Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

АТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту №М32.34606.011829598 від 02.05.2025 в розмірі 133933,09 грн. та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що з метою отримання послуг AT «Ідея Банк», відповідачем було підписано договір про використання електронного підпису клієнта та акцепт публічної оферти AT «Ідея Банк» про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку, та Договір кредиту. Так, 02.05.2025 між позивачем та відповідачем було укладено Договір №2138001 про використання електронного підпису клієнта та акцепт публічної оферти AT «Ідея Банк» про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку. Даний договір було підписано клієнтом ЦВП, шляхом відтворення власноручного підпису на екрані електронного сенсорного пристрою (смартфону) через мобільний додаток O.Bank 2.0. у відповідності до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та «Про електронну комерцію». Банком підписано Договір шляхом накладення КЕП уповноваженого представника банку, що також узгоджується з Положенням про використання електронного підпису та електронної печатки, затвердженим постановою Національного банку України. 02.05.2025 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту №М32.34606.011829598. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (OTP-пароль), який був надісланий на номер мобільного телефону (фінансовий номер) відповідача. Власне волевиявлення на укладення кредитного договору відповідач висловила шляхом його підписання електронним підписом, а саме нею було введено на інтерфейсі власного мобільного пристрою з фінансового номеру в мобільному додатку O.Bank 2.0 СМС-повідомлення (OTP-пароль, отриманий від Банку - з альфа імені «IdeaBank»), що узгоджується з п.1.4.1. Договору №2138001. Згідно кредитного договору відповідач отримала кредит в розмірі 100000 грн. зі сплатою 79,99 % річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Позивач виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується належним чином засвідченими копіями доказів видачі кредиту. Однак, відповідач не виконує свої зобов`язання, передбачені договором, внаслідок чого станом на 08.12.2025 утворилась заборгованість в розмірі 133933,09 грн. Відтак, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 04.11.2025 на адресу відповідача направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до неї будуть здійснені заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 17.12.2025 відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (у письмовому провадженні). 19.12.2025 представник відповідача Пузін Д.М. через Електронний суд подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді. 13.01.2026 представник відповідача Пузін Д.М. через Електронний суд подав відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву покликається на те, що [PERSON] не підписувала та не укладала кредитний договір з АТ «Ідея Банк». Зокрема, наданий позивачем в якості доказу кредитний договір №М32.34606.011829598 від 05.02.2025 не містить ані одноразового ідентифікатора, ані QR-коду, а підпис, зазначений як такий, що належить [PERSON] , відповідачу не належить. Відтак, оскільки вищезазначений кредитний договір взагалі не підписаний жодною зі сторін, такий договір відповідно до ст. 1055 ЦК України є нікчемним. Крім того, представник стверджує, що позивачем не було надано Умов та правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Ідея Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, а також паспорту кредиту та тарифів, які діяли на момент укладання договору та які мали б бути підписані відповідачем. Таким чином, представник вказує на те, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що відповідач була ознайомлена з усіма істотними умовами договору, не надано доказів щодо суми наданого кредиту, зарахування кредитних коштів на платіжну картку [PERSON] , а також строку, на який надається кредит, тарифу та графіку платежів. Відтак, вимога позивача про стягнення заборгованості в розмірі 156916,82 грн. є недоведеною та задоволенню не підлягає. Просить відмовити у задоволені позову в повному обсязі. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19.01.2026 розгляд справи відкладено та надано позивачу термін подати відповідь на відзив. 06.02.2026 представник позивача [PERSON] через Електронний суд подав додаткові пояснення у справі. Зокрема зазначив, що позивачем у підтвердження укладення електронного правочину (кредитного договору) долучено ряд інших електронних документів (повідомлень), а саме їх паперових копій, пов`язаних з електронним правочином, які, у тому числі підтверджують відповідь [PERSON] щодо прийняття (акцепту) укласти електронний договір (кредитний договір) з позивачем. Так, як вбачається з п. 3 Протоколу №2138001 від 02.05.2025 при реєстрації відповідача в програмному комплексі «Система дистанційного обслуговування O.Bank 2.0» (Протокол №2138001), позивач здійснював запит в ДП «Дія» електронним шляхом на отримання документів відповідача з ДП «Дія» (ID-картка/закордонний паспорт, реєстраційний номер облікової картки платника податків), і під час якого позивачем було отримано ID-картку відповідача (копія додається), яка у тому числі містить власноручний підпис відповідача. Вказаний власноручний підпис в подальшому було порівняно з власноручним підписом відповідача, який вона створила на екрані електронного сенсорного пристрою під час підписання відповідного договору (протокол перевірки підписів клієнта при проведенні повної дистанційної ідентифікації). Також, позивачем було здійснено розпізнавання реальності особи (п. 5 Протоколу №2138001), де за результатами автоматичного порівняння співпадіння із відповідачем становило 99,9918 % (протокол перевірки фотографій клієнта при проведенні повної дистанційної ідентифікації). Відтак, після виконання дій згідно п. 6 Протоколу №2138001, та ознайомлення відповідача з Договором про використання електронного підпису клієнта та акцепт Публічної оферт АТ «Ідея Банк» про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку, його підписання через відтворення відповідачем свого підпису на екрані мобільного пристрою (який було перевірено згідно зазначеного вище Протоколу), та підписання такого позивачем (п. 7 Протоколу №2138001), між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» було укладено Договір №2138001 від 02.05.2025. Крім того, 02.05.2025 укладення, підписання відповідачем договору про отримання банківських послуг у вигляді електронного документа - Договору кредиту №М32.34606.011829598 відбулось шляхом накладення відповідачем на цей кредитний договір електронного підпису одноразового ідентифікатора, який було підтверджено банком, що був повідомлений позивачу відповідачем (п. 12 Протоколу № М32.34606.011829598 від 02.05.2025 фіксації дій клієнта при оформленні кредиту в програмному комплексі «Система дистанційного обслуговування O.Bank 2.0», і перед цим надісланий відповідачу на його фінансовий номер (п. 11 Протоколу № М32.34606.011829598). Після цього кредитний договір було підписано зі сторони позивача кваліфікованим електронним підписом його працівника (уповноваженого представника) (п. 13 Протоколу № М32.34606.011829598), та надіслано відповідачу на e-mail (електронну пошту): [INFO] (п. 14 Протоколу № М32.34606.011829598), а відповідачу було видано кредитні кошти за підтвердженими нею реквізитами (п. 15 Протоколу № М32.34606.011829598, п. 1.7 кредитного договору). Таким чином, кредитний договір №M32.34606.011829598 від 02.05.2025 укладений між позивачем та відповідачем із додержанням його письмової форми, а саме у вигляді електронного документа, відповідає усім вимогам законодавства, а тому доводи представника відповідача про його нікчемність безпідставні, жодним чином не обґрунтовані, базуються лише на припущеннях. Також представник зазначив, що підписуючи 02.05.2025 кредитний договір, позичальник приєдналась до ДКБОФО, яким передбачено, що клієнт зобов`язаний самостійно відстежувати наявність інформаційних повідомлень щодо змін до договору, правил користування міжнародними платіжними картками АТ «Ідея Банк», витратних лімітів для операцій з використанням БПК та тарифів банку. Протокол №М32.34606.011829598 від 02.05.2025 фіксації дій клієнта при оформлені кредиту в програмному комплексі «Система дистанційного обслуговування в O.Bank 2.0» відображає послідовність дій позивача та відповідача, а саме: банком в O.Bank 2.0 надано клієнту для ознайомлення Паспорт споживчого кредиту (п. 3 Протоколу); Клієнтом в O.Bank 2.0 підтверджено ознайомлення з Паспортом споживчого кредиту перед підписанням (п. 4 протоколу); Банком надіслано клієнту ОТР 7801 на номер мобільного телефону ([NUMBER]) для підписання Паспорта споживчого кредиту; ОТР підтверджено/введено клієнтом в O.Bank 2.0 та надіслано в банк для підтвердження волевиявлення, і підписання клієнтом Паспорта споживчого кредиту (п. 6 Протоколу); після підписання банком Паспорта споживчого кредиту №М32.34606.011829598 від 02.05.2025 (п. 7 Протоколу), такий, разом із підписами позивача та відповідача був надісланий на e-mail (електронну пошту) клієнта [INFO] (п. 8 Протоколу). Як вбачається із наявної у справі копії Паспорта споживчого кредиту №М32.34606.011829598 від 02.05.2025, такий підписано кваліфікований електронним підписом уповноваженої особи позивача, та відповідачем за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора - ОТР-пароля 7801, що був надісланий на фінансовий номер відповідача: [NUMBER]. Таким чином, позивачем виконано вимоги ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та надано відповідачу безоплатно відповідну інформацію. Отже, [PERSON] була належним чином ідентифікована, верифікована, а позивачем виконано вимоги ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», до укладення Кредитного договору. Крім того, представник позивача наголошує на тому, що АТ «Ідея Банк» долучило до позовної заяви докази видачі відповідачу кредитних коштів, виписку з рахунку по кредитному договору відповідача (п. 6 додатків по позовної заяви), з якої насамперед вбачається часткове погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором, а саме 02.06.2025 у розмірі 6820,00 грн. Просить позов задоволити. Сторони у справі про судовий розгляд даного позову повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України). Судом встановлено, що 02.05.2025 між AT «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Договір №2138001 про використання електронного підпису клієнта та акцепт публічної оферти AT «Ідея Банк» про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку, відповідно до якого сторони дійшли взаємної згоди, що підписанням цього договору клієнт акцептує публічну оферту AT «Ідея Банк» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку, яка розміщена на сайті банку: www.ideabank.ua на умовах, запропонованих банком /а.с.30/. Також, підписанням цього договору, клієнт надає згоду на використання власного номеру телефону зазначеного в цьому договорі як фінансового номеру телефону для отримання SMS-повідомлень, що містять ОТР-пароль, з метою подальшого підписання ЕП договорів про отримання банківських послуг у вигляді електронного документа та підтверджує, що номер телефону, що зазначений нижче, належить виключно їй, а відтак накладений ЕП однозначно пов`язаний з клієнтом, і не пов`язаний з жодною іншою особою та прирівнюється до власноручного підпису і створює для клієнта юридичні наслідки. 02.05.2025 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту №М32.34606.011829598, згідно якого відповідач отримала кредит в розмірі 100000 грн. зі сплатою 79,99 % річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів /а.с.31-34/. Згідно п.2.4. кредитного договору, нанесенням електронного підпису під цим договором позичальник погоджується з тим, що ДКБОФО та Тарифи, які є невід`ємною частиною ДКБОФО, Графік щомісячних платежів (Додаток № 1 до Договору) є невід`ємними складовими цього договору та зобов`язується виконувати їх умови. Відповідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є CMC повідомлення з кодом, який зазначений у тексті договору у розділі Підписи сторін. Положеннями статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. При цьому, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ст. 207 ЦК України). Згідно положень ч. 1 та ч. 2 ст. 639 ЦКУ договір може бути укладений у будь якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З урахуванням викладеного, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Щодо тверджень представника відповідача про те, що відповідач не підписувала та не укладала кредитний договір з АТ «Ідея Банк», суд зазначає наступне. Як вже встановлено судом, відповідно до п. 1.4.1 договору №2138001 Про використання електронного підпису клієнта та акцепт публічної оферти АТ «Ідея Банк» про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку, підписанням цього договору, клієнт надає згоду на використання власного номеру телефону зазначеного в цьому договорі як фінансового номеру телефону для отримання SMS-повідомлень, що містять OTP-пароль, з метою подальшого підписання ЕП договорів про тримання банківських послуг у вигляді електронного документа та підтверджує, що номер телефону, що зазначений нижче ( [NUMBER] ), належить виключно їй, а відтак накладений ЕП однозначно пов`язаний з клієнтом, і не пов`язаний з жодною іншою особою та прирівнюється до власноручного підпису і створює для клієнта юридичні наслідки. Згідно п. 2.8 кредитного договору №М32.34606.011829598 від 02.05.2025, підписанням цього договору електронним підписом клієнт надає банку доручення надіслати клієнту паспорт споживчого кредиту та договір на електронну адресу [INFO] та засвідчує отримання всієї інформації про умови кредиту, у тому числі до підписання договору. Адресу електронної пошти [INFO] та номер телефону [NUMBER] були надані відповідачем під час укладення договору №2138001, що підтверджується анкетою клієнта при реєстрації в програмному комплексі «Систем дистанційного обслуговування O.Bank 2.0» №2564821 від 02.05.2025 /а.с.29/. Підписання кредитного договору №М32.34606.011829598 від 02.05.2025 та паспорту споживчого кредиту OTP-паролем також підтверджується витягами з реєстру відправлених СМС-повідомлень за травень 2025 року до Договору про надання послуг №01/01122020 від 01.12.2020, та реквізитами відповідача у вищезгаданому договорі /а.с.39/. Отже, договір укладений між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] є письмовим правочином, який відповідає формі визначеній ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). Статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується копією платіжної інструкції /а.с. 42/. Однак, відповідач не повернула отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатила нараховані відсотки та комісію, та інші платежі за кредитним договором. Як вбачається із наявної у матеріалах справи виписки з особового рахунку по кредитному договору, останній платіж [PERSON] був здійснений 02.06.2025 /а.с.43/. У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору утворилась заборгованість за договором кредиту №М32.34606.011829598, яка згідно довідки - розрахунку заборгованості станом на 08.12.2025 становить 133933,09 грн. та складається із наступного: прострочений борг - 99973,67 грн. та прострочені проценти - 33959,42 грн. /а.с.43/. 04.11.2025 на адресу [PERSON] направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями списків про згрупування поштових відправлень /а.с.44/. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до неї будуть здійснені заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора. Однак, [PERSON] належним чином не відреагувала на вимогу та зобов`язань за вищезгаданим договором кредиту не виконала. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вимогами процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду. Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін (пункт 4 частини третьої статті 2 ЦПК України). У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2019 року в справі №127/13957/16-ц (провадження № 61-26417св18) викладена правова позиція, що «за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Відтак, суд вважає, що позов є підставним, оскільки встановлено, що дійсно [PERSON] прострочила погашення поточних платежів кредиту та нарахованих відсотків, належним чином не повертає отриманий кредит, не виконує взятих на себе за договором зобов`язань, а тому позов необхідно задоволити. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved