Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Пересипського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі ОМУ МЮУ про зняття арешту. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У 2025 році позивач дізнався, що за вищевказаною квартирою під номером [ADDRESS] значиться обтяження за реєстраційним номером 12387758 у вигляді арешту накладеного Четвертою одеською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси в рамках розгляду цивільної справи № 1527/4729/12 від 30.03.2012 року. Так, Ухвалою Суворовського районного суду в рамках розгляду цивільної справи № 1527/4729/12 від 30.03.2012 року заяву [PERSON] про забезпечення позову було задоволено, а саме накладено арешт на квартиру [ADDRESS] ) шляхом опечатування. Позивач вказує на те, що не має та не мав жодного відношення до вищевказаної цивільної справи, квартира, яка належить йому під номером [ADDRESS] не була об`єктом спору під час розгляду вищевказаної справи, а тому вказаний арешт накладено помилково. Четверта одеська державна нотаріальна контора припинила свою діяльність 19.10.2018 року, у зв`язку із чим позивач вимушений звернутись до суду. Оскільки, станом на сьогоднішній день [PERSON] позбавлений можливості іншим чином захистити свої права, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким зняти арешт накладений на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 30.03.2012 року за справою № 1527/4729/12, а саме зняти арешт зареєстрований 11.04.2012 року за реєстраційним номером обтяження 12387758, реєстратором: Четверта одеська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 30.03.2012 року, справа № 1527/4729/12, суддя Гудіна Н.І., об`єкт обтяження: квартира ціда/будівельний [ADDRESS] . Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд прийшов до висновку про проведення розгляду даної справи за участю сторін. Представник позивача [PERSON] [PERSON] у судове засідання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить суд провести розгляд справи за відсутності сторони позивача. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, сповіщалась судом про час та місце розгляду справи. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, сповіщались судом про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житлова квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями Свідоцтва про право власності від 18.10.2012 року та Витягу про державну реєстрацію прав № 36247774 від 14.11.2012 року. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що 2025 році останній дізнався, що за вищевказаною квартирою під номером 117 значиться обтяження за реєстраційним номером 12387758 у вигляді арешту накладеного Четвертою одеською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси в рамках розгляду цивільної справи № 1527/4729/12 від 30.03.2012 року. У провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 1527/4729/12 за позовом [PERSON] до ДП «Жилбуд», ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат», за участю третьої особи Управління капітального будівництва при Одеській міській раді про визнання договору про співпрацю по інвестуванню будівництва дійсним та визнання права власності на квартиру. Так, Ухвалою Суворовського районного суду в рамках розгляду цивільної справи № 1527/4729/12 від 30.03.2012 року заяву [PERSON] про забезпечення позову було задоволено, а саме накладено арешт на квартиру [ADDRESS] ) шляхом опечатування, що підтверджується наявною в матеріалах справи копіє вищевказаної ухвали. На підставі вказаної ухвали суду від 30.03.2012 року Четвертою одеською державною нотаріальною конторою до Державного реєстру речових прав було внесено запис про обтяження № 12387758, відповідно до якого було зареєстровано обтяження у виді арешту нерухомого майна, об`єкт обтяження: квартира, ціла/будівельний [ADDRESS] , адреса: [ADDRESS] . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 449522357 від 28.10.2025 року на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] накладено арешт. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а відповідно до ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном Пункт 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» містить роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору, або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 03.06.2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Судом встановлено, що ухвалою про забезпечення позову було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , разом з тим із наданих матеріалів вбачається, що фактично арешт накладено на квартиру [ADDRESS] , тобто на інший об`єкт нерухомого майна, ніж визначений у резолютивній частині відповідної ухвали суду. Така невідповідність між змістом судового рішення та його фактичним виконанням свідчить про накладення арешту на майно без належної правової підстави. Окрім того, судом встановлено, що [PERSON] щодо майна якого накладено арешт, не був стороною у справі, в межах якої постановлено ухвалу про забезпечення позову. Застосування заходів забезпечення позову можливо виключно в межах конкретного судового провадження та щодо його учасників. З огляду на вищевикладене, суд констатує, що в матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в продовженні дії заборони вищезазначеного майна. Пунктом 7 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1844/5 від 14.12.2012 року передбачено, що у разі коли при розгляді заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якої державній реєстрації підлягає припинення обтяження речового права на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в Державному реєстрі прав, встановлено наявність запису про таке обтяження в Реєстрах, державний реєстратор переносить відомості запису про таке обтяження до спеціального розділу Державного реєстру прав, після чого на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію припинення обтяження речового права на нерухоме майно вносить запис про припинення такого обтяження до Державного реєстру прав. Таким чином, накладення обтяження та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обмежує права позивача як власника, щодо вільного розпорядження та користування своїм майном. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності обтяження накладеного на майно позивача, порушується право позивача на вільне володіння та розпорядження своїм майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття заборон з відчуження майна. На підставі та

Outcome: approved