Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Позивачка в особі свого представника - адвоката Червоної Г.О. звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до Комунального закладу «Школа І-ІІІ ступенів №249 Деснянського району м. Києва» Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про зобов`язання нарахувати середній заробіток за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі як заробітної плати без її виплат позивачу позивачці, включивши її до фонду оплати праці відповідача, зобов`язання нарахувати єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та сплатити на відповідний рахунок податкового органу за місцем обліку, стягнення недоплаченої суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, стягнення недоплачених відпускних. Заява обґрунтована тим, що 27.08.2023 позивачку було звільнено з посади вчителя англійської мови Школи № 249, вказане звільнення позивачкою було оскаржено до суду. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24.11.2023 року по цивільній справі №754/13744/23 у задоволенні позовних вимог було відмовлено. За результатами розгляду даної цивільної справи №754/13744/23, 16.05.2024 року Київським апеляційним судом ухвалено постанову, якою рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року - скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позовні вимоги [PERSON] до Комунального закладу «Школа І-ІІІ ступенів № 249 Деснянського району м. Києва» Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Визнано незаконним наказ Комунального закладу «Школа І-ІІІ ступенів № 249 Деснянського району м. Києва» Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації № 164-К від 28 серпня 2023 року «Про звільнення [PERSON] ». Поновлено [PERSON] на роботі, а саме - на посаді вчителя англійської мови Комунального закладу «Школа І-ІІІ ступенів № 249 Деснянського району м. Києва» Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації з дати звільнення. Стягнуто з Комунального закладу "Школа І-ІІІ ступенів № 249 Деснянського району м. Києва" Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 185 749,42 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 250,00 грн.. На виконання постанови від 16.05.2024 відповідачем було видано наказ № 186-К від 09.08.2024 року згідно з яким, наказано головному бухгалтеру [PERSON] здійснити відповідні нарахування та виплатити [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 185749,42 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20250,00 грн.. Суму середнього заробітку а також суму витрат на професійну правничу допомогу, стягнуті на підставі Рішення Суду від 17.02.2025 року по справі № 754/15616/243-, були самостійно виплачені Позивачці Роботодавцем. Виплата здійснена наступним чином: 53 104,44 грн. - 17-18 квітня 2025 року, з яких 45 404,44 грн. - середній заробіток, 7 700,00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу. Сплачуючи суми 185749,42 грн. та 58 966,90 грн. Відповідач попередньо не нарахував їх як заробітну плату за період: з 27.08.2023 по 08.08.2024, не включив до фонду оплати праці, не нарахував на них єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Слід зазначити, що при сплаті стягнутих на користь Позивача рішеннями судів сум Відповідач утримав із зазначених сум податки та збори: ПДФО та військовий збір в наступних розмірах: з суми 185749,42 грн. середнього заробітку на рахунок Позивача сплачено 149 528,18 грн., податок на доходи фізичних осіб - 33 434,90 грн., військовий збір - 2 786,24 грн.; з суми 58 966,90 грн. середнього заробітку на рахунок Позивача сплачено 45 404,44 грн., 18% податок на доходи фізичних осіб - 10 614,02 грн., 5% військовий збір - 2 948,34 грн.; з суми 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу (стягнутих на підставі Рішення Суду від 17.02.2025 року по справі № 754/15616/243) на рахунок Позивача сплачено 7 700,00 грн., 18% податок на доходи фізичних осіб - 1800,00 грн., 5% військовий збір - 500,00 грн.; з суми 20250,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу (стягнутих на підставі Постанови Суду від 16.05.2024 по справі №754/13744/23) на рахунок Позивача сплачено 20250,00 гри., податок на доходи фізичних осіб - не утримано, військовий збір - не утримано. Оскільки Відповідач припустився порушення щодо не відображення в бухгалтерському обліку нарахування середньої заробітної плати (не включення до фонду оплати праці) за період: з 27.08.2023 року по 08.08.2024 року в загальній сумі 244 716,32 грн. (185 749,42 грн. та 58 966,90 грн.) та несплати з неї єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до податкового органу, це призвело до втрати страхового стажу Позивачки за період: з 27.08.2023 року по 08.08.2024 року. Оскільки страховий стаж обчислюється в місяцях (ч. 3 ст.14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), відомості про страховий стаж Позивачки відсутні (тобто страховий стаж втрачено) протягом періоду: з вересня 2023 року по липень 2024 року. В квітні 2025 року органами Пенсійного фонду України було здійснено перерахунок пенсії Позивачки як працюючого пенсіонера за два роки (в порядку ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), при цьому період вимушеного прогулу, що складає 11 місяців, за який внески не було сплачено Роботодавцем, не було включено до страхового стажу Позивачки для призначення пенсії, що призвело до її зменшення. За зверненням Позивачки 09.04.2025 року було надано довідку за формою ОК-05 - «Індивідуальні відомості про застраховану особу» за періоди, що наявні в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, з якої їй стало відомо про не нарахування середньої заробітної плати (не включення до фонду оплати праці), стягнутої на її користь з Відповідача за рішеннями Судів за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, а також про відсутність сплаченого єдиного внеску з зазначених сум середньої зарплати. 24.06.2025 року Позивачка звернулась до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві із запитом, на який 03.07.2025 року було надано відповідь з додатком копій податкової звітності Відповідача до яких внесено суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь Позивача і суми утриманого з них податку, а також суми нарахованого єдиного внеску, що було подано роботодавцем до податкового органу за місцем обліку. Відповідач був зобов`язаний після набрання законної сили Постанови Суду від 16.05.2024 року, яким на її користь стягнено середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 185 749,42 грн., здійснити її нарахування та відображення в бухгалтерському обліку підприємства шляхом внесення інформації до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року № 4 (зі змінами та доповненнями). Аналогічно, Відповідач був зобов`язаний після набрання законної сили Рішенням Суду від 17.02.2025 року, яким на користь Позивачки стягнено середню заробітну плату за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі 58 966,90 грн., здійснити її нарахування та відображення в бухгалтерському обліку підприємства шляхом внесення інформації до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року № 4 (зі змінами та доповненнями). Зазначені вище дії (бездіяльність) Відповідача призвели до того, що Позивачка позбавлена соціальної захищеності та частини пенсійного стажу за час роботи у Відповідача. Так Відповідач прийняв рішення про виплату Позивачці допомоги по тимчасовій непрацездатності за вказані нижче періоди в таких сумах: грудень 2024 року - 3153,92 грн., лютий 2025 року - 4993,39 грн. Вказані суми включають як оплату перших п`яти днів тимчасової непрацездатності працівника, що здійснюється за рахунок роботодавця, так і кошти фонду соціального загальнообов`язкового страхування. Відповідач здійснив нарахування Позивачці допомоги по тимчасовій непрацездатності виходячи з встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати. Підставою для нарахування допомоги в такому порядку стало те, що Відповідач не здійснив нарахування стягнутої Постановою Суду від 16.05.2024 року суми 185 749,42 гри. та стягнутої Рішенням Суду від 17.02.2025 року суми 58 966,90 грн. як заробітної плати за період вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, та не сплатив з них ЄСВ, внаслідок чого наявним став страховий стаж до дати настання страхового випадку менший ніде шість місяців. Оскільки, Відповідач припустився порушення щодо не відображення в бухгалтерському обліку нарахування середньої заробітної плати (не включення до фонду оплати праці) за період з 27.08.2023 року по 08.08.2024 року в загальній сумі 244 716,32 грн. (185749,42 грн. та 58 966,90 грн.) та несплати з них ЄСВ до податкового органу, то відсутність відомостей про страховий стаж призвело до неможливості правильного визначення середньої заробітної плати та розміру допомоги по тимчасовій непрацездатності. Виходячи з середньої заробітної плати Позивачки за останні 12 календарних місяців до дати настання страхових випадків розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності повинен становити: 8 623,56 грн. - за грудень 2024 року (12 днів непрацездатності), 19 881,03 грн. - за лютий 2025 року (19 днів непрацездатності). Виходячи з вказаних розмірів належної до сплати допомоги по тимчасовій непрацездатності та сум сплачених Відповідачем за відповідні періоди непрацездатності, недоплата становить: грудень 2024 року - 5 469,64 грн. (8 623,56 грн. - 3 153,92 грн.), лютий 2025 року - 14 887,64 грн. (19 881,03 грн. - 4 993,39 грн.). Загальний розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності, що підлягає стягненню становить 10 357,28 грн. Оскільки, рішення про нарахування допомоги по тимчасовій непрацездатності приймалось Відповідачем в особі комісії (уповноваженого) із соціального страхування підприємства, то її недоплата зумовлена виною Відповідача, з якого вона й підлягає стягненню і судовому порядку. Крім того, Наказом Відповідача № 270-К від 30.12.2024 року «Про надання відпустки Вірі Іващенко» Позивачці було надано частину щорічної основної відпустки за період роботи з 09.09.2023 р. по 08.09.2024 р. тривалістю 16 календарних днів з 02.01.2025 року по 17.01.2025 юку. Відповідач прийняв рішення про виплату Позивачці відпускних за період роботи з 09.09.2023 р. по 08.09.2024 р. (час перебування у відпустці з 02.01.2025 р. по 17.01.2025 р.) у сумі 10 652,48 грн. Відповідач здійснив розрахунок відпускних виходячи із заробітку Позивачки з фактичної заробітної плати не за останніх 12 календарних місяців, а за фактичну кількість повністю відпрацьованих місяців що передують місяцю надання відпустки, починаючи з дати видання наказу Відповідача № 186-К від 09.08.2024 р. «Про поновлення [PERSON] на роботі», тобто без включення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі згідно судових рішень. Таким чином, відповідач занизив показник сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців, з якого необхідно було визначити суму оплати за час відпустки. У зв`язку із цим на думку Позивачки з Відповідача слід стягнути на її користь суму доплати відпускних за період роботи з 09.09.2023 по 08.09.2024 (час перебування у відпустці з 02.01.2025 р. по 7.01.2025 р,), виходячи з сумарного заробітку за останні 12 місяців, який включає в себе середній заробіток за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з вересня 2023 року по липень 2024 року. Така доплата становить суму 5 877,60 грн.. Оскільки Відповідачем протягом тривалого часу не усуваються допущені порушення, Позивачка вимушена була звернутись до суду з вище вказаним позовом у якому просить: Визнати протиправною бездіяльність Відповідача щодо не нарахування стягнутої Постановою Київського апеляційного суду від 16.05.2024 року у справі № 754/13744/23 суми в розмірі 185 749,42 грн. та стягнутої Рішенням Деснянського районного суду м. Києва суми в розмірі 58 966,90 грн., як заробітної плати, не включення зазначених вище сум до фонду оплати праці Відповідача; не нарахування на зазначені вище суми та несплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 22 % в порядку ч. 2 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; не подання звітності про сплату єдиного соціального внеску з нарахованої заробітної плати Позивачки за період: з вересня 2023 року по липень 2024 року. Зобов`язати Відповідача здійснити нарахування стягнутої Постановою Київського апеляційного суду від 16.05.2024 року у справі № 754/13744/23 суми в розмірі 185 749,42 грн. та стягнутої Рішенням Деснянського районного суду м. Києва суми в розмірі 58 966,90 грн., як заробітної плати без її виплати Позивачці, включивши її до фонду оплати праці Відповідача. Зобов`язати Відповідача нарахувати на суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнутої Постановою Київського апеляційного суду від 16.05.2024 року у справі № 754/13744/23 в розмірі 185 749,42 грн., та на суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, стягнутої Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17,02.2025 року у справі № 754/15616/24 в розмірі 58 966,90 грн., єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 22 % в порядку ч. 2 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: нарахувати за період: з вересня 2023 року по липень 2024 року на щомісячну суму 22 246,93 грн. (база нарахування) ЄСВ в розмірі 4 894,32 грн. (а загалом 53 837,57 грн.), та сплатити цю суму ЄСВ на відповідний рахунок податкового органу за місцем обліку; зобов`язати Відповідача надати до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, Лівобережної державної податкової інспекції (код ЄДРПОУ 44116011) звітність у зв`язку з донарахуванням єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у формі заповненого додатку Д1 до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року № 4 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 24.01.2025 року №39), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 січня 2015 р. за № 111/2655, з включенням відомостей про донарахування застрахованій особі [PERSON] середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (бази нарахування) за період з вересня 2023 року по липень 2024 року (включно) в розмірі, 22 246,93 гривень на місяць, з нарахуванням на них єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 22 %, а саме, 4 894,32 грн., а загалом, 53 837,57 гривень. Стягнути з Відповідача на користь Позивачки доплату допомоги по тимчасовій непрацездатності за грудень 2024 року та за лютий 2025 року у загальній сумі 20 357,28 гривень. Стягнути з Відповідача на користь. Позивача доплату відпускних за період роботи з 09.09.2023 по 08.09.2024 в розмірі 5 877,60 гривень, а також понесені судові витрати. Ухвалою судді від 14.07.2025 року у вказаній вище справі вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. 12.08.2025 на адресу суду від представниці позивачки - адвокатки Червоної Г.О. надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якої остаточно позивачка просила суд визнати протиправною бездіяльність Відповідача щодо не нарахування стягнутої Постановою Київського апеляційного суду від 16.05.2024 року у справі № 754/13744/23 суми в розмірі 185 749,42 грн. та стягнутої Рішенням Деснянського районного суду м. Києва суми в розмірі 58 966,90 грн., як заробітної плати, не включення зазначених вище сум до фонду оплати праці Відповідача; не нарахування на зазначені вище суми та несплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 22 % в порядку ч. 2 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; не подання звітності про сплату єдиного соціального внеску з нарахованої заробітної плати Позивача за період: з вересня 2023 року по липень 2024 року. Зобов`язати Відповідача здійснити нарахування стягнутої Постановою Київського апеляційного суду від 16.05.2024 року у справі № 754/13744/23 суми в розмірі 185 749,42 грн. та стягнутої Рішенням Деснянського районного суду м. Києва суми в розмірі 58 966,90 грн., як заробітної плати без її виплати Позивачці, включивши її до фонду оплати праці Відповідача. Зобов`язати Відповідача нарахувати на суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнутої Постановою Київського апеляційного суду від 16.05.2024 року у справі № 754/13744/23 в розмірі 185 749,42 грн., та на суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, стягнутої Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.02.2025 року у справі № 754/15616/24 в розмірі 58 966,90 грн., єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 22 % в порядку ч. 2 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: нарахувати за період: з вересня 2023 року по липень 2024 року на щомісячну суму 22 246,93 грн. ЄСВ в розмірі 4 894,32 грн., та сплатити цю суму ЄСВ на відповідний рахунок податкового органу за місцем обліку; зобов`язати Відповідача надати до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, Лівобережної державної податкової інспекції звітність у зв`язку з донарахуванням єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у формі заповненого додатку Д1 до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року № 4 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 24.01.2025 року № 39), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 січня 2015 р. за № 111/2655, з включенням відомостей про донарахування застрахованій особі [PERSON] середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (бази нарахування) за період з вересня 2023 року по липень 2024 року (включно) в розмірі 22 246,93 гривень на місяць, з нарахуванням на них єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 22 %, а саме, 4 894,32 грн., а загалом, 53 837,57 гривень. Стягнути з Відповідача на користь Позивачки доплату допомоги по тимчасовій непрацездатності за грудень 2024 року та за лютий 2025 року у загальній сумі 20 357,28 гривень. Стягнути з Відповідача на користь Позивачки доплату відпускних за період роботи з 09.09.2023 по 08.09.2024 та за період роботи з 09.09.2024 р. по 08.09.2025 р. в розмірі 32 612,08 гривень та відшкодувати понесені Позивачкою судові витрати. Згідно ухвали судді від 27.08.2025 було прийнято заяву представниці позивачки [PERSON] - адвокатки Червоної Ганни Олександрівни про збільшення позовних вимог у справі за позовом [PERSON] до Комунального закладу «Школа І-ІІІ ступенів №249 Деснянського району м. Києва» Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації про зобов`язання нарахувати середній заробіток за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі як заробітної плати без її виплат позивачу позивачці, включивши її до фонду оплати праці відповідача, зобов`язання нарахувати єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та сплатити на відповідний рахунок податкового органу за місцем обліку, стягнення недоплаченої суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, стягнення недоплачених відпускних та учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. Крім того, представницею позивачки - адвокаткою Червоною Г.О. було заявлено клопотання про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 28.08.2025 від Відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що на виконання Постанови Київського апеляційного суду від 16.05.2024 Наказом Школи І-ІІІ ступенів № 249 Деснянського району м. Києва від 09.08.2024 № 186-К [PERSON] було поновлено на посаді вчителя англійської мови з дати звільнення 27 серпня 2023 року; визнано недійсним наказ по школі № 164-К від 25 серпня 2023 р. про звільнення [PERSON] ; доручено головному бухгалтеру здійснити відповідні нарахування та виплати [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 185749,42 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20250,0 грн.Виплати позивачці згідно постанови Київського апеляційного суду від 16.05.2024 р. були здійснені в повному обсязі. Таким чином відповідач поновив позивача на роботі з дати звільнення та виплатив середній заробіток за час вимушеного прогулу, цим самим в повній мірі виконав постанову Київського апеляційного суду від 16.05.2024 р. по справі № 754/13744/23. Згідно рішення Суду від 17.02.2025 року про стягнення з Відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 58 966,90 грн. та витрат по оплаті правової допомоги у розмірі 10 000,00 грн. виконано в повному обсязі з КЕКВ 2800 (інші поточні видатки), на які непередбачено нарахування ЄСВ. Виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу (частина друга статті 5 КЗпП України) не є різновидом оплати праці та елементом структури заробітної плати. За змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою в розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника. Комунальний заклад «Школа І-ІІІ ступенів № 249 Деснянського району м. Києва» Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації є бюджетною та неприбутковою установою, касові видатки здійснюються в межах кошторису навчального закладу. Кошторис навчального закладу це основний плановий документ яким відповідно до затверджених бюджетних призначень надано повноваження отримувати доходи і здійснювати видатки, а також визначено обсяг і спрямування коштів. Пунктом 47 «Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до «знання кошторисів бюджетних установ», який затверджений постановою Кабінету нетрів України від 28 лютого 2002 р. № 228, визначено перелік підстав для внесення змін у кошторис. Зміни до кошторису, плану асигнувань загального фонду бюджету, плану надання |кредитів із загального фонду бюджету та плану спеціального фонду, плану використання бюджетних коштів (крім плану використання бюджетних коштів одержувача), помісячного плану використання бюджетних коштів вносяться виключно у визначених випадках. Таким чином, відповідач був позбавлений можливості вносити зміни в кошторис. Щодо позовної вимоги про стягнення з Комунального закладу «Школа І-ІІІ ступенів №249 Деснянського району м. Києва» Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації на користь [PERSON] 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, кошторис Комунального закладу «Школа І-ІІІ ступенів №249 Деснянського району м. Києва» Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації не передбачає здійснення видатків на компенсацію витрат на правову допомогу в рамках судових справ. Також, враховуючи що представниці позивачки потрібно не лише заявити про орієнтовний розмір витрат на адвоката, а і надати документи на підтвердження понесених витрат, що також входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду будуть підстави для стягнення цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення повністю чи частково. Натомість, наразі позивачем взагалі не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів щодо підтвердження витрат на правничу допомогу. Також представником відповідача зауважено, що строк звернення Позивачки до суду з даним позовом сплинув. А відтак, враховуючи викладені вище обставини, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження категорично заперечували. У свою чергу від представника позивачки - адвоката Червоної Г.О. на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, зі змісту якої вважають відзив відповідача таким, що не спростовує доводи позивачки, викладені в позовній заяві щодо грубого порушення відповідачем її соціальних прав та норм чинного законодавства, а відтак, на підставі вище викладеного, остаточні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. 16.09.2025 на адресу суду Відповідача на адресу суду надійшов відзив на заяву Позивачки про зміну предмету позову. 21.09.2025 представницею Позивачки подано відповідь на вказаний відзив Відповідача. Згідно ухвали судді від 30.12.2025 було визначено розгляд справи за позовом [PERSON] до Комунального закладу «Школа І-ІІІ ступенів №249 Деснянського району м. Києва» Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації про зобов`язання нарахувати середній заробіток за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі як заробітної плати без її виплат позивачу позивачці, включивши її до фонду оплати праці відповідача, зобов`язання нарахувати єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та сплатити на відповідний рахунок податкового органу за місцем обліку, стягнення недоплаченої суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, стягнення недоплачених відпускних провести за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання в приміщенні Деснянського районного суду міста Києва. В судовому засіданні представниця позивачки - адвоката Червона Г.О. остаточні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надаючи пояснення посилалась на обставини, викладені у позовній заяві, заяві про зміну предмету позову та інших заявах, поданих стороною позивача по суті спору. Представниці відповідача - Шиш С.А. та Буцан Т.С. позовні вимоги не визнали у повному обсязі, просили суд відмовити у їх задоволенні. Надаючи пояснення посилались на обставини, викладені у відзивах на позов та на заяву про зміну предмету позову. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступного висновку . Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Судом встановлено,що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Комунальним закладом «Школа І-ІІІ ступенів № 249 Деснянського району м. Києва» з 1994 року, а з 2002 року, згідно наказу №96-К від 16.09.2022 року працювала на посаді вчителя англійської мови. 27.08.2023 року відповідно до наказу № 164-К від 25.08.2023 року [PERSON] , вчителя англійської мови школи І-ІІІ ступенів № 249 Деснянського району м. Києва, було звільнено з займаної посади згідно пункту 2 статті 36 КЗпП. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24.11.2023 року по цивільній справі №754/13744/23 у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 16.05.2024 апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року - скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позовні вимоги [PERSON] до Комунального закладу «Школа І-ІІІ ступенів № 249 Деснянського району м. Києва» Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Визнано незаконним наказ Комунального закладу «Школа І-ІІІ ступенів № 249 Деснянського району м. Києва» Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації № 164-К від 28 серпня 2023 року «Про звільнення [PERSON] ». Поновлено [PERSON] на роботі, а саме - на посаді вчителя англійської мови Комунального закладу «Школа І-ІІІ ступенів № 249 Деснянського району м. Києва» Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації з дати звільнення. Стягнуто з Комунального закладу «Школа І-ІІІ ступенів № 249 Деснянського району м. Києва» Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 185 749,42 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 250,00 грн.. Наказом № 186-К від 09.08.2024 року [PERSON] поновлено на посаді вчителя англійської мови з дати звільнення 27 серпня 2023 року. Наказано вважати недійсним наказ по школі № 164-К від 25 серпня 2023 року «Про звільнення [PERSON] ». Наказано головному бухгалтеру [PERSON] здійснити відповідні нарахування та виплатити [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 18 5749,42 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 250,00 грн.. Згідно з рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 17.02.2025 було стягнуто з Комунального закладу «Школа І-ІІІ ступенів №249 Деснянського району м. Києва» Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 58 966 гривень 80 копійок, та витрати по оплаті правової допомоги у розмірі 10 000 гривень. Також стягнуто з Комунального закладу «Школа І-ІІІ ступенів №249 Деснянського району м. Києва» Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації на користь держави судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок. Як вбачається із матеріалів справи, 24 червня 2025 року Позивачка звернулась до Відповідача з листом «Про усунення порушень», в якому просила нарахувати середню заробітну плату в розмірі 244 716, 32 грн. (185 749,42 грн. та 58 966,90 грн.) та перерахувати на відповідний казначейський рахунок податкового органу єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, нарахований на стягнену за рішеннями судів середню заробітну плату. 29 липня 2025 року Позивачка отримала на свою поштову адресу лист-відповідь Відповідача (№197 від 24.07.2025 р., на вх.№ 27/01-26-з від 24.06.2025 р.) на зазначений вище лист щодо усунення порушення, згідно якого у задоволенні прохання Позивачки щодо усунення порушення було відмовлено з посиланням на відсутність підстав для такого перерахунку, натомість, Відповідач посилається на наявність лише цивільно-правового обов`язку щодо сплати суми боргу за рішеннями суду, не пов`язуючи його з трудовими відносинами сторін. Відповідно до положень п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105-ХІУ від 23.09.1999 р. (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає соціальному страхуванню відповідно до видів соціального страхування. Згідно із положеннями ст. 14 вказаного Закону страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та за який щомісяця сплачено страхові внески в сумі не менше мінімального страхового внеску, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини. Страхові внески - це кошти відрахувань на окремі види соціального страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», кошти, що надходять від сплати єдиного внеску (п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону № 1105-ХІУ). Частиною 2 статті 1 цього Закону передбачено, що термін "страхувальники" вживаються в цьому Законі у значеннях, наведених у Законі України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", відповідно до якого, страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок (п. 10 ч.1 ст. 1 Закону № 2464-VI). Відповідно до положень ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» № 1058-ІУ від 09.07.2003 р. (зі змінами та доповненнями) страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (ст. 1 Закону № 1058-ІУ). Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону. Частиною 1 ст. 14 зазначеного закону передбачено, що Страхувальниками відповідно до цього Закону є: роботодавці - підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які лають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру. Згідно з ч. 2 ст. 20 Закону № 1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Підстави, порядок та строки перерахунку пенсій відносяться до компетенції Пенсійного фонду України і передбачені ст.ст. 42-45 Закону № 1058-ІУ. Абзацом 6 ч. 3 ст. 20 Закону № 1058- IV визначено, що при нарахуванні страхових внесків за минулі періоди застосовується розмір страхового внеску, що діяв на день нарахування виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Платники, ставки збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, а також об`єкти оподаткування визначені Законом України «Про збір на загальнообов`язкове пенсійне страхування» № 400/97-ВР від 26.06.1997 р. Порядок нарахування та сплати страхових внесків визначено Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальником та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою постановою Пенсійного фонду України від 19.12.2003 р. №21-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 р. за №64/8663 (зі змінами та доповненнями). За умовами абз. 1 ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 р. (зі змінами та доповненнями), до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу). Відповідно до статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464 -VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; застрахована особа це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 4 Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 6 вказаного Закону платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством. Згідно із ч. 2 ст. 7 Закону України «Про облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», для осіб, які працюють у сільському господарстві, зайняті на сезонних роботах, виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами, творчих працівників (архітекторів, художників, артистів, музикантів, композиторів, критиків, мистецтвознавців, письменників, кінематографістів), та інших осіб, які отримують заробітну плату (дохід) за виконану роботу (надані послуги), строк виконання яких перевищує календарний місяць, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона нарахована. Зазначений порядок нарахування внеску поширюється також на осіб, яким після звільнення з роботи нараховано заробітну плату (дохід) за відпрацьований час або згідно з рішенням суду - середню заробітну плату за вимушений прогул. Частинами 4, 5 ст. 7 вказаного Закону визначено, що єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, не зменшені на суму відрахувань податків, інших обов`язкових платежів, що відповідно до закону сплачуються із зазначених сум, та на суми утримань, що здійснюються відповідно до закону або за договорами позики, придбання товарів та виплат на інші цілі за дорученням отримувача. Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати. Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Частинами 6, 7, 8 ст. 9 вказаного Закону передбачено, що для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному податковому органу. Зазначені рахунки відкриваються виключно для обслуговування коштів єдиного внеску; Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його рахунку, відкритого в банку, у небанківського надавача платіжних послуг, або на єдиний рахунок, При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). За приписами ч.ч. 5, 7 ст, 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. З наведених вище положень законодавства вбачається, що в разі стягнення судом середньої заробітної плати за вимушений прогул та за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі роботодавець зобов`язаний включити стягнену суму до фонду оплати праці, попередньо нарахувавши та відобразивши її в бухгалтерському обліку підприємства, а також у встановленому законом розмірі сплатити єдиний соціальний внесок на відповідний казначейський рахунок податкового органу. База нарахування єдиного соціального внеску визначається шляхом ділення встановленої судом середньої заробітної плати на кількість місяців, за які вона стягнена. Обов`язковою передумовою перерахування єдиного соціального внеску до бюджету є нарахування роботодавцем вказаної в судовому рішенні суми як заробітної плати та її відображення в бухгалтерському обліку. На підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р, № 100, здійснюється нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі статті 235 КЗпП України. Відповідно до пункту 3 розділу III цього Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати в тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Аналогічні правові позиції викладені у Постановах Верховного Суду від 05.04.2022року у справі № 712/1002/20, від 18.07.2018 року у справі № 359/10023/16-ц, від 25 березня 2019 року у справі № 191/81/17, від 07.10.2020 року у справі № 523/14396/19 та від 07.04.2021 року у справі № 206/1935/19. Таким чином, несплата єдиного внеску є суттєвим порушенням прав працівника, оскільки період, за який внески не сплачено, не включається до страхового стажу для призначення пенсії, позбавляє працівника соціальної захищеності, оскільки нарахування ЄСВ безпосередньо впливає на розмір виплат по лікарняним, відпускним та інших соціальних виплат, які є правом на соціальне забезпечення. Як зазначила Позивачка, в квітні 2025 року органами Пенсійного фонду України було здійснено перерахунок пенсії Позивача як працюючого пенсіонера за два роки (в порядку ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), при цьому період вимушеного прогулу, що складає 11 місяців, за який внески не було сплачено Роботодавцем, не було включено до страхового стажу Позивача для призначення пенсії, що призвело до її зменшення. Відповідно до підпункту 8 пункту 10 розділу V Порядку № 4 платник єдиного внеску у звітному (податковому) періоді може провести коригування та виправити помилку, допущену у попередніх звітних (податкових) періодах, здійснити донарахування або зменшення єдиного внеску, застосовуючи коди типу нарахувань, передбачені пунктом 1 розділу IV цього Порядку; Згідно підпункту 9 пункту 10 розділу V Порядку № 4 якщо платником єдиного внеску не подавався Розрахунок за попередній звітний (податковий) період, такий платник податків зобов`язаний подати Розрахунок у поточному звітному (податковому) періоді за формою, що діє на день подання такого Розрахунку. Отже, з наведених вище положень чинного законодавства вбачається, що Відповідач, який не здійснив нарахування ЄСВ на суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у відповідності з ч. 2 ст. 7 Закону України «Про облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зобов`язаний донарахувати ЄСВ у зв`язку із виправленням помилки шляхом заповнення та подання до податкового органу додатку Д1 до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, затвердженого наказом Мінфіну від 13.01.2015 №4 (зі змінами та доповненнями) з використанням коду типу нарахування 1, зазначивши в ньому кількість записів, що відповідають поділу нарахованої за рішенням суду суми заробітної плати (244 716, 32 грн.) на кількість місяців вимушеного прогулу Позивача, а саме зазначити показники донарахування ЄСВ за кожним місяцем періоду вимушеного прогулу з 27.08.2023 року по 08.08.2024 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що порушені права Позивачки підлягають поновленню, шляхом зобов`язання Відповідача здійснити нарахування стягнутої Постановою Київського апеляційного суду від 16.05.2024 року у справі № 754/13744/23 суми в розмірі 185 749,42 грн. та стягнутої Рішенням Деснянського районного суду м. Києва суми в розмірі 58 966,90 грн., як заробітної плати без її виплати [PERSON] , включивши її до фонду оплати праці Комунального закладу «Школа І-ІІІ ступенів №249 Деснянського району м. Києва» Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації та зобов`язання нарахувати на суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнутої Постановою Київського апеляційного суду від 16.05.2024 року у справі № 754/13744/23 в розмірі 185 749,42 грн., та на суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, стягнутої Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.02.2025 року у справі № 754/15616/24 в розмірі 58 966,90 грн., єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 22 % в порядку ч. 2 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та сплатити нараховану суму ЄСВ на відповідний рахунок податкового органу за місцем обліку та надати до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, Лівобережної державної податкової інспекції (код ЄДРПОУ 44116011) звітність у зв`язку з донарахуванням єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у формі заповненого додатку Д1 до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року № 4 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 24.01.2025 року № 39), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 січня 2015 р. за № 111/2655, з включенням відомостей про донарахування застрахованій особі [PERSON] середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (бази нарахування) за період з вересня 2023 року по липень 2024 року (включно) в розмірі 22 246,93 гривень (двадцять дві тисячі двісті сорок шість гривень 93 копійок) на місяць, з нарахуванням на них єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 22 %. Що стосується вимог позивачки про стягнення з Відповідача на користь Позивачки доплату допомоги по тимчасовій непрацездатності за грудень 2024 року та за лютий 2025 року у загальній сумі 20 357,28 грн., суд зазначає наступне. За приписами частин 1, 3 ст. 22 Закону № 1105-ХІУ: страхова виплата у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), гіг-контракту, іншого цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених законом, призначається та здійснюється за основним місцем боти (діяльності). Рішення про призначення страхової виплати приймається страхувальником або уповноваженими ним особами. Страхувальник або уповноважені ним особи здійснюють контроль за правильністю нарахування і своєчасністю здійснення страхових виплат, приймають рішення про відмову в призначенні або припинення страхових виплат (повністю або частково), розглядають підставу і правильність видачі документів, які є підставою для надання страхових виплат. Згідно частин 1, 2 ст. 25 Закону № 1105-ХІV при обчисленні середньої заробітної плати доходу) для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності враховуються всі види заробітної плати (доходу) в межах граничної суми місячної заробітної плати (доходу), на яку нараховуються страхові внески. Порядок обчислення середньої заробітної плати для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах визначається Кабінетом Міністрів України. Пунктами 2, 4, 5, 6 Порядку фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та окремих виплат потерпілим на виробництві за рахунок коштів Фонду соціального страхування України, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 року № 12, визначено, що у разі настання у застрахованої особи страхового випадку, пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності, комісія (уповноважений) із соціального страхування підприємства, з урахуванням вимог Положення про комісію (уповноваженого) із страхування з тимчасової втрати працездатності, на підставі поданих документів, передбачених статтею 31 Закону № 1105-ХІV, приймає рішення про призначення матеріального забезпечення застрахованій особі. На підставі рішення комісії (уповноваженого) із соціального страхування підприємства про призначення матеріального забезпечення страхувальник нараховує суми матеріального забезпечення та оформлює заяву-розрахунок, яка повинна бути передана до робочих органів виконавчої дирекції Фонду не пізніше 5 робочих днів з дати прийняття комісією такого рішення. Фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам та окремих виплат потерпілим на виробництві здійснюється робочими органами виконавчої дирекції Фонду або їх відділеннями. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами виконавчої дирекції Фонду або їх відділеннями є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення та окремих виплат потерпілим на виробництві за їх видами. Форма заяви-розрахунку наведена у додатку 1 до цього Порядку. Страхувальник подає заяву-розрахунок до робочого органу виконавчої дирекції Фонду або його відділення за своїм місцезнаходженням чи місцем проживання. Заява-розрахунок надається страхувальником в паперовому вигляді особисто до робочого органу виконавчої дирекції Фонду або його відділення, або надсилається в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису. Як зазначає Позивачка, Відповідач прийняв рішення про виплату Позивачу допомоги по тимчасовій непрацездатності за вказані вище періоди в таких сумах: грудень 2024 року - 3153,92 грн., лютий 2025 року - 4993,39 грн. Вказані суми включають як оплату перших п`яти днів тимчасової непрацездатності працівника, що здійснюється за рахунок роботодавця, так і кошти фонду соціального загальнообов`язкового страхування. Згідно п. 29 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.092001 р. №1266, якщо протягом дванадцяти місяців перед настанням страхового випадку за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування застрахована особа має страховий стаж менше шести місяців, середня заробітна плата визначається для розрахунку: допомоги по тимчасовій непрацездатності (крім тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, що пов`язані з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням), оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця - виходячи з нарахованої заробітної плати, з якої сплачуються страхові внески, але в розрахунку на місяць не вище за розмір мінімальної заробітної тати, встановлений законом у місяці настання страхового випадку. Таким чином, Відповідач здійснив нарахування Позивачу допомоги по тимчасовій непрацездатності виходячи з встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати. Підставою для нарахування допомоги в такому порядку стало те, що Відповідач не здійснив нарахування стягнутої Постановою Київського апеляційного суду від 16.05.2024 року суми 185 749,42 грн. та стягнутої рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 17.02.2025 року суми 58 966,90 грн., а всього - 244 716, 32 грн., як заробітної плати за період вимушеного прогулу та не сплатив з неї ЄСВ, внаслідок чого наявним став страховий стаж до дати настання страхового випадку менший ніж шість місяців. Відповідно до п.п. 2, 25, 32 Порядку № 1266, сума страхових виплат застрахованій особі та оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця обчислюється шляхом множення суми денної виплати, розмір якої встановлюється у відсотках середньоденної заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) залежно від страхового стажу, якщо його наявність передбачена законодавством, на кількість календарних днів, що підлягають оплаті. Розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата, є 12 календарних місяців перебування у трудових відносинах (з першого до першого числа) за останнім основним місцем роботи застрахованої особи, що передують місяцю, в якому настав страховий випадок; для осіб, у яких через деякий час погіршився стан здоров`я у зв`язку з раніше отриманим ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, - перед настанням тимчасової непрацездатності. Середня заробітна плата для розрахунку допомоги по вагітності та пологах і допомоги по тимчасовій непрацездатності, оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця обчислюється роботодавцями на підставі відомостей, що включаються до звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового - забезпечення, допомоги, 17 компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що подаються до ДФС. Оскільки, Відповідач не відобразив в бухгалтерському обліку підприємства середньої заробітної плати Позивачки за період з 27,08.2023 року по 08.08.2024 року у сукупному розмірі 244 716,32 грн., (185749,42 грн. та 58 966,90 грн.) та не сплатив з вказаної суми ЄСВ до податкового органу, то відсутність відомостей про страховий стаж призвело до неможливості правильного визначення середньої заробітної плати та розміру допомоги по тимчасовій непрацездатності, що призвело до її зменшення. Суд погоджується з доводами Позивачки та вважає за необхідне стягнути з Відповідача на її користь доплату допомоги по тимчасовій непрацездатності за грудень 2024 року та за лютий 2025 року у загальній сумі 20 357,28 грн.. В частині вимог позивачки про доплату відпускних, суд погоджується з доводами, викладеними представницею позивачки, виходячи з наступного. Статтею 2 Закону України «Про відпустки» № 504/96-ВР від 15.11.1996 р. встановлено, що право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом. Відповідно до ч.6 ст.6 цього Закону керівним працівникам навчальних закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та науковим працівникам надається щорічна основна відпустка тривалістю до 56 календарних днів у порядку, затверджуваному Кабінетом Міністрів України. Статтею 21 Закону України № 504/96-ВР встановлено, що заробітна плата працівникам за весь час відпустки виплачується до початку відпустки, якщо інше не передбачено законодавством, трудовим або колективним договором. Порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, … та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується при наданні працівникам відпусток. У відповідності з п. 2. Розділу ІІ Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. При обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку (п. 3 розділу ІІІ Порядку № 100). У відповідності до п. 5 розділу IV Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно п. 7 розділу IV Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються. Середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 12 місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Таким чином, здійснивши перевірку розрахунку наданого Позивачкою, суд дійшов висновку, що позивачці підлягає до виплати доплата відпускних за період роботи з 09.09.2023 по 08.09.2024 та за період роботи з 09.09.2024 р. по 08.09.2025 р. в розмірі 32 612,08 грн. При цьому, суд не приймає до уваги посилання сторони Відповідача на той факт, що позовну заяву подано з порушенням строку звернення до суду, з тих підстав, що як зазначила суду Позивачка 09.04.2025 року їй стало відомо про не включення середньої заробітної плати до фонду оплати праці, стягнутої на її користь з Відповідача за рішеннями Судів за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, які було виплачено Позивачці 24.09.2024 року та 17-18 квітня 2025 року, а також про відсутність сплаченого єдиного внеску з зазначених сум середньої зарплати, в результаті звернення Позивача до Пенсійного фонду України за індивідуальним відомостями про застраховану особу. За зверненням Позивачки 09.04.2025 року їй було надано довідку за формою ОК-05 - «Індивідуальні відомості про застраховану особу» за періоди, що наявні в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. До суду позивачка звернулась 09.07.2025, а відтак суд погоджується з доводами Позивачки, що тримісячний строк на звернення до суду, який застосовується до позовних вимог у трудових спорах, слід рахувати з дати коли Позивачка дізналася про порушення її права Відповідачем, а саме, з 09.04.2025 року та на момент звернення до Суду такий строк не сплив. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. За таких обставин, з огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial