Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Фактичні обставини справи [PERSON] (далі Позивач) звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] (далі Відповідач -1) та до [PERSON] (далі Відповідач-2) про стягнення заборгованості за договором про надання юридичних послуг. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що 25 червня 2024 року між Позивачем, який діє як адвокат, та Відповідачем -1 та Відповідачем -2 було укладено договір про надання юридичних послуг № AU01. Відповідно до умов договору, Позивач зобов`язався надати юридичні послуги Відповідачам, а вони, в свою чергу, зобов`язалися оплатити надані послуги в строк, встановлений договором. 4 липня 2024 року Відповідач-1 надіслав електронне повідомлення, яким підтвердив підписання договору та погодився покрити всі витрати, пов`язані з наданням юридичних послуг, включаючи відкриття компанії в Австрії. 5 липня 2024 року аналогічне підтвердження було отримано від Відповідача-2. Позивач виконав свої зобов`язання, включаючи значну роботу в Австрії, і 10 липня 2024 року виставив рахунок на суму 45 000 євро. Згідно з п. 3.2 договору, оплата мала бути здійснена до 12 липня 2024 року, однак Відповідачі не виконали своїх зобов`язань. 15 липня 2024 року Відповідач [PERSON] надіслав повідомлення, у якому підтвердив зобов`язання оплатити рахунок до 16 липня 2024 року, однак цього не сталося. Попри численні звернення та надіслані претензії, Відповідачі не здійснили оплату. У зв`язку із чим прохав: -стягнути солідарно із Відповідачів заборгованість за договором № AU01 від 25 липня 2024 року в розмірі 45 000 (сорок п`ять тисяч) євро по курсу НБУ станом на 10.10.24 у розмірі 2 030 733 грн. -стягнути солідарно із Відповідачів 3% річних. -стягнути солідарно із Відповідачів витрати, пов`язані з розглядом справи. -присудити компенсацію судових витрат на користь Позивача. Процесуальні дії по справі Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 14.10.2024 справу передано у провадження судді Ярощук О.В. (а.с.29). 15 жовтня 2024 року та 11 листопада 2024 року судом скеровані запити до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради щодо зареєстрованого місця проживання Відповідачів (а.с. 30-31, 39-40). 06 грудня 2024 року Позивачем надано до суду переписку із Департаментом та надано відповідь щодо зареєстрованого місця проживання Відповідачів (отримано суддею 09.12.2024) (а.с.41-48). Ухвалою судді 10.12.2024 відкрито провадження у порядку загального позовного, розгляд справи призначено на 15.01.2025 рік (а.с.51-52). 20 грудня 2024 року до суду надійшов оригінал відповіді Департаменту щодо зареєстрованого місця проживання Відповідачів (а.с.56-67). Адвокатом Ганжа М. 13.01.2025, який діє в інтересах відповідача [PERSON] подано заяву про ознайомлення із матеріалами справи (ознайомлений 14.01.2025) (а.с.68-73). Позивачем через систему Електронний суд подано заяву про розгляд справи 15.01.2025 без участі (а.с.74). Адвокатом Ганжою М. через систему Електронний суд 15.01.2025 подано заяву про відкладення судового засідання (а.с.77-82). Наступне судове засідання було призначено на 17.06.2025. 16 червня 2025 року до суду надійшло клопотання від представника Відповідачів адвоката Шевчук О.М. про відкладення судового засідання. Наступне судове засідання було призначено на 15.07.2025 рік (а.с.90-102). 18 червня 2025 року до суду найшла заява від представників Відповідачів адвоката Усенко А.О. про ознайомлення із матеріалами справи (ознайомлена 24.06.2025) (а.с.103-110). 09 липня 2025 року до суду від адвоката Усенко А.О. надійшов відзив на позовну заяву від Відповідачів (а.с.111-132). 11 липня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив від Позивача (а.с.143-144). Справа, призначена до розгляду 15.07.2025 була зайняті із розгляду, у зв`язку із зайнятістю судді (а.с.145). З урахуванням перебування судді у відпустці, справу призначено до розгляду на 23.10.2025. У судове засіданні 23.10.2025 з`явився представник Відповідачів. Судове засідання було відкладено через неявку Позивача (а.с.153-154). Наступне судове засідання призначено на 09.02.2026 рік. До суду 04.02.2026 надійшла заява від Позивача про розгляд справи за його відсутності (а.с. 165-166). Протокольною ухвалою 09.02.2026 було закрите підготовче судове засідання, досліджено докази по справі, проведені судові дебати та суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення тпа призначив дату його проголошення на 19.02.2026 рік (а.с.) Позиція Відповідачів та Позивача Адвокатом Усенко А.О., яка діє в інтересах Відповідачів, подано відзив на позовну заяву. Прохала відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що предмет договору №AU01не містить детального опису послуг, що надаються Позивачем; не зазначено обсяг, характер, якість таких робіт. Договір не містить домовленостей щодо форм власності компанії, видів діяльності. Отже, договір не містить усіх істотних умов, а тому вважається неукладеним, тобто таким, що не відбувся, відповідно не породжує юридичних наслідків. Позивачем не доведено факту надання юридичних послуг, оскільки Позивачем не надано доказів надання таких юридичних послуг. Позивачем не надано доказів щодо наявності заборгованості у Відповідачів перед Позивачем. 11 липня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив від Позивача, у якій Позивач прохав позовні вимоги задовольнити, посилаючись на необґрунтованість відзиву. 09 лютого 2026 року до суду надійшла заява Позивача про розгляд справи за його відсутності. Докази досліджені судом: 1.ДОГОВІР №AU01 надання юридичних послуг від 25.07.2024, укладений між Позивачем та Відповідачем -1 та Відповідачем -2. Відповідно до п.п. 3,5 Договору: 3.1. Юридичну допомогу, що надається АДВОКАТОМ, КЛІЄНТ оплачує в гривнях по курсу (продажу ЄВРО фінустановою) АБ УКРГАЗБАНК на день здійснення платежу, шляхом переказу суми, що дорівнює сумі зазначеної в рахунку, без ПДВ. 3.2. Оплата за даним договором здійснюється в розмірі(зазначений у виставленому рахунку) не пізніше одного дня з дати виставлення рахунку. 3.3. 100% оплата рахунку свідчить про виконання своїх зобов`язань зі сторони АДВОКАТА та підтвердження, що КЛІЄНТ не має заперечень. 5.1. Даний договір укладений на строк до 31.08.2024 р. та набирає чинності з моменту його підписання. Договір підписано двома відповідачами (а.с.2-4). 2.Повідомлення від Відповідача -1 та Відповідача-2 про підтвердження підписання ДОГОВІРУ №AU01від 25.07.2024, відповідно до яких погоджено замовлення купівлі (відкриття) компанії у Республіці Австрії із покриттям усіх виплат (а.с.6-8) 3.Рахунок INVOICE №1 (№AU01) від 10.07.2024, дійсний до 12.07.2024, виставлений Відповідачам, отримувач Позивач, сума до сплати 45 000 Євро (а.с.9). 4.Претензія №1 Відповідачам від Позивача за вих №1508 від 15.08.2024 щодо виконання зобов`язань (а.с.10-12). Релевантне законодавство. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга статті 509 ЦК України). Частиною другою статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частина третя стаття 509 ЦК України). Принцип належного виконання договору полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Відповідно частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України). Фактичні обставини справи, встановлені Судом та висновки Суду 25 липня 2024 року між Позивачем та Відповідачем -1 і Відповідачем -2 укладено Договір №AU01 про надання юридичних послуг, згідно із пунктом 1.1 якого Адвокат, на підставі звернення Клієнта, надає юридичну допомогу: проводить самостійно або з залученням третіх осіб аналіз ринку в Україні та за її межами створення та супроводу юридичних осіб; здійснювати платежі (в тому числі купівлю юридичної особи) на користь клієнта; адвокат має право покласти частину своїх обов`язків на іншу особу, з якою адвокат укладає окремий договір. Отже, відповідно до пункту 1.1 вказаного договору Позивач зобов`язується надати Відповідачам юридичні послуги (проводить самостійно або із залученням третіх осіб аналіз ринку в Україні та за її межами створення та супроводу юридичних осіб; здійснювати платежі (в тому числі купівлю юридичної особи) на користь клієнта), а Відповідачі зобов`язуються прийняти та оплатити надані юридичні послуги в обсязі і на умовах, встановлених п. 3 договору. Згідно із п.2 Договору: клієнт приймає на себе зобов`язання: 2.1.1 вчасно забезпечувати адвоката всім необхідним для виконання його доручень, передбачених цим Договором, в тому числі документами в необхідній кількості екземплярів. 2.1.3. оплачувати витрати, необхідні для виконання його доручень. 2.1.4. оплачувати юридичну допомогу у відповідності до умов розділу 3 Договору. Відповідно до п.п. 3,5 Договору: 3.1. Юридичну допомогу, що надається АДВОКАТОМ, КЛІЄНТ оплачує в гривнях по курсу (продажу ЄВРО фінустановою) АБ УКРГАЗБАНК на день здійснення платежу, шляхом переказу суми, що дорівнює сумі зазначеної в рахунку, без ПДВ. 3.2. Оплата за даним договором здійснюється в розмірі (зазначений у виставленому рахунку) не пізніше одного дня з дати виставлення рахунку. 3.3. 100% оплата рахунку свідчить про виконання своїх зобов`язань зі сторони АДВОКАТА та підтвердження, що КЛІЄНТ не має заперечень. 5.1. Даний договір укладений на строк до 31.08.2024 р. та набирає чинності з моменту його підписання. Договір підписано двома відповідачами Отже, сторонами погоджено, що оплата послуг здійснюється на підставі виставленого рахунку, при цьому сам договір не містить вартості юридичних послуг на час укладання вказаного договору. Позивач зазначає, що на виконання умов договору, надав юридичні послуги, включаючи відкриття компанії в Австрії, однак до суду не надано жодних доказів того, які саме юридичні послуги були надані і реальність відкриття компанії в Австрії, як визначено у п.1.1. договору. Рахунок INVOICE №1 (№AU01) від 10.07.2024 на суму 45 000 Євро містить лише вартість послуг (без визначення яких саме, у т.ч. юридичних). Із наданих суду документів Позивачем Судом не встановлено, що сторони обумовлювали, який результат вони очікують отримати внаслідок надання таких юридичних послуг. Згідно статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію. У статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. За загальним правилом фактом підтвердження господарської операції є первинні документи (наприклад, акти надання послуг, виконаних робіт тощо). У свою чергу документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, акти, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції. Основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як-то надання послуг чи виконання робіт, є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою. Правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.06.2023 у справі №914/2355/21, постанова Верховного Суду від 01.09.2023 у справі №906/386/21). Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.07.2019 у справі №910/4994/18 виснувала, що оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю. Водночас, в матеріалах справи відсутні та Позивачем суду не надано належних доказів реальності надання ним Відповідачам обумовлених договором послуг, самі по собі первинні документи не можуть свідчити про факт надання послуги. Частина перша статті 76 ЦПК України доказами визначає будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України). Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020року у справі №129/1033/13-ц, провадження №14-400цс19). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення заявника від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях. Відтак, оскільки не надано належних доказів реальності надання Позивачем відповідачам обумовлених договором послуг, а тому і відсутні підстави для стягнення заборгованості за не надані послуги. Також суд зауважує, що Позивач 04.02.2026 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, будь-яких клопотань про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв. Отже, Позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа №755/18920/18, провадження №61-17205ск19. Таким чином, неподання Позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема доказів реальності надання юридичних послуг, є підставою для висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог. Щодо судового збору На підставі положень статті 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору належить залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed