Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

03.01.2023 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мировича 11» звернулося до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості зі сплати внесків та платежів співвласника, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, а також інфляційних втрат, трьох процентів річних та витрат на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є власником квартири у будинку, управління яким здійснюється ОСББ «Мировича 11», та як співвласник зобов`язана сплачувати встановлені рішеннями загальних зборів внески та платежі. У зв`язку з несвоєчасною сплатою внесків у відповідача утворилась заборгованість, яка, за твердженням позивача, підлягає стягненню разом із сумами, передбаченими частиною другою статті 625 ЦК України. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу та сплачений судовий збір. 20.02.2023 року судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 08.03.2023 року відповідач подала відзив на позов, у якому зазначила, що станом на 22.02.2023 року заборгованість зі сплати внесків та платежів співвласника відсутня, оскільки нею сплачено суму 6049,50 грн, що підтверджується платіжними документами, наданими суду. Крім того, відповідачем під час розгляду справи було сплачено заборгованість у розмірі 981 грн, заявлену позивачем за період з 01.12.2022 року по 01.03.2023 року. Відповідач заперечувала проти стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, посилаючись на те, що основний борг сплачено, а також на положення постанови Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 року щодо заборони нарахування відповідних сум у період воєнного стану. Крім того, відповідач зазначала про неправильність розрахунків позивача та надала власний розрахунок сум інфляційних втрат і трьох процентів річних. Також відповідач просила відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача судові витрати. 21.03.2023 року позивач подав відповідь на відзив, у якій зазначив, що сплата відповідачем заборгованості після звернення до суду не звільняє її від відповідальності за порушення строків виконання грошового зобов`язання та не позбавляє позивача права на стягнення сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Позивач також вказував, що спірні правовідносини виникли з обов`язку співвласника сплачувати внески об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, які не є платою за житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим обмеження, передбачені постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 року, на них не поширюються. Судом встановлено такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Суд встановив, що [PERSON] є власником квартири у багатоквартирному будинку, зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 29-30), управління яким здійснюється позивачем Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Мировича 11», створеним та зареєстрованим відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (код в ЄДРПОУ 44112745) (а.с. 14-15). Відповідно до статті 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частинами першою, другою статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані виконувати рішення зборів співвласників та нести витрати на управління багатоквартирним будинком пропорційно своїй частці. Відповідно до статей 15, 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання має право встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, а співвласники зобов`язані виконувати рішення статутних органів управління об`єднання. Частиною першою статті 23 зазначеного Закону передбачено, що власник квартири зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі, визначені статутом об`єднання та рішеннями загальних зборів. Відповідно до Статуту ОСББ «Мировича 11» (далі - Статут), завданням та предметом діяльності об`єднання є: - забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном; - забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території; сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами; - забезпечення виконання співвласниками своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання (а.с.173-178). Згідно з розділом ІІІ Статуту, вищим органом управління об`єднання є загальні збори, до виключної компетенції яких належить затвердження кошторису, балансу об`єднання, визначення порядку сплати, переліку та розміру внесків і платежів співвласників. Відповідно до витягу з Протоколу № 2 загальних зборів членів ОСББ «Мировича 11» від 07 березня 2021 року було затверджено кошторис на 2021 рік, що передбачає внески співвласників по утриманню будинку та прибудинкової території в розмір 5,00 грн. за кв.м загальної площі квартири з 01.05.2021 року. Також було ухвалено, що внески за управління багатоквартирним будинком ОСББ необхідно сплачувати співвласниками щомісячно, не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим, на рахунок ОСББ, через будь-яку банківську установу, через єдину міську автоматизовану систему комунальних розрахунків НОВА-КОМ, та будь-яке місце приймного пункту житлово-комунальних послуг. З 1 травня 2019 року за несвоєчасне або в неповному обсязі внесення внесків за управління будинком, співвласниками сплачується пеня в розмірі 0,01 відсоток від суми простроченого платежу, яка нараховується за кожний день прострочення (а.с. 16-17). Відповідно до витягу з Протоколу № 4 загальних зборів членів ОСББ «Мировича 11» від 27 липня 2021 року було затверджено кошторис на 2021-2022 рік, що передбачає внески співвласників по утриманню будинку та прибудинкової території в розмір 6,00 грн. за кв.м загальної площі квартири з 01.08.2021 року (а.с.21). Відповідно з розрахунком заборгованості щодо сплати внесків з управління багатоквартирного будинку та прибудинкової території за адресою [ADDRESS] , за особовим рахунком відповідача № [NUMBER] , заборгованість станом на 01.12.2022 року становила 6049,50 грн. (а.с.25-26). Судом встановлено, що рішеннями загальних зборів співвласників встановлено розмір внесків на утримання будинку та прибудинкової території та визначено строк їх сплати щомісячно до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. З матеріалів справи вбачається, що за період з травня 2021 року по листопад 2022 року у відповідача утворилась заборгованість у сумі 6049,50 грн, яка була погашена 22.02.2023 року після відкриття провадження у справі. Крім того, за період з 01.12.2022 року до 01.03.2023 року утворилась заборгованість у сумі 981 грн, яка також була сплачена відповідачем під час розгляду справи, що підтверджується платіжною інструкцією, наявною в матеріалах справи (а.с.61, 94-99, 36). Таким чином, на момент ухвалення рішення відсутній невиконаний обов`язок відповідача щодо сплати основної суми боргу, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Сплата відповідачем заборгованості після відкриття провадження у справі свідчить про прострочення виконання грошового зобов`язання та не позбавляє позивача права на застосування наслідків такого порушення. Суд відхиляє доводи відповідача щодо застосування постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 року, оскільки спірні правовідносини виникли з обов`язку співвласника сплачувати внески на утримання багатоквартирного будинку. Такі платежі не є платою за житлово-комунальні послуги у розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а є обов`язковими внесками співвласників, встановленими рішенням органу управління юридичної особи відповідно до спеціального закону. Отже, обмеження, встановлені зазначеною постановою, на ці правовідносини не поширюються. Відповідно до статей 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинно виконуватися належним чином і у встановлений строк, а у разі встановлення строку виконання воно підлягає виконанню саме у цей строк. Невиконання зобов`язання у визначений строк є простроченням боржника у розумінні статті 612 ЦК України. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Судом встановлено, що заборгованість формувалася поступово щомісячно, тому розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних має здійснюватися окремо щодо кожного простроченого платежу з моменту настання прострочення до дати фактичної оплати. Суд критично оцінює наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних, оскільки він здійснений виходячи з повної суми заборгованості 6049,50 грн. за весь період нарахування, тоді як з матеріалів справи вбачається, що заборгованість формувалася поступово щомісячно. Такий підхід не відповідає вимогам частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки інфляційні втрати та проценти річних підлягають нарахуванню на фактичний розмір простроченого грошового зобов`язання у відповідний період. Крім того, позивачем не враховано встановлений рішенням загальних зборів строк виконання зобов`язання до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, що впливає на визначення початку прострочення. За таких обставин поданий позивачем розрахунок не може бути покладений судом в основу рішення. Також суд критично оцінює розрахунок відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних, оскільки останній здійснений із припиненням нарахувань після введення воєнного стану та без урахування періоду до фактичного погашення заборгованості. Разом з тим спірні правовідносини виникли з обов`язку співвласника сплачувати внески до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, які не є платою за житлово-комунальні послуги, а тому обмеження, передбачені постановою Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 року, на них не поширюються. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України інфляційні втрати та три проценти річних підлягають нарахуванню за весь період прострочення до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. За таких обставин поданий відповідачем розрахунок не може бути покладений судом в основу рішення. З урахуванням встановленого рішенням загальних зборів співвласників строку сплати внесків до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, суд виходить з того, що прострочення виконання грошового зобов`язання виникало з 21 числа відповідного місяця. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що заборгованість відповідача формувалася поступово щомісячно залежно від нарахування внесків, суд дійшов висновку, що розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних має здійснюватися окремо щодо кожного простроченого платежу з моменту виникнення прострочення до моменту фактичного виконання зобов`язання. При цьому суд враховує, що відповідач погасив заборгованість 22.02.2023 року, тому саме ця дата є кінцевою датою періоду прострочення. Інфляційні втрати визначено шляхом застосування офіційних індексів інфляції, оприлюднених Державною службою статистики України, до суми кожного простроченого платежу окремо за період прострочення відповідного платежу до моменту його погашення, що відповідає усталеному підходу застосування частини другої статті 625 ЦК України. Три проценти річних розраховано за формулою: сума боргу ? 3 % ? кількість днів прострочення / 365 - де кількість днів прострочення визначено від дати виникнення прострочення (21 число місяця, наступного за розрахунковим) до дати фактичного погашення заборгованості. З урахуванням викладеного судом здійснено власний перерахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних, за результатами якого їх загальний розмір становить відповідно 1148,63 грн. інфляційних втрат та 221,74 грн. трьох процентів річних. Вказані суми відповідають вимогам частини другої статті 625 ЦК України, фактичним обставинам справи та підтверджуються проведеним судом розрахунком. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних підлягають частковому задоволенню у зазначених розмірах. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2481 грн., який підлягає стягненню з відповідача. Щодо заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою, третьою статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є їх розмір обґрунтованим та співмірним із складністю справи, обсягом наданих послуг та поведінкою сторін під час розгляду справи. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на правничу допомогу визначається судом на підставі поданих доказів, що підтверджують їх понесення або обов`язок їх сплатити. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано лише договір про надання правничої допомоги та попередній розрахунок витрат. Разом з тим матеріали справи не містять належних та допустимих доказів фактичної сплати заявленої суми у повному обсязі або документів, які б безумовно підтверджували обов`язок позивача сплатити саме заявлений розмір гонорару, зокрема актів приймання-передачі наданих послуг або платіжних документів. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу одночасно з прийняттям рішення за позовними вимогами. Водночас суд роз`яснює позивачу, що відповідно до статті 270 ЦПК України питання про витрати на правничу допомогу може бути вирішене судом шляхом ухвалення додаткового рішення у разі подання відповідної заяви з належними доказами понесених витрат у встановлений процесуальним законом строк. Суд також враховує, що відповідачем заявлено клопотання про стягнення з позивача судових витрат. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, підстав для покладення судових витрат на позивача та їх стягнення на користь відповідача суд не вбачає. На підставі викладеного та

Outcome: partial