Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась адвокат Капля Аліна Степанівна, діючи в інтересах Фізичної особи-підприємця [PERSON] , з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.10.2022 близько 13 год. 05 хв. по вул. Кіровоградській, 38/58 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Skoda Octavia», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля марки «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.12.2022 у справі № 752/14667/22 [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ст. 1224 і ст. 124 КУпАП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ТДВ «СК «Гардіан», поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР-6129855. На підставі вказаного полісу та страхового акту № G-20950-1 ТДВ «СК «Гардіан» відшкодувало власнику автомобіля марки «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , витрати на ремонт в сумі 4 630, 00 гривень. Відповідно до пп. «в» п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпечуваного транспортного засобу, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. У зв`язку із тим, що відповідач залишив місце ДТП, що підтверджується постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.12.2022 у справі № 752/14667/22, ТДВ «СК «Гардіан» має право зворотної вимоги (регресу) до [PERSON] 14.08.2025 на підставі договору № 1/Г ТДВ «СК «Гардіан» передало (відступило) ФОП [PERSON] належні йому права вимоги до [PERSON] . Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про стягнення на його користь із [PERSON] виплаченого страхового відшкодування в сумі 4 630, 00 гривень. Також позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Ухвалою від 06.11.2025 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що поштові відправлення із копією ухвали суду від 06.11.2025, копією позовної заяви із доданими до неї документами та судовими повістками, направлені відповідачу за адресою його місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, були вручені йому 21.11.2025 і 17.12.2025, що підтверджується відповідними рекомендованими повідомленнями по вручення поштових відправлень. (а.с. 49, 56, 67) Таким чином, суд вжив усіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи. Враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідач був належним чином повідомленим про розгляд справи. Також, враховуючи положення п. 3 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала суду від 06.11.2025 вважається врученою відповідачеві 21.11.2025. У строк, визначений судом ухвалою суду від 06.11.2025, від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі чи клопотання, крім поданих позивачем разом із позовною заявою, від учасників справи на адресу суду не надходили. У судове засіданні позивачка та/або її адвокат і відповідач повторно не з`явились, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України були повідомленими належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Від відповідача на адресу суду заяви про відкладення розгляду справи та/або розгляд справи у його відсутність не надходили. Таким чином, учасники справи не з`явились в судове засідання без поважних причин. Водночас, в матеріалах справи містяться клопотання адвоката позивачки від 27.10.2025 і від 08.12.2025 про розгляд справи без участі позивачки та її адвоката і відсутність заперечень щодо проведення заочного розгляду справи. (а.с. 6, 51) Судом не встановлено, що нез`явлення адвоката позивачки перешкоджає вирішенню спору. Враховуючи вищевикладене, клопотання адвоката позивачки та положення ст.ст. 223 і 280 ЦПК України, суд постановив провести судове засідання у відсутність учасників справи та провести заочний розгляд справи (ухвала суду постановлена без оформлення окремого документа та занесена до протоколу судового засідання). Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.12.2022 у справі № 752/14667/22, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 25.01.2023 в частині, що підтверджується відомостями з ЄДРСР, інформація з якого перебуває у публічному доступі, [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушень, відповідальність за які передбачена ст. 1224 і ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400, 00 гривень. Вищевказаним судовим рішенням було встановлено наступне, зокрема: « [PERSON] 02.10.2022 року о 13.05 годині по вул. Кіровоградській, 38/58 в м. Києві, керуючи автомобілем «Шкода» д.н. [NUMBER] , не витримав безпечну дистанцію та не вибрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Тойота» д.н. [NUMBER] , чим порушив п.п. 2.3 б, 13.1 Правил дорожнього руху України, після чого місце пригоди залишив…». Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортний засобів № АР6129855 транспортний засіб «Skoda Octavia», д.н.з. [NUMBER] , станом на момент ДТП був забезпеченим і відповідальність водія застрахованою у ТДВ «СК «Гардіан». (а.с. 33) Судом встановлено, що подія, яка сталася 02.10.2022, є страховим випадком. Згідно із ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що на час скоєння 02.10.2022 ДТП, [PERSON] на відповідній правовій підставі володів транспортним засобом марки «Skoda Octavia», д.н.з. [NUMBER] , оскільки під час керування мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб. Іншого з матеріалів справи не вбачається. Внаслідок ДТП транспортний засіб марки «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності ТОВ «Інфо Транс Сервіс» і яким на відповідній правовій підставі володів [PERSON] на час ДТП (а.с. 22-22зв., 21-32зв.), був пошкоджений. Судом встановлено повідомлення 03.10.2022 [PERSON] страхової компанії про настання страхового випадку. (а.с. 19-19зв.) 02.11.2022 ТОВ «Інфо Транс Сервіс» звернулось до ТДВ «СК «Гардіан» із заявою про виплату страхового відшкодування шляхом перерахування коштів на рахунок ТОВ «Інфо Транс Сервіс». (а.с. 20) Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Частиною першою статті 25 Закону України «Про страхування» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком. На підставі страхового акту № G-20950-1 від 15.11.2022 ТДВ «СК «Гардіан» було виплачено 4 630, 00 гривень страхового відшкодування на рахунок ТОВ «Інфо Транс Сервіс», що підтверджується платіжною інструкцією № 167366 від 15.11.2022. (а.с. 23зв.) Згідно із ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.12.2022 у справі № 752/14667/22 встановлено, що 02.10.2022 [PERSON] після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Так, відповідно до підпункту пп. «в» пп. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, що узгоджується із п. «в» ч. 1 ст. 37 діючого Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпечуваного транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Таким чином, у ТДВ «СК «Гардіан» виникло право звернення до суду із вимогою про стягнення з відповідача на його користь страхового відшкодування в порядку регресу. Однак, 14.08.2025 між ТДВ «СК «Гардіан» та ФОП [PERSON] було укладено договір № 1/Г про відступлення права вимоги, зокрема до [PERSON] (а.с. 7-11) Так, згідно із п. 3.13 вищевказаного договору право вимоги переходить від ТДВ «СК «Гардіан» до ФОП [PERSON] з моменту перерахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора. У відповідності до додатку № 1 до вищевказаного договору до ФОП [PERSON] від ТДВ «СК «Гардіан» переходить право вимоги, зокрема до [PERSON] (а.с. 10-11) На виконання умов вищевказаного договору ФОП [PERSON] 20.08.2025 сплатила ТДВ «СК «Гардіан» в повному обсязі ціну договору, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією. (а.с. 12) Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що ні умовами договору, ні законом не встановлено заборону заміни кредитора без згоди боржника у зобов`язаннях по вищевказаному договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортний засобів. Суду не надано доказів повідомлення відповідача про відступлення прав вимог, однак судом прийнято до уваги, що у відповідності до ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Доказів того, що вищевказаний договір № 1/Г про відступлення права вимоги визнаний недійсним, суду не надано. Судом прийнято до уваги, що у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Таким чином, після перерахування ФОП [PERSON] коштів у розмірі ціни договору у повному обсязі на рахунок ТДВ «СК «Гардіан» за вищевказаним договором № 1/Г про відступлення права вимоги від 14.08.2025, відбулось одиничне, тобто сингулярне правонаступництво. З цього часу ФОП [PERSON] стала новим кредитором відповідача за договором страхування у даних правовідносинах. Відповідачем не доведено суду, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі від 06.11.2025 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Згідно із ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному у ст. 13 ЦПК України саме відповідач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються його заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Правом на подання відзиву на позовну заяву, у якому відповідач міг би викласти свої заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими він не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, не скористався. Відповідачем не оспорювався розмір пред`явленої до відшкодування страхової виплати. При цьому, судом враховується стандарт доказування «більшої вірогідності». Таким чином, дослідивши письмові пояснення викладені позивачем у позові та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 4 630, 00 гривень. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного. Судом встановлено сплату позивачкою судового збору в сумі 1 211, 20 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 233 від 21.01.2026. (а.с. 62) Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 211, 20 гривень. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судом встановлено, що 20.08.2025 між ФОП [PERSON] та адвокатом Каплею А.С. було укладено договір про надання правової допомоги № 4, на підставі якого видано ордер. (а.с. 5, 34-34зв.) Згідно Єдиного реєстру адвокатів України Капля А.С. є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 6115/10 від 07.07.2017. Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження виконання адвокатом умов вищевказаного договору суду надано акт приймання-передачі наданих послуг від 23.08.2025. (а.с. 35-36) Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Із акту приймання-передачі наданих послуг від 23.08.2025 вбачається надання адвокатом Каплею А.С. правничої допомоги позивачці щодо підготовки (написання) позовної заяви про відшкодування шкоди і подання її до суду, вартість якої становить 3 000, 00 гривень. (а.с. 35-36) Суду не надано доказів сплати позивачем гонорару адвокату в межах даної цивільної справи. Однак судом враховано, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: approved