Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що у житловому будинку [ADDRESS] проживали батьки позивачки: [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] . Зазначає, що житловий будинок належав батьку позивачки на підставі будівельного паспорта на забудову земельної ділянки. На момент смерті батьків позивачка проживала у спірному будинку, доглядала за ними, надавала матеріальну та особисту допомогу. Сестра позивачки, [PERSON] , після укладення шлюбу переїхала до чоловіка у село Туря Бистрий Ужгородського району і не піклувалася про батьків. Всі витрати на лікування батька оплачувала позивачка, тоді як сестра жодної підтримки не надавала і своєчасно не прийняла спадщину. Позивачка просить суд встановити факт непроживання [PERSON] із спадкодавцями та визнати за собою право власності на житловий будинок та господарські будівлі за [ADDRESS] за [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] та батька [PERSON] , який помер [INFO] . Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. (а.с.67). Представник Полянської сільської ради подав клопотання про розгляд справи у його відсутності (а.с.51). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилася, з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України (а.с.62, 65). Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити зважаючи на наступне. Частиною першою ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Згідно зі ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1261 ЦК України визначено, шо у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Згідно з ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с.8,9). Відповідно до свідоцтва садиби в сільських населених пунктах УРСР №3, [PERSON] виділено земельну ділянку для будівництва площею 0,07 га на підставі рішення виконкому сільської ради народних депутатів від 20.08.1982 року за №17. Забудова земельної ділянки дозволена рішенням виконкому Свалявської районної ради народних депутатів від 09.02.1983 року №25, за типовим проектом будівлі №3о-2к-І (а.с.16-20) Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.09.2018 року, [PERSON] (мама позивачки) померла [INFO] , запис №70 проведений виконавчим комітетом Полянської сільської ради Свалявського району Закарпатської області; свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.08.2024 року, [PERSON] (батько позивачки) помер [INFO] , запис №106 проведений виконавчим комітетом Полянської сільської ради Свалявського району Закарпатської області (а.с. 10,11). Після смерті батьків відкрилася спадщина на вищевказане майно, спадкоємцями якого за законом (через відсутність заповіту) є: дочка [PERSON] та дочка [PERSON] (відповідач), які були зареєстровані у вказаному будинку на момент смерті батьків (а.с.14,15). Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч.3 ст. 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Так, ч. 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у ст. 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що ч.3 ст.1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Суд встановив, що на час смерті спадкодавців [PERSON] та [PERSON] відповідач [PERSON] була не проживала за місцем реєстрації. Водночас фактичне місце проживання відповідачки було відмінним, вона не проживала з батьками, її постійним місцем проживання було с.Туря Бистрий Ужгородського району. Наведені обставини підтверджуються наданими письмовими показами: свідка [PERSON] , мешк. [ADDRESS] , свідка [PERSON] , мешк. [ADDRESS] , свідка [PERSON] , мешканки [ADDRESS] , які підтвердили, що [PERSON] на час смерті мами [PERSON] та батька [PERSON] не проживала в житловому будинку [ADDRESS] (а.с.27-29). Як вбачається з акту про фактичне місце проживання (не проживання) особи на території Полянської сільської ради №6 від 17.02.2026 року відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] та фактично проживає за адресою с.Туря Бистрий Ужгородського району (а.с.69). Оскільки відповідач в житловому будинку спадкодавців була зареєстрована, проте не проживала, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому [PERSON] як спадкоємець за законом не прийняла своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] , а отже не набула права на спадкове майно. Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц , від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 , від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц. Згідно з технічним паспортом (Інвентаризаційна справа №3526/2025) на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] , такий складається з «А» - житловий будинок; «Б» - сарай; «В» - сарай; "Г" - вбиральня, №1,2 -огорожа. Інвентаризаційна вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами процент зносу 45% в цінах 2025 року становить 116 999 грн. (а.с. 26). За приписами ч.2,3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої законом від 17.07.97 № 475/97-ВР, передбачено право фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Згідно з нормою ст. 319 цього кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити з своїм майном,

Outcome: approved