Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500824962 від 10 грудня 2019 року в розмірі 49 668 гривень 61 копійка. На обґрунтування своїх позовних вимог банк посилається на те, що 10 грудня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено Договір про надання кредиту №500824962 (далі - кредитний договір). На підставі укладеного договору відповідач отримав на споживчі потреби кредит у розмірі 39 137 гривень 58 копійок зі строком користування кредитом - 24 місяці з відсотковою ставкою 23 %. Позивач зазначає, що кредитодавець виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 39 137 гривень 58 копійок, в свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору, у зв`язку із чим відповідно до детального розрахунку заборгованості станом на 23 лютого 2021 року загальна заборгованість становить 49 668 гривень 61 копійка, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 38 920 гривень 59 копійок; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 9 948 гривень 02 копійки, від сплати яких відповідач ухиляється. 22 лютого 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК Форт» було укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого АТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «ФК Форт» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за кредитним договором № 500824962. 23 лютого 2021 року між ТОВ «ФК Форт» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу № 01-23-02/21, відповідно до якого ТОВ «ФК Форт» відступило на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за кредитним договором № 500824962. Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Згідно поданої заяви позовну заяву підтримує в повному обсязі та просив суд позовні вимоги задовольнити, розгляд справи проводити без участі представника позивача (а.с.53-54). Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату та час розгляду справи був належним чином повідомлений, згідно розписки про вручення повістки та шляхом направлення смс-повідомлення (а.с.49,61). Причини неявки суду не повідомив, а 22 січня 2026 року надав суду відзив на позовну заяву, згідно якого заперечував проти позову та вважає позовні вимоги позивача не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, просив відмовити у задоволенні позову. Докази направлення відзиву позивачу не надав. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки справа у відповідність до ст. 19 ЦПК України є малозначною. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 10 грудня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) було укладено Угоду про надання кредиту № 500824962, яка укладена на підставі Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», відповідно до умов якої відповідач отримав кредит у розмірі 39 137 гривень 58 копійок зі строком користування кредитом - 24 місяці, дата повернення кредиту 11 грудня 2021 року. Тип процентної ставки фіксована, річна процентна ставка становить 23 % (а.с.6-8). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однією із різновидностей зобов`язання є кредитний договір, який укладається між сторонами відповідно до вимог ст.ст. 1046-1050, 1054-10561 ЦК України та відповідно до ст. 629 цього Кодексу є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1054 та ч. 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, при цьому кредитний договір укладається в письмовій формі. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання і право на яку згідно ст. 550 ЦК України виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зі змісту ст. 1078 ЦК України випливає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України - боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Судом встановлено, що 22 лютого 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК Форт» було укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого АТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «ФК Форт» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за кредитним договором № 500824962 (а.с.9-13). Також судом встановлено, що 23 лютого 2021 року між ТОВ «ФК Форт» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу № 01-23-02/21, відповідно до якого ТОВ «ФК Форт» відступило на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за кредитним договором № 500824962 (а.с.15-19). Судом встановлено, що відповідно до виписки з додатку до Договору факторингу №1 від 22 лютого 2021 року, укладеного між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК Форт», до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500824962 від 10 грудня 2019 року в розмірі 49 668 гривень 61 копійка (а.с.22). Відповідно до виписки з додатку до Договору факторингу № 01-23-02/21 від 23 лютого 2021 року, укладеного між ТОВ «ФК Форт» та позивачем, до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500824962 від 10 грудня 2019 року в розмірі 49 668 гривень 61 копійка (а.с.23). Також судом встановлено, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 500824962 від 10 грудня 2019 року (а.с.27) заборгованість за спірним договором складає 49 668 гривень 61 копійка, з яких 38 920 гривень 59 копійок- заборгованість за кредитом, 9 948 гривень 02 копійки - заборгованість по відсотках та 800 гривень 00 копійок - заборгованість по штрафам, яка не погашена. Разом з тим позивач з вимогою про стягнення 800 гривень 00 копійок штрафу до суду не звертався, оскільки згідно детального розрахунку заборгованості, який вказаний в позові, а також згідно прохальної частини позову прохання про стягнення 800 гривень штрафу відсутні. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 500824962 від 10 грудня 2019 року в загальній сумі 48 868 гривень 61 копійка є обґрунтованими та у відповідності до ст.ст. 611, 615 ЦК України підлягають задоволенню. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. Частинами 4, 5 ст. 178 ЦПК України передбачено, що копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. До відзиву додаються: 1) докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; 2) документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Оскільки відповідач до свого відзиву, в якому вказав, що за виконавчим провадженням № 62917655 вже було стягнуто спірну заборгованість, не надав будь-які докази про погашення такої заборгованості, тому суд вирішує справи за наявними доказами. Стосовно стягнення судових витрат на сплату судового збору та витрат на правову допомогу. Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. У ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку з підготовкою позовної заяви до суду, надано Договір № 03-07/24 про надання правничої допомоги від 03 липня 2024 року, укладений між адвокатом Литвиненко Оксаною Ігорівною та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» (а.с.28-29), Актом №4 приймання-передачі наданих послуг від 02 червня 2025 року (а.с.29 зворот), платіжною інструкцією № 2696 від 10 червня 2025 року на суму 9 200 гривень 00 копійок(а.с.31). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Таким чином, у зв`язку із частковимзадоволенням позовних вимог з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 9 200 гривень 00 копійок, а позиція суду відповідає позиції ВС, яка викладена в постанові від 13 березня 2025 року по справі № 275/150/22, згідно якої Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із частковим задоволеннямпозовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 3 028 гривень 00 копійок, сплачений ним під час звернення з позовом до суду (а.с. 5). На підставі викладеного,

Outcome: partial