Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про припинення заборони відчуження на об`єкт нерухомого майна та виключення запису про обтяження нерухомого майна, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер її чоловік, [PERSON] , який був власником квартири за адресою: [ADDRESS] , яка була ним придбана 10.12.1998 р. на підставі договору купівлі продажу. Після його смерті відкрилася спадщина на вказане нерухоме майно, проте під час звернення позивача до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав дізналась, що квартира перебуває під забороною на нерухоме майно з 31.07.2009 р., суб`єктом обтяження зазначено Звенигородський ВДВС у Звенигородському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. Зняти заборону відчуження нотаріус не має можливості, а відповідач відмовився внаслідок незавершеного виконавчого провадження. Просила скасувати обтяження: заборону на спадкове нерухоме майно в Єдиному Реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 07.11.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Учасникам справи надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, якою відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач ухвалу про відкриття провадження отримав, проте жодних заяв по суті справи від нього не надходило. Позивачу копія ухвали судді про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи доставлена до його електронного кабінету. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримали з наведених підстав, просили задовольнити, не заперечили проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого гл. 11 ЦПК України, про що судом постановлено ухвалу. Суд, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, встановив наступні фактичні обставини. [INFO] помер [PERSON] - чоловік позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим 04.04.2025 виконавчим комітетом Багачевської міської ради Черкаської області та свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим 10.08.1991 р. відділом РАЦС м. Ватутіне Звенигородського району Черкаської області (а.с.7-8). Відповідно до договору купівлі продажу квартири від 10.12.1997 р. [PERSON] продав, а [PERSON] купив належне продавцю на праві особистої власності квартиру [ADDRESS] . Зазначений договір посвідчений нотаріально державним нотаріусом Ватутінської міської державної нотконтори, Тетерською К.В., внесено до реєстру за №2984, та зареєстровано 19.12.1997 р. в БТІ за №2231. (а.с.9) Згідно відомостей будинкової книги квартири [ADDRESS] [PERSON] зазначений як домовласник з 10.12.1997, а [PERSON] , як колишній домовласник, був зареєстрований в період з 10.12.1996 по 16.12.1997 р. (а.с. 12-14). Відповідно до відповіді від 16.10.2025 №/20.1-42/52606 на запит адвоката Василенко Т.В. відповідач посилався на відсутність підстав для зняття арешту з майна боржника, передбачені ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», який було накладено на підставі виконавчого листа №1-33 від 29.05.2009 р., реєстраційний номер обтяження 8930677 від 31.07.2009 р. Згідно відповіді від 05.12.2025 №/20.1-42/62452 на запит адвоката Василенко Т.В. відповідач зазначив наступні обставини. Згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчий лист №1-33, виданий 29.05.2009 Ватутінським міським судом Черкаської області, на підставі якого 31.07.2009 зареєстровано обтяження №8930677, перебував на виконанні у відділі державної виконавчої служби Ватутінського міського управління юстиції у період з 03.06.2009 по 27.11.2009 р. внаслідок знищення матеріалів виконавчого провадження через закінчення строку їх зберігання, відсутня можливість надати копію постанови про накладення арешту на квартиру. (а.с.35) Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 09.12.2025 наявний реєстраційний номер обтяження №8930677, арешт нерухомого майна квартири [ADDRESS] , власник [PERSON] , зареєстрований 31.07.2009 реєстратором Черкаської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі виконавчого листа №1-33 від 29.05.2009, виданого Ватутінським міським судом Черкаської області. Заявник та обтяжувач - Відділ ДВС Ватутінського міського управління юстиції (а.с.37). Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності згідно із ч.1 ст.321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. Згідно вимог ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Положеннями ст.ст. 12-16-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.1 ст. 1220 ЦК України). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч.ч. 2-3 ст. 1223 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.(ст. 1261 ЦК України) Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст. 1268 ЦК України). Так, позивачка скористалась своїм правом та звернулась до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадшини, однак дізналась про наявність перешкод в отриманні свідоцтва про право на спадшину за законом, враховуючи наступні підстави. Відповідно до п.п. 4.18, 4.20 п. 4 глави 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони, обтяження іпотекою або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт, видача свідоцтва про право на спадщину зупиняється до зняття арешту. Судом встановлено, що позивач є дружиною спадкодавця, а тому спадкоємицею першою черги, і право власності на спадкове майно квартиру [ADDRESS] , в неї виникло з часу його смерті, тобто з [INFO] , а тому внаслідок накладення заборони порушено її право власності. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявленім вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини встановлені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15 березня 2013 року у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Отже, позов про зняття арешту з майна боржника може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 74,75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з пунктом 1, абзацом першим пункту 5 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»: - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; - обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину. Відповідно до норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно покладена на державних реєстраторів, як спеціальних суб`єктів. Державний реєстратор у відповідності до ч. 2 ст. 9 зазначеного Закону приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. За роз`ясненнями, викладеними у п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Частиною 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також,крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти)боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення,а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. З аналізу вказаних положень законодавства вбачається, що у разі закінчення виконавчого провадження накладений в ньому арешт підлягає до зняття. Однак, як зазначено в правових висновках постанови ВП ВС від 14 травня 2025 року у справі №2/1522/11652/11, виконавець знімає арешт з майна боржника у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав (частина перша ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у чинній на даний момент редакції). Подібні положення містяться у частині першій статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній раніше. Також виконавець знімає арешт з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 11 частини першої статті 37 чинної редакції Закону України «Про виконавче провадження». У незакінченому виконавчому провадженні виконавець знімає арешт з майна боржника у випадках, визначених частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», з-поміж яких: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно тощо. Також виконавець знімає арешт з майна боржника, якщо після повернення виконавчого документа стягувачу встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню (частина четверта статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до частини третьої статті 60 попередньої редакції Закону України «Про виконавче провадження» з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом (аналогічні положення містить частина третя статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції). У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 60 попередньої редакції Закону України «Про виконавче провадження»; частина п`ята статті 59 чинної редакції Закону України «Про виконавче провадження»). Враховуючи, що на належне позивачці нерухоме майно накладено арешт в порядку виконання виконавчого листа №1-33, виданого 29.05.2009 Ватутінським міським судом Черкаської області, яке перебувало на виконанні у ВДВС Ватутінського міського управління юстиції у період з 03.06.2009 по 27.11.2009 р. та в межах виконавчого провадження 31.07.2009 було зареєстровано обтяження №8930677 щодо колишнього власника квартири [PERSON] , який і був боржником, а внаслідок знищення матеріалів виконавчого провадження через закінчення строку їх зберігання відсутня можливість надати копію постанови про накладення арешту, тобто виконавче провадження завершено, в порядку ЗУ «Про виконавче провадження» відповідач відмовився її скасувати, при цьому ні позивач, ні її чоловік власник цієї квартири з 10.12.1997 р. не були учасниками виконавчого провадження, а тому суд вважає необхідним задовольнити заявлені позивачем вимоги для відновлення її порушених прав на реєстрацію спадкових прав після смерті чоловіка на нерухоме майно та реалізації її прав власника на вільне володіння, користування та розпорядження цим майном. З урахуванням вимог частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 1211,20 грн сплаченого судового збору.

Outcome: approved