Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог Адвокат Іванова Г.С. в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Позов обґрунтований тим, що сторони є батьками малолітньої Стефанії, яка народилась в них під час перебування в шлюбі. 16.10.2024 між сторонами шлюб був розірваний. Позивач вказує, що фактично з народження дитини відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків відносно доньки, не відвідував її у пологовому будинку, матеріальної підтримки на утримання не надає, не цікавиться здоров`ям і життям дівчинки, не виявляє інтересу до спілкування з нею. Дитина проживає разом з мамою, виключно позивач займається вихованням та розвитком Стефанії. Адвокат Іванова Г.С. посилається на те, що визначення місця проживання дівчинки разом з мамою є необхідним для забезпечення її стабільного розвитку та належного догляду, надасть можливість уникнути в подальшому суперечок між батьками, забезпечить створення передбачуваних умов для життя дитини, сприятиме її емоційному та психологічному благополуччю, виключить можливість непередбачуваних змін місця проживання без належного узгодження. В позові представник покликається на те, що поведінка відповідача може спричинити маніпуляції або зловживання, що може порушити стабільність життя дитини або призвести до затримок у прийнятті важливих рішень щодо її добробуту. Виходячи з найкращих інтересів дитини, представник вказує на необхідність юридичного закріплення місця проживання дитини з матір`ю. ІІ. Процедура та позиції сторін Відповідно до ухвали судді від 28.04.2025 позовна заява була залишена без руху. Згідно з ухвалою від 07.05.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 08.05.2026 [PERSON] шляхом використання системи "Електронний суд" направив заперечення на позовну заяву (а.с. 60-61), в яких визнав, що дитина проживає разом з матір`ю в м. Чернівці, що обумовлено тим, що він проходить службу в Збройних Силах України. Разом з тим, відповідач заперечував щодо твердження позивача, що він взагалі не бере участь в житті доньки, оскільки неодноразово у вільний від служби час намагався організувати зустріч з [PERSON] , проте позивач відмовляла йому в цьому, що унеможливлює будь-яку форму спілкування з донькою. Відповідач зазначив, що твердження позивача про самоусунення від спілкування з донькою є безпідставними та не відповідають дійсності. Він не заперечує проти проживання дитини в м. Чернівці, вважає його безпечним місцем і доцільним в інтересах дитини. Просив врахувати пояснення під час вирішення справи. Згідно з ухвалою суду від 09.10.2025 задоволено клопотання адвоката Іванової Г.С., зобов`язано Службу у справах дітей Чернівецької міської ради м. Чернівці, як орган опіки та піклування, надати суду висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 27.11.2025 на виконання вимог ухвали суду від 09.10.2025 зі Служби у справах дітей Чернівецької міської ради м. Чернівці надійшов висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 121, 129-130). 31.10.2025 [PERSON] з використанням системи "Електронний суд" направив клопотання про визначення порядку спілкування з донькою, в якому просив визначити порядок його спілкування з донькою, встановити графік зустрічей: особисті зустрічі один день кожні два місяці, у вихідний день, але не менше шести днів на рік, у погоджений сторонами день, яке підтримав і просив розглянути в додатково поданих поясненнях (а.с. 115-116, 125-126), в яких не заперечував факт проживання дитини з матір`ю, враховуючи те, що він проходить військову службу під час воєнного стану, що тимчасово обмежує можливість бути поруч із дитиною постійно. Крім того, відповідач вказав, що між ним та [PERSON] існує конфлікт щодо можливості та часу зустрічей з дитиною, а відтак просить визначити порядок спілкування з донькою. Згідно з ухвалою суду від 24.12.2025, яка постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, підготовче судове засідання закрито та справа призначена до розгляду по суті (а. с. 142-143). Представник позивача адвокат Іванова Г.С. в судових засіданнях позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задоволити. Адвокат Іванова Г.С. зазначила, що між сторонами існує конфліктна ситуація, відсутні повне взаєморозуміння та домовленості з приводу виховання, місця проживання спільної дитини, поведінка відповідача є непослідовною, в заявах до державних органів і суду він не заперечує місце проживання дитини з матір`ю, в той же час на словах у спілкуванні з позивачкою він неодноразово висловлював погрози самостійно змінити місце проживання доньки. На неодноразові пропозиції [PERSON] відповідач в добровільному порядку відмовляється укласти нотаріально-завірений договір або мирову угоду про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Представник позивача звертає увагу, що саме така позиція відповідача - відмова в позасудовому порядку вирішити це питання, змусила [PERSON] звернутись до суду з позовом. Вважає, що відповідач не надає безумовну згоду на визначення місця проживання доньки з матір`ю, наявність погодження відповідача на проживання доньки з матір`ю на цей час не є тотожним з відсутністю між сторонами спору з цього приводу, що і обумовило потребу для позивачки звернутися з позовом, виходячи з інтересів дитини. Відповідач, який брав участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції, в підготовчому судовому засіданні 24.12.2025 визнав факт постійного проживання доньки з позивачкою. Просив задоволити подане ним 28.11.2025 клопотання про встановлення графіку зустрічей з донькою, яке підтримав також в додаткових поясненнях. В судовому засіданні 24.12.2025 судом роз`яснено відповідачу, що його вимога не може бути вирішена в межах заявлених позивачем вимог, яка таких вимог не заявляла, отже вони виходять за межі предмета спору. По суті вимоги, які заявлені відповідачем в клопотанні, є новими вимогами, які могли б бути предметом судового розгляду у разі подання відповідачем зустрічного позову в порядку ст.ст. 49, 193 ЦПК України, який відповідач у встановлений строк і порядку не подав. Відповідачу роз`яснено його право звернутися до суду з позовною заявою у разі порушення позивачкою його права на участь у вихованні та на спілкування з донькою. Суд звернув увагу [PERSON] , що в протягом тривалого часу перебування справи в провадженні суду (близько 9 місяців), він не скористався правом подати відзив на позовну заяву чи зустрічну позовну заяву. В судове засідання 05.02.2026 з розгляду справи по суті відповідач не з`явився, до відеоконференції також не під`єднався, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Представник Служби у справах дітей Чернівецької міської ради у судове засідання не з`явилась, надіслала заяву про розгляд справи без її участі, при ухваленні рішення просила врахувати висновок органу опіки та піклування Чернівецької міської ради (а.с. 146). На підставі ст. 211, 223 ЦПК України судове засідання проведено без участі відповідача та представника третьої особи. В судовому засіданні 05.02.2026 відповідно до ст. 244 ЦПК України суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, складення та оголошення якого з урахуванням положень ч. 3 ст. 124 ЦПК України відкладено до 16.02.2026. ІІІ. Обставини, встановлені судом, та докази на їх підтвердження Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується змістом копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 1125 (а.с. 21). Зі змісту судового наказу, виданого Богунським районним судом м. Житомира 11.12.2023, вбачається, що з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття (а.с. 22). Згідно з рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16.10.2024 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с. 19-20). Місце проживання позивачки з донькою зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16, 18). Відповідно до листа ПП «Клініка Медіком» за вих. № 127 від 28.06.2024 [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в цьому медичному центрі з 10.08.2023, законним представником малолітньої дитини, яка вказана у всіх медичних документах, є мама [PERSON] (а.с. 24). Зі змісту довідок від 08.10.2024 та характеристики вбачається, що [PERSON] співпрацює з компанією «Crossmaze Globаl Limited», за період співпраці зарекомендувала себе як досвідчений та висококваліфікований спеціаліст, дисциплінована людина без шкідливих звичок, яка вміло поєднує роботу та піклування про малолітню дитину, яку виховує самостійно (а.с. 26-28). Згідно з договором оренди від 25.01.2025 [PERSON] орендує квартиру [ADDRESS] (а.с. 29-33). На підставі матеріалів справи підтверджується, що [PERSON] перебуває на військовій службі за контрактом (а.с. 62-64, 80, 94, 97). Згідно з Висновком виконавчого комітету Чернівецької міської ради, як органу опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , який затверджений на підставі рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №583/31 від 25.11.2025, виходячи з інтересів дитини, виконавчий комітет, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з матір`ю [PERSON] , не порушуючи право батька [PERSON] на участь у вихованні дитини (а.с. 129 - 130). Зі змісту вказаного висновку вбачається, що неповнолітня [PERSON] проживає разом з мамою [PERSON] в орендованій квартирі, службою у справах дітей проведено обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] , встановлено, що за місцем проживання мати дівчинки створила належні умови для проживання дитини, потреби малолітньої забезпечуються належним чином. Батько [PERSON] проходить військову службу, 31.10.2025 на електронну адресу служби у справах дітей Чернівецької міської ради від нього надійшла заява про те, що він не заперечує проти визначення місця проживання доньки з матір`ю за умови забезпечення права дитини на спілкування з батьком в межах можливостей військової служби. У зв`язку з проходженням військової служби та умовами воєнного стану особисто прибути на засідання комісії немає можливості, тому надав письмову відповідь, яку просив врахувати при підготовці висновку органу опіки та піклування. ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню , оцінка та мотиви суду Згідно з частинами 2, 8, 9 статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із статтею 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до частини першої статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Нормами статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно з частиною 1 статті 18, частиною 1 статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Згідно зі ст. 12 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати свої власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини. З цією метою дитині надається можливість бути заслуханою в ході судового чи адміністративного розгляду, безпосередньо або через представника чи відповідний орган. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору (постанова Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 716/591/19). Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] з народження проживає разом з матір`ю, на теперішній час в м. Чернівці, де для дитини створені належні умови для гармонійного розвитку та виховання. Мати працює, має офіційний дохід, має можливість забезпечувати потреби доньки. Батько дівчинки проходить військову службу за контрактом, з нього на утримання доньки стягуються аліменти на підставі судового наказу. Між сторонами відсутня цілковита домовленість про участь у вихованні доньки та визначенні її місця проживання, відповідач в письмових заявах фактично не заперечує щодо визначення місця проживання доньки з матір`ю, покликається на те, що проходить військову службу під час воєнного стану, у зв`язку з чим немає можливості проживати з донькою та постійно займатися її вихованням. При цьому суд також враховує, що відповідач не подавав заяву про визнання позову. Представник позивача покликалась на те, що відповідач відмовляється в позасудовому порядку оформити нотаріальний договір про визначення місця проживання доньки з матір`ю, не погодився на укладення мирової угоди. Враховуючи вік дівчинки - повних 2 роки, її думка не могла бути з`ясована безпосередньо. Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з висновком органу опіки та піклування в цій справі визнано за доцільне визначити місце проживання дитини разом з матір`ю. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. На підставі викладеного вище, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази на підтвердження власних доводів, проаналізувавши норми матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, виходячи з пріоритетності дотримання найкращих інтересів дитини, враховуючи малолітній вік дівчинки, яка з народження проживає з матір`ю, що вказує на прив`язаність та тісний зв`язок доньки з матір`ю, суд дійшов переконливого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та визначення місця проживання [PERSON] з позивачкою. Крім того, суд зауважує, що батько дитини, який безсумнівно повинен відігравати важливу роль у житті та розвитку дитини, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі відносно дитини та участі у вихованні доньки, може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування або за судовим рішенням. Визначення місця проживання [PERSON] разом з матір`ю не позбавляє батька дитини батьківських прав та не звільняє його від виконання батьківських обов`язків. V. Розподіл судових витрат Відповідно до положень частини 1, пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Частиною 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 40000,00 грн підтверджені змістом договору про надання правничої допомоги № 20/03/25 від 20.03.2025, укладеного між [PERSON] та адвокатом Івановою Г.С, згідно з пунктом 3.1. якого за надання правової допомоги у цивільних правовідносинах (визначення місця проживання дитини) клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі 40000,00 грн; прибутковим касовим ордером від 20.03.2025 про оплату [PERSON] адвокату Івановій Г.С. гонорару в розмірі 40000,00 грн (а.с. 35-38). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5, 6 ст. 137 ЦПК, за змістом яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Від відповідача, який позовну заяву з додатками отримав особисто, був присутній в судових засіданнях, долучав до справи заяви та пояснення, не надходило клопотання про зменшення витрат з надання правничої допомоги, не заявляв таке клопотання і беручи участь в підготовчому судовому засіданні. Суд,

Outcome: approved