Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся в суд з означеним позовом. Мотивує тим, що Наказом Державного агентства резерву України №187-к від 20.07.2021 призначено Позивача на посаду директора державної організації «Комбінат «Троянда»» як переможця конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання, що належить до сфери управління Державного агентства резерву України. З Позивачем було укладено Контракт №4/21 від 20.07.2021 терміном з 21.07.2021 до 20.07.2025. У зв`язку із проведенням кримінального розслідування Держрезервом Наказом № 97-к від 13.10.2022 Позивача було відсторонено від виконання обов`язків. Ухвалою Пустомитівського районного суду від 14.06.2023 у задоволенні клопотання прокурора про відсторонення обвинуваченого [PERSON] від посади директора Державної організації «Комбінат «Троянда»» відмовлено. Вказану Ухвалу Пустомитівського районного суду від 14.06.2023 Позивач 14.06.2023 направив на офіційну електронну скриньку info@rezerv.gov.ua T.в.о.Голови Державного агентства резерву України [PERSON] , де зазначив, що готовий приступити до виконання обов`язків. Листом Державного агентства резерву України №2500/0/4-24 від 30.09.2024 Позивачу було повідомлено, що Єдиний майновий комплекс Державної організації «Комбінат «Троянда»» Державного агентства резерву України передано до сфери управління Адміністрації Державної прикордонної служби. Представник Позивача 22.10.2024, 30.10.2024, 21.11.2024 та 11.12.2024, звертався до Адміністрації Державної прикордонної служби України з приводу виконання Ухвали Пустомитівського районного суду від 14.06.2023 з пропозицією терміново допустити до виконання своїх посадових обов`язків [PERSON] , однак листами АДПСУ №06.1.3/71594-24 від 25.10.2024, № 08/79854-24 від 26.11.2024, №08/917-25 від 06.01.2025, відмовлено у допуску Позивача до виконання своїх обов`язків. Натомість, [PERSON] . Відповідач направив Попередження про наступне вивільнення (№ 08/81621-24-Вих від 03.12.2024, отримано 04.02.2025), підписане 22.11.2024 Головою ДПСУ Сергієм Дейнеко. Наказом Голови №779-ОС від 28.04.2025 розірвано трудовий договір (контракт) та звільнено Позивача з посади директора Державної організації «Комбінат «Троянда» у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення штату працівників (тобто за п.1 ч.1 ст.40 КЗпПУ, а також вирішено провести розрахунок, виплативши Позивачу за 29 календарних днів щорічної основної відпустки та вихідну допомогу. Так, згідно ч.2 ст.40 КЗпПУ «Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу», проте жодної іншої рівноцінної посади роботодавець позивачу не запропонував, як і не вказав причин неможливості перевести Позивача на іншу роботу. Не враховано і те, що згідно ч.3 ст.42 КЗпПУ «При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 5) учасникам бойових дій….», оскільки позивач має статус учасника бойових дій. Просить суд скасувати Наказ Голови Державної прикордонної служби України №779-ОС від 28.04.2025, зобов`язати Голову Державної прикордонної служби України [PERSON] поновити Позивача на посаді. В подальшому, подав уточнення позовних вимог та просив стягнути з Головного логістичного центру Державної прикордонної служби України заборгованість з заробітної плати з врахуванням індексу інфляції та 3% річних 2233881,98 гривень. [PERSON] та його представник адвокат Макар І.І. позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовні заяві, поданих поясненнях та уточненнях, просять такі задоволити повністю. Представник відповідача [INFO] Михайлюк А.З. проти позовних вимог заперечив, просить відмовити в задоволенні таких, мотиви виклав у відзиві на позов. Додав, що мали місце штатно організаційні зміни, позивача звільнили з займаної посади (цивільної), виплативши всі необхідні розрахункові виплати, оскільки рівнозначної посади не було, полковницька посада не могла бути йому запропонована, оскільки позивач не має відповідного військового звання. Крім того, позивач досяг пенсійного віку. Представник відповідача Адміністрації Державної прикордонної служби України Горошко В.П. також заперечив проти позовних вимог, показав, що Прикордонна служба реорганізована у Державну прикордонну службу України, введено новий штат, де посада директора відсутня. Замість неї введено військову посаду, посадовим вимогам якої позивач не відповідає, іншої рівнозначної цивільної осади не введено. На час війни, на посаду начальника Логістичного центру не може бути призначена цивільна особа, лише військова, яка має певне військове звання, таким вимогам позивач не відповідає. Додав, що на момент реорганізації позивач вже досяг 60-ти річного віку, граничного віку військовослужбовців. Мотиви заперечень проти позовних вимог виклав у відзиві на позов. Вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає, виходячи із таких мотивів. Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як визначено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Частинами п`ятою, сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що Наказом т.в.о. голови Державного агенства резерву України № 187-К від 20.07.2021 року призначено [PERSON] на посаду директора державної організації «Комбінат «Троянда» Державного агенства резерву України, як переможця конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, що належить до сфери управління Державного агенства резерву України на умовах укладеного контракту 21 липня 2021 року. Наказом Державного агенства резерву від 13.10.2022 №97-к [PERSON] було відсторонено від виконання обов?язків директора державної організації «Комбінат Троянда» Державного агенства резерву У країни на період здійснення службового розслідування, на підставі підпункту 2.5.2 контракту №4/21 від 20.07.2021. Такий не оскаржувався та не скасовувався. Ухвалою Пустомитівського районного суду від 14.06.2023 у задоволенні клопотання прокурора про відсторонення обвинуваченого [PERSON] від посади директора Державної організації «Комбінат «Троянда»» було відмовлено. Представник позивача зазначив, що оскільки у відсторонення позивача від посади директора було відмовлено, згідно вказаної ухвали суду, він негайно мав бути поновлений на такій посаді. Такі твердження представника позивача суд сприймає критично, оскільки така винесена в межах кримінального провадження та не має відношення до цивільно правових та трудових відносин позивача. Розпорядженням КМУ від 21.11.2023 року № 1111-р цілісний майновий комплекс ДО «Комбінат Троянда» Державного агенства резерву України і сфери управління Державного агенства резерву України передано до сфери управління Адміністрації Державної прикордонної служби. Для удосконалення організаційно штатної структури, директивою Адміністрації Держприкордонслужби від 06.12.2024 року № 10 ДСК реорганізовано (шляхом перетворення ДО « [INFO] (в/ч [NUMBER] ) затверджено та введено в дію новий штат). У новому штатному розписі цивільної посади директора не було введено, замість неї введено посаду начальника [INFO] , командира військової частини [NUMBER] , яка є військовою, може бути заміщена виключно військовослужбовцем (штатна категорія полковник). Оскільки позивач не мав звання військовослужбовця категорії полковник, інші вакантні цивільні посади, які б відповідали рівню професійної підготовки та компетентності у реорганізованому органі були відсутні, відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України, позивача письмово попереджено про наступне звільнення за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Згідно Попередження голови Державної прикордонної служби України від 27 грудня 2024 року, [PERSON] попереджено про наступне вивільнення. В такому зазначено, що відповідно до директиви Адміністрації Державної прикордонної служби раїни від 15 грудня 2024 року № 11-ДСК «Про організаційно-штатні заходи ану забезпечення Державної прикордонної служби України» змінено назву юридичної особи (ідентифікаційний код 14373294) Державної організації комбінат « [INFO] » Державної прикордонної служби України на [INFO] (військова частина [NUMBER] ) та затверджено й введено в дію новий штат органу забезпечення. Попереджено про наступне скорочення посади директора Державної організації «Комбінат «Троянда» Державної прикордонної служби України не пізніше ніж за два місяці з моменту вручення цього попередження. Відповідно до Вашої професійної підготовки та професійних компетентностей, вакантних посад, призначення на які віднесено до повноважень Адміністрації Державної прикордонної служби України, немає. Трудовий договір з Вами буде припинено та Ви будете звільнені з роботи відповідно до п. 1 ч.1 статті 40 Кодексу законів про працю України, з виплатою згідно зі статтею 44 Кодексу законів про працю України вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Як вбачається з заяви [PERSON] від 03.03.2025 року на ім`я Голови Державної прикордонної служби України, після отримання листа Анміністрації № 08/Г-2006/3692 від 26.02.2025 року та Попередження про вивільнення від 27.12.2024 року, з таким не погодився, зазначив, що зміна назви посади керівника установи чи підприємства не означає скорочення самої посади керівника, звільнення суперечить укладеному контракту, крім того має достатній досвід роботи на керівних посадах, три вищі освіти, також має допуск для роботи з таємними документами, є старшим лейтенантом запасу, учасником бойових дій (про що подав посвідчення УБД від 13.10.2016 року, видане Управлінням персоналу штабу командування СВ ЗС України). Згідно з Витягу з наказу Голови Державної прикордонної служби України № 779-ОС від 28 квітня 2025 року, розірвано трудовий договір та звільнено [PERSON] , директора Державної організації «Комбінат «Троянда» у зв`язку з змінами в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення штату працівників, 28 квітня 2025 року. Крім того, строк дії контракту № 4/21 від 20.07.2021, укладеного між Державним агенством резерву України та [PERSON] закінчився 20 липня 2025 року. Згідно практики Верховного Суду України, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч.3 ст.36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. При ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 ст.40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку. Так, в Державній організації «Комбінат «Троянда» Державної прикордонної служби України мало місце проведення організаційно-штатних заходів, адже відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.11.2023 року N? 1111-P та Наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 26.09.2024 N? 164 «Про затвердження акта приймання-передавання майнового комплексу Державної організації «Комбінат «Троянда» переведено Державну організацію «Комбінат «Троянда» Державного агентства резерву України (код ЄДРПОУ 14373294) у сферу управління Адміністрації Державної прикордонної служби України з 01.10.2024 року. Також листом Адміністрація Державної прикордонної служби України від 26.02.2025 N? 08/T- 2006/3692 проінформовано Позивача, що відповідно до його професійної підготовки та професійних компетентностей вакантних посад, призначення: на які віднесено до повноважень Адміністрації Державної прикордонної служби України немає. Тому трудовий договір з Позивачем був припинений та звільнено його з роботи відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, з виплатою згідно зі ст. 44 Кодексу законів про працю України вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Позивачу виплачено грошову компенсацію за 21 (двадцять один) календарний день щорічної основної відпустки за відпрацьований робочий рік з 21 липня 2021 року по 20 липня 2022 року та за 8 (вісім) календарних днів щорічної основної відпустки пропорційно до відпрацьованого часу з 21 липня 2022 року по 13 жовтня 2022 року, які були виплачені [PERSON] у грудні 2023 року у розмірі 18 928, 14 грн., про що додано копію особового розрахунку по заробітній платі. Також здійснено виплату вихідної допомоги (разової допомоги) у розмірі трьох місячних посадових окладів, але не менше середнього місячного заробітку. Враховуючи, що розмір посадового окладу Позивача становив 8243,00 грн., то відповідно йому було нараховано 24 729,00 грн. (8243 ? 3 = 24 729). На свої неодноразові звернення, як до Адміністрації Державної прикордонної служби України, так і до Державного агентства резерву України щодо допущення Позивача до виконання своїх посадових обов?язків на підставі винесеної Пустомитівським районним судом ухвали від 14.06.2023 року у справі N? 450/1971/23 про відмову у задоволенні клопотання прокурора щодо відсторонення [PERSON] від посади директора Державної організації «Комбінат «Троянда», Позивач отримав відмову, оскільки станом на момент винесення судом вищезгаданої ухвали останній перебував у трудових відносинах з Державним агентством резерву України на підставі контракту N? 4/21 від 20.07.2021року. Крім цього, рішення щодо відсторонення Позивача від виконання обов?язків директора Державної організації «Комбінат «Троянда» приймалось саме Державним агентством резерву України на підставі наказу від 13.10.2022 N? 97-к «3 кадрових питань». Згідно листа Держрезерву від 30.09.2025 року N? 2500/0/4-24 Позивачу було запропоновано з?явитись до Державного агентства резерву України для врегулювання питання щодо трудового законодавства, проте позивач не скористався запропонованою пропозицією. У постанові Верховного суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2020 року в справі №521/1892/18 зазначено, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника». В постанові від 16 лютого 2024 року в справі №947/7076/22 Верховний суд в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду виснував, що при розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення. Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків. Пункт 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України передбачає можливість розірвання трудового договору роботодавця у зв?язку зі змінами в організації виробництва і праці, зокрема ліквідацією, реорганізацією, банкрутством перепрофілюванням підприємства, установи, організації, а також скороченням чисельності або штату працівників, що в даному спорі і було зроблено. Крім того суд враховує, що позивач був директором Державної організації «Комбінат «Троянда», яку реорганізовано в Головний логістичний центр ДПС України (в/ч [NUMBER] ), затверджено та введено в дію новий штат. У новому штатному розписі цивільної посади директора не було введено, замість неї введено посаду начальника [INFO] , командира військової частини [NUMBER] , яка є військовою, може бути заміщена виключно військовослужбовцем (штатна категорія полковник). Позивач не має звання військовослужбовця категорії полковник, інші вакантні цивільні посади, які б відповідали рівню професійної підготовки та компетентності у реорганізованому органі були відсутні, позивача письмово попереджено про наступне звільнення за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, виплачено грошову компенсацію, чим дотримано вимоги цивільно правового законодавства, тому наказ про звільнення є чинним, підстав для задововолення позову немає. Разом із тим, всі похідні позовні вимоги (поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) від основної вимоги не мають під собою правового підгрунтя, адже рішення щодо припинення трудового договору та звільнення з роботи відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України є правомірним, таким що підтверджується нормам трудового законодавства, з урахуванням змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення штату працівників.

Outcome: dismissed