем реєстрації. На підставі викладеного та з урахуванням положень статей 71, 72, 107 ЖК України просив позов задовольнити. Ухвалою судді від 28 листопада 2025 року відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст. 178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Третій особі запропоновано надати письмові пояснення. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні позовних вимог наполягає та просить їх задовольнити. Відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином, зокрема і шляхом оголошення на сайті судова влада. На підставі п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, відповідач є таким, якому вручена судова повістка. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Звернулася до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Треті особи [PERSON] та представник КП «Виробниче житлово ремонтно-експлуатаційне об`єднання Жовтоводської міської ради в судове засідання не з`явилися. Про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно, належним чином. Причини неявки суду не відомі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (ч.2 ст.247 ЦПК України). Судом, на підставі досліджених матеріалів справи встановлено такі обставини. З копії паспорта позивача вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.4-5). З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 20 січня 2007 року вбачається, що позивач зареєстрував шлюб із [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.7). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] (нині Сторчак) є матір`ю [PERSON] , [INFO] - відповідача по справі. (а.с.8) З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення виконавчого комітету Жовтоводської міської ради № 27 від 26 січня 2000 року було змінено умови договору найму житлової площі 26.7 м.2 в [ADDRESS] та укладено договір найму з [PERSON] , замість [PERSON] . (а.с11). Згідно відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 2442 від 21 жовтня 2025 року вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . (а.с.10) За даними Єдиного державного демографічного реєстру № 2243596 від 15.01.2026 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 15 травня 2007 року. Згідно з Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 21 жовтня 2025 року, складеного головим спеціалістом ВВР ТГ Валентиною Ситник у присутності [PERSON] [PERSON] , [PERSON] в житловому приміщенні за адресою [ADDRESS] , дійсно зареєстрований [PERSON] , але не проживає за місцем реєстрації з 15 липня 2013 року (а.с. 12). Позивач зазначає, що відповідач у квартирі за адресою [ADDRESS] не проживає більше 12 років, його особистих речей у квартирі немає. Відповідач квартирою не цікавиться, грошей на її утримання та сплату комунальних послуг не надає, Відповідач житлове приміщення залишив добровільно, будь-яких перешкод у користуванні житлом відповідачу не чинить. Вказане позбавляє можливості позивача, зокрема, оформити субсидію та вільно користуватися квартирою. Відповідно до копії посвідки УМВС росії по Ярослівській обалсті № 760-007 від 12 квітня 2022 року вбачається що [PERSON] , [INFO] виїхав до росії, отримав там документи на проживання та має зареєстроване місце проживання. Тобто, на теперішній час є громадянином РФ, що свідчит про відсутність наміру останнього повертатись в Україну. Частиною 4 ст. 9 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки (ч. 2 ст. 64 ЖК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 167 ЖК України наймач жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У ст. 379 ЦК України зазначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Згідно зі ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, встановлених ч.1, п. п. 1 і 5 ч. 3 та ч. 4 ст. 71 цього Кодексу. Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування наданим йому майном, наймач житла має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з частиною 2 статті 107 ЖК України, якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві. Оскільки рішення суду про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням дозволить позивачу реалізувати своє право оформлення соціальних пільг, зокрема щодо оплати за комунальні послуги, разом з тим не порушить житлових прав та законних інтересів відповідача [PERSON] , оскільки фактично він ними не користується, суд вважає що втручання держави у вигляді ухвалення судового рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у даному випадку за установлених судом обставин переслідує легітимну мету, здійснюється згідно із законом та є необхідним. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач поніс судові витрат у вигляді сплати судового збору в розмірі 1 211,20 грн, які не заявлені ним до відшкодування, а тому

Outcome: approved