Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) звернулася до суду з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) про поділ майна подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що між нею та [PERSON] , 26 липня 2014 року було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис про шлюб № 990. [INFO] у них народилася спільна донька - [PERSON] . Під час шлюбу, а саме у 2016 році ними придбано у власність земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0495 га, кадастровий номер 7110136400:02:056:0039, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На вказаній вище ділянці вони розпочали будівництво житлового будинку з мансардою та гаражем, загальною площею 188, 7 кв.м. і в 2017 році побудований будинок введений в експлуатацію, видано технічний паспорт та зареєстровано право власності. Ухвалою Придніпровського районного суму міста Черкаси від 20 березня 2020 року на будинок та земельну ділянку, що знаходяться по [ADDRESS] накладено арешт. Просить визнати земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0495 га, кадастровий номер 7110136400:02:056:0039, об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] ; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на1/2 частину земельної ділянки площею 0,0495 га., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати житловий будинок з мансардою та гаражем, загальною площею 188,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] ; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з мансардою та гаражем, загальною площею 188, 7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 02 квітня 2020 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання. 24 квітня 2020 року через канцелярію суду відповідач [PERSON] надав Відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що ознайомившись з позовною заявою та письмовими доказами, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме вимогою щодо визнання земельної ділянки площею 0,0495 і жилого будинку з мансардою та гаражем загальною площею 188,7 кв.м., що зареєстровані на нього за адресою: [ADDRESS] обєктами спільної власності подружжя та визнання частини вказаних об`єктів нерухомого майна за позивачем, вважає, що зазначені вимоги не можуть бути задоволені, так як не ґрунтується на приписах законодавства, а факти викладені в позовній заяві не відповідають фактичним обставинам, з огляду на наступне. Вказує, що твердження позивача про те, що нібито у 2016 році позивач разом з відповідачем за сімейні гроші придбали у власність земельну ділянку, а потім на цій ділянці за сімейні гроші вони розпочали будівництво жилого дому з гаражем, а побудований ними з відповідачкою будинок був введений в експлуатацію в 2017 році, а тому, вказане нерухоме майно є спільною власністю подружжя, незважаючи на те, що всі документи оформлені на нього є безпідставними. Оскільки, вказана земельна ділянка купувалась за гроші його батька [PERSON] , який має свій бізнес, підприємства, довгий час працював і заробляв ці гроші, він же особисто знайшов цю ділянку землі через ріелтора та подарував гроші особисто йому для придбання вказаної земельної ділянки. Позивач про це знала, тому, питання на кого буде оформлюватись земельна ділянка нею не ставилось взагалі. При купівлі земельної ділянки 30 березня 2016 року він сплатив повну вартість цієї земельної ділянки вказаною сумою грошей, що були подаровані йому його батьком. Тобто, вважає, що вказане майно набуте за час шлюбу, але кошти які належали йому особисто. В зв`язку з цим фактом спірна земельна ділянка була оформлена на нього, а не на позивачку, чи на них в рівних частинах. І на протязі 4 років у неї не ставало питання про оформлення частки земельної ділянки на неї. І лише після припинення фактичних шлюбних відносин позивач намагається незаконно заволодіти часткою його земельної ділянки. Та обставина, що у нотаріуса вона дала письмову згоду на оформлення вказаної земельної ділянки на його ім`я лише підтверджує той факт, що вона не заперечувала проти вказаного оформлення та, що він надає правдиві пояснення про вищевказані обставини придбання ним земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також, вказує на те, що не відповідають дійсності твердження позивача, що нібито вони з нею в період з 30 березня 2016 року (час купівлі земельної ділянки) розпочали будівництво житлового будинку з мансардою а гаражем, загальною площею 188,7 кв.м., а вже в червні 2017 року вони з нею побудований будинок ввели в експлуатацію, отримали технічний паспорт та зареєстрували право власності на спірний будинок. На той період часу у їхньої з позивачем сім`ї разом та окремо у кожного з них не було грошових коштів на придбання земельної ділянки, а тим більше на будівництво житлового будинку. В період з 2016 року по 2017 роки працював менеджером та мав прибуток лише у вигляді заробітної плати в розмірі 50151 грн. 28 коп. в 2016 році та 55775 грн. 81 коп. в 2017 році. Позивач взагалі в період з 2015 року по травень 2017 року перебувала у відпустці за доглядом за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому, вона проживала за рахунок доходів від його зарплати, про що позивач і вказала в розділі 11 своєї декларації державного службовця за 2017 рік. Будинок будувався його батьком [PERSON] за особисті кошти та кошти його дружини [PERSON] . Так, батько [PERSON] 04 квітня 2016 року заключив договір підряду на проектні роботи для цього будинку та оплатив за особисті гроші за проект будівництва в розмірі 20000 грн. Потім його батько 07 червня 2016 року заключив договір підряду на будівництво цього будинку та оплатив за особисті гроші за будівництво житлового будинку з мансардою та гаражем за адресою: [ADDRESS] в розмірі 1331475 грн. в період з червня по грудень 2016 року. Також, вказує, що батьком покупалися за його особисті кошти та кошти його дружини всі необхідні будівельні матеріали для будівництва цього житлового будинку. Лише частково будинок будувався за його особиcті кошти від продажу в серпні 2016 року, особистого автомобіля CITROEN C4 (2014 року випуску), який він придбав 19 лютого 2014 року по договору купівлі-продажу № 46/1 з ПП «АТ Автоінвестстрой - Черкаси»), до шлюбу з позивачем. Іншу частину особистих грошей від продажу вказаного автомобіля CITROEN C4 він витратив на покупку автомобіля AUDI A6QUATTRO (2004 року випуску). Просить в задоволенні позовних вимог позивача щодо визнання земельної ділянки площею 0,0495 і жилого будинку з мансардою та гаражем загальною площею 188,7 кв.м., що зареєстровані за [PERSON] за адресою: [ADDRESS] об`єктами спільної власності подружжя та визнання 1/2 частини вказаних об`єктів нерухомого майна за [PERSON] відмовити повністю. 06 травня 2020 року через канцелярію суду позивач [PERSON] надала заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначено, що в період шлюбу нею та відповідачем було придбано за спільні кошти подружжя чотири автомобіля, а саме: -MERSEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI, 2006 року випуску, який було зареєстровано за [PERSON] , [INFO] , а в подальшому без її згоди перереєстровано на нового власнику по договору купівлі-продажу укладеному в СГ 19 лютого 2020 року; -HONDA CIVIC, 1999 року випуску, який було зареєстровано за [PERSON] 19 жовтня 2019 року, а в подальшому без її згоди перереєстровано на нового власника по договору купівлі-продажу укладеному в СГ 19 лютого 2020 року; -AUDI A6 3.0 QUATRO, 2006 року випуску, який було зареєстровано за [PERSON] 26 серпня 2016 року, а в подальшому без її згоди перереєстровано на нового власника по договору купівлі-продажу укладеному в СГ 27 лютого 2020 року; -NISSAN PATHFINDER, 1997 року випуску, який було зареєстровано за [PERSON] 19 листопада 2015 року, а в подальшому без її згоди перереєстровано на нового власника по договору купівлі-продажу укладеному в СГ 19 лютого 2020 року Вказує, що з січня 2020 року їхня сім`я з відповідачем припин.ила існувати як сім`я, а саме, вони не вели спільного господарства, в них був відсутній спільний бюджет, вони проживали в будинку як чужі люди. В лютому 2020 року відповідач почав ставити питання коли вона з їхньою спільною дочкою виїдуть з будинку по [ADDRESS] до іншого помешкання. Вона, в свою чергу, повідомила, що буде звертатися до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. Почувши це, відповідач 19 лютого 2020 року та 27 лютого 2020 року відчужує вказані автомобілі. Тобто, відповідач готувався до процесу розірвання шлюбу і розподілу майна і переоформив спірні автомобілі куплені ними в шлюбі на інших осіб. Виходячи із аналізу оголошень на сайті авто-ріа про продаж аналогічних авто мілів з аналогічними характеристиками, вона дійшла висновку, що вартість відчуженого відповідачем автомобіля MERSEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI, 2006 року випуску, на даний час становить в середньому 224631 грн., вартість автомобіля HONDA CIVIC, 1999 року випуску, на даний час становить в середньому 108009 грн. 00коп., вартість автомобіля AUDI A6 3.0 QUATRO, 2006 року випуску, на даний час становить в середньому 211224 грн. 00 коп., вартість автомобіля NISSAN PATHFINDER, 1997 року випуску, на даний час становить в середньому 139411 грн. 00коп., із зазначених сум про вартість автомобілів вона і виходила при визначення ціни позову. Вказує, що в разі, якщо відповідач погодиться з такою сумою, вона згідна на присудження їй відшкодування в розмірі 453953 грн. 00коп., виходячи з її права на 1/2 частку у праві власності на спірні автомобілі. Просить визнати автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI, 2006 року випуску, об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість 1/2 частини вказаного автомобіля, який був відчужений ним не в інтересах сім`ї, в розмірі 112315 грн.50 коп.; визнати автомобіль HONDA CIVIC, 1999 року випуску, об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість 1/2 частини вказаного автомобіля, який був відчужений ним не в інтересах сім`ї, в розмірі 54004грн.50 коп.; визнати автомобіль AUDI A6 3.0 QUATRO, 2006 року випуску, об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість 1/2 частини вказаного автомобіля, який був відчужений ним не в інтересах сім`ї, в розмірі 105 612 грн.00 коп.; визнати автомобіль NISSAN PATHFINDER, 1997 року випуску, об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість 1/2 частини вказаного автомобіля, який був відчужений ним не в інтересах сім`ї, в розмірі 69705 грн.50 коп. та судові витрати стягнути з відповідача. 18 травня 2020 року ухвалою суду вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, почато підготовче провадження, призначено підготовче судове засідання. 24 червня 2020 року через канцелярію суду відповідач [PERSON] надав відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якому зазначено, що твердження позивача про те, що нібито в період шлюбу (з 2015 по 2019 роки) позивачем разом з відповідачем за сімейні гроші (спільні гроші подружжя) було придбано 4 автомобілі, а тому, вказане рухоме майно є спільною власністю подружжя є безпідставними. Зазначає, що вказане позивачем спірне рухоме майно набуте за час шлюбу, але не в інтересах сім`ї та за кошти, які належали особисто йому або його батькові [PERSON] . В зв`язку з цим спірні автомобілі були оформлені на нього, а не на його дружину, чи на них обох в рівних частках. І на протязі 4 років у неї не було питань про оформлення частини автомобілів на неї. І лише після припинення фактичних шлюбних відносин позивач намагається незаконно заволодіти частиною вартості автомобілів. Зазначає, що з позовної заяви позивача про розподіл майна та заяви про збільшення позовних вимог можливо зробити висновок, що за твердженням позивача в період з 2015 року по травень 2019 року ними за сімейні гроші було придбано рухомого та нерухомого майна на загальну суму не менше 1876906 грн. 00 коп., з них вартість рухомого майна 907906 грн. 00 коп. (загальна вартість автомобілів, згідно заяві про збільшення позовних вимог від 06 травня 2020 року) та вартість спірного нерухомого майна 969000 грн. 00 коп. (в тому числі 99000 грн.00коп. вартість земельної ділянки та 870000 грн. 00коп. вартість житлового будинку, про що вказувала [PERSON] в своїх деклараціях державного службовця за 2017-2018 роки). Вказує, що такі твердження також не відповідають дійсності і фактичним обставинам справи, так як на той період часу у їхньої сім`ї разом та окремо у кожного з них не було грошових коштів ні на придбання автомобілів, ні на придбання земельної ділянки, а тим більше на будівництво житлового будинку. В 2017 році позивач проживала за рахунок доходів від його зарплати та своєї заробітної плати за основним місцем роботи в розмірі 70237 грн. 00 коп. на рік, про що [PERSON] і вказала в розділі 11 своєї декларації державного службовця за 2017 рік. В 2018 році позивач проживала за рахунок доходів від його зарплати та своєї заробітної плати, отриманої за основним місцем роботи в розмірі 152328 грн. 00 коп. на рік, про що [PERSON] і вказала в розділі 11 своєї декларації державного службовця за 2019 рік. Інших доходів ні у позивача, ні у відповідача в період часу з 2015 по 2019 роки не було. Отримані ним та позивачем за цей період часу грошові кошти заробітної плати складають приблизно 7420 грн. 00коп. на місяць, які вони витрачали на свої сімейні потреби, їжу, одяг, сплату комунальних послуг та інше. Вільних спільних грошових коштів на придбання рухомого та нерухомого майна у них теоретично та фактично не було. Вказує, що частину грошей в сумі 332000 грн. 00коп. (що еквівалентно 13130 доларів США) , яку отримав від продажу автомобіля CITROEN C4, він передав своєму батькові [PERSON] для будівництва спірного житлового будинку. Отже, придбаний 19 лютого 2014 року і зареєстрований 27 лютого 2014 року автомобіль марки CITROEN C4 є його особистою приватною власністю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України. Придбаний і зареєстрований 26 серпня 2016 року автомобіль марки AUDI A6QUATTRO є, також, його особистою приватною власністю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. 01 липня 2020 року ухвалою суду, занесеною до Протоколу судового засідання, залучено в якості третіх осіб, що не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] та [PERSON] . 23 квітня 2020 року через канцелярію суду [PERSON] надав зустрічну позовну заяву до [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] про визнання особистою приватною власністю земельної ділянки та будинку, мотивуючи його тим, що він є сином [PERSON] . [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 03 січня 2013 року. Стверджує, що майно земельна ділянка за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 7110136400:02:056:0039, площею 0,0495 га і будинок [ADDRESS] хоча й набуті ним у період шлюбу, але за його особисті приватні гроші та за майно і кошти, які є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON] , отже і земля і будинок не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON] , а є його особистою приватною власністю. Стверджує, що земля і будинок, які в первісному позові [PERSON] просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і визнати за нею право на частку в розмірі 1/2 і землі і будинку, є його особистою приватною власністю, оскільки, це майно хоча й набуто ним у період шлюбу, але за його особисті приватні кошти та за майно і кошти, які є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] виходячи з наступного. [PERSON] та ФОП [PERSON] уклали Договір про надання інформаційних (консультаційних) послуг щодо пошуку об`єкта нерухомості з метою його купівлі від 03 лютого 2016 року № 15/16. В Договорі № 15/16 зазначено (розділ 1), що замовник [PERSON] доручає, а виконавець ФОП [PERSON] за плату (розділ 4) зобов`язується надати спеціальну інформацію та кваліфіковану консультацію з питань купівлі об`єкта нерухомості земельної ділянки та сприяти нотаріальному оформленню і державної реєстрації Договору купівлі-продажу на придбану нерухомість. Виконуючи умови розділів 1 і 4 Договору № 15/16, [PERSON] в одному з окремих приміщень за адресою [ADDRESS] , де здійснює приватну нотаріальну діяльність приватний нотаріус Романій Н.В.. 30 березня 2016 року підписав разом з ФОП [PERSON] акт приймання-передачі послуг від 30 березня 2016 року № б/н, в тексті якого зазначено про належне виконання Договору № 15/16 і сплатив на користь останньої визначену в п. 4.1. Договору № 15/16 винагороду в розмірі 5000 грн. 00 коп. [PERSON] і [PERSON] в присутності [PERSON] , [PERSON] , ФОП [PERSON] в одному з окремих приміщень за адресою [ADDRESS] , де здійснює приватну нотаріальну діяльність приватний нотаріус Романій Н.В., в письмовій формі уклали договір дарування грошей від 30 березня 2016 року, згідно з яким [PERSON] подарував своєму сину [PERSON] гроші в розмірі 115000 грн. 00 коп. Отже, грошові кошти в сумі 115000 грн.00коп. є його особистою приватною власністю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України. [PERSON] , діючи на підставі нотаріально посвідченої довіреності від імені [PERSON] , продав, а [PERSON] , за нотаріально посвідченою згодою [PERSON] , за подаровані [PERSON] грошові кошти, одразу після вчинення договору дарування грошей, не залишаючи приміщення за адресою [ADDRESS] , де здійснює приватну нотаріальну діяльність приватний нотаріус Романій Н.В., купив земельну ділянку, площею 0,0495 га, що розташована в [ADDRESS] , з кадастровим номером 7110136400:02:056:0039. Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 30 березня 2016 року № б/н посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В, нотаріальний бланк серії НАТ 727577, зареєстрований в реєстрі за № 2674. Отже, зазначає, що земля є його приватною власністю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України. [PERSON] , як замовник, та ФОП [PERSON] , як виконавець, уклали договір підряду на проектні роботи від 04 квітня 2016 року № б/н. В договорі проекту зазначено (стаття 1 і 2), що виконавець ФОП [PERSON] зобов`язується виконати роботи по створенню архітектурно-дизайнерського проекту по об`єкту, згідно архітектурно-планувального завдання, а замовник [PERSON] зобов`язується здійснити оплату в строки, зазначені в ст. 3 цього договору. Об`єкт проектування буде розташований за адресою [ADDRESS] . Загальна вартість даного договору на проведення проектних робіт становить 20000 грн.00коп. Виконуючи умови ст.ст. 1,2 і 3 договору проекту, [PERSON] 04 квітня 2016 року сплатив на користь ФОП [PERSON] 20000 грн.00коп., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 01 квітня 2016 року № б/н. [PERSON] , як замовник, та ФОП [PERSON] , як виконавець, уклали договір підряду на будівництво від 07 червня 2016 року № б/н. В статті 2 «Предмет Договору» договору будівництва зазначено, що виконавець зобов`язується збудувати (власними силами або з залученням третіх осіб та субпідрядників) в обумовлені строки та з належною якістю будинок (надалі виконати комплекс будівельних робіт) на земельній ділянці, яка належить замовнику (або використовується замовником) на законних підставах за адресою: [ADDRESS] (пункт 1.1.). Замовник зобов`язується здійснювати власний контроль строків та якості робіт та прийняти роботи згідно умов п. 3 цього договору, зобов`язується вчасно прийняти та оплатити проведені роботи, сплачувати авансові платежі на виконання робіт та придбання матеріалів згідно умов п. 3 цього договору (пункт 1.2.). Виконавець здійснює комплекс робіт з будівництва та пов`язані з ним інші роботи відповідно з вимогами погодженої з замовником проектної документації та кошторису (специфікацій), який визначає обсяг, зміст та вартість робіт. Проектна документація готується виконавцем за рахунок замовника на умовах, визначених окремим договором (речення 1 і2 пункту 1.3.). В пункті 2.1. статті 2 «Ціна договору» Договору будівництва зазначено, що загальна вартість робіт складає 1331475 грн. 00 коп. Крім цього, з огляду на зміст речення 1 і 2 пункту 1.3 цього договору, детальний обсяг, зміст та вартість робіт зазначена в Специфікації «Котедж плюс» комплектація «Під ключ» і становить 1331475 грн. 00коп. В пунктах 3.1., 3.3. статті 3 «Терміни виконання робіт» Договору будівництва зазначено, що виконавець зобов`язується на протязі 180 календарних днів виконати комплекс робіт з будівництва. Замовник зобов`язується підписати акт прийому-передачі робіт протягом 5 робочих днів з моменту надання акту виконавцем. В статті 4 «Порядок та терміни оплати» договору будівництва зазначено про умови оплати робіт замовником. Згідно договору будівництва в строк з 07 червня 2016 року по 22 грудня 2016 року [PERSON] сплатив на користь ФОП [PERSON] ціну цього договору в загальній грошовій сумі 13331475 грн. 00коп. та [PERSON] і ФОП [PERSON] підписали акти приймання-передачі виконаної роботи, що підтверджується: квитанцією до прибуткового касового ордеру від 07 червня 2016 року № б/н на суму 560000 грн.00 коп.; актом приймання-передачі виконаної роботи від 10 серпня 2016 року № 1/2016, квитанцією до прибуткового касового ордеру від 10 серпня 2016 року № б/н на суму 440000 грн.00 коп.; актом приймання-передачі виконаної роботи від 22 грудня 2016 року № 2/2016, квитанцією до прибуткового касового ордеру від 22 грудня 2016 року № б/н на суму 331475 грн. 00 коп.; актом приймання-передачі виконаної роботи від 04 квітня 2017 року № 3/2017. Також, вказує, що він був власником нового автомобіля марки CITROEN C4, 2014 року випуску, який придбав за 227720 грн. 00 коп., що еквівалентно 26214,20 доларів США, згідно договору-продажу від 19 лютого 2014 року № 46/1, зареєстрував на своє ім`я 27 лютого 2014 року та 23 серпня 2016 року продав його за 581700 грн. 00 коп., що еквівалентно 23000,13 доларів США. Ці обставини підтверджуються Договором № 46/1, довідкою ТСЦ МВС № 7141 від 31 березня 2020 року № 31/23/41-848. За частину отриманих від продажу автомобіля марки CITROEN C4 грошових коштів в сумі 250000 грн. 00 коп. (що еквівалентно 9870 доларів США0 він придбав 26 серпня 2016 року автомобіль марки AUDI A6QUATTRO, 2004 року випуску, цього ж дня зареєстрував на своє імя та 27 лютого 2020 року продав його. Іншу частину отриманих від продажу автомобіля марки CITROEN C4 грошових коштів в сумі 332000 грн. 00 коп., що еквівалентно 13130 доларів США) він передав [PERSON] для виконання Договору будівництва. Отже, придбаний 19 лютого 2014 року і зареєстрований 27 лютого 2014 року автомобіль марки CITROEN C4 є його особистою приватною власністю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України. Придбаний і зареєстрований 26 серпня 2016 року автомобіль марки Ауді А6 є його особистою власністю на підставі п.3 ч. 1 ст. 57 СК України. З огляду на правила пунктів 1-3 ч. 1 ст. 57 СК України, Договір № 15/16, Договір дарування грошей від 30 березня 2016 року, Договір купівлі землі, Договір проекту, Договір будівництва, Договір № 46/1 та Довідку ТСЦ МВС № 7141 придбана ним 30 березня 2016 року земля є його особистою приватною власністю. Також, зареєстрований 07 червня 2017 року за ним на праві власності будинок є новою річчю, яка виготовлена (створена) за особисті кошти та за майно і кошти, які є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , та є особистою приватною власністю [PERSON] . Вважає, що з причини виготовлення (створення) будинку (нової речі) не тільки за його особисті приватні кошти, а й за майно і кошти, які є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , то судове рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Просить задоволити зустрічний позов повністю і визнати земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7110136400:02:056:0039, площею 0,0495 га та будинок [ADDRESS] , особистою приватною власністю чоловіка [PERSON] . 23 липня 2020 року ухвалою суду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання земельної ділянки та будинку особистою приватною власністю об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] про поділ майна подружжя. 07 серпня 2020 року через канцелярію суду позивач [PERSON] надала відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] , зазначаючи, що вважає, що даний позов не підлягає до задоволення в повному обсязі, оскільки, позивачем не надано належних та допустимих доказів які б свідчили про те, що спірне майно є особистою приватною власністю [PERSON] . По-перше, заперечення щодо позовної вимоги щодо визнання земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 7110136400:02:056:0039, площею 0,0495 га особистою приватною власністю [PERSON] . Позивач за зустрічним позовом вказує в позовній заяві, що йому нібито його батько [PERSON] подарував гроші в сумі 115000 грн. 00 коп., що не відповідає дійсності. Оскільки на купівлю земельної ділянки в нас були власні заощадження з чоловіком. На її думку, договір дарування укладений між [PERSON] та [PERSON] 30 березня 2016 року , згідно якого нібито [PERSON] подарував [PERSON] 115 000 грн. 00коп. є нікчемним правочином. Про існування вказаного договору дарування їй нічого не було відомо. Оформляючи у нотаріуса договір купівлі - продажу земельної ділянки від 30 березня 2016 року, серія та номер: 2674, її чоловік [PERSON] розрахувався їхніми сімейними коштами, і не повідомляв її, що його батько подарував йому гроші. При укладенні договору купівлі-продажу земельної ділянки, вона як дружина покупця [PERSON] надала письмову згоду на купівлю вказаної земельної ділянки, яка зберігається в приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В., та нотаріус Романій Н.В. роз`яснила сторонам угоди, та їй що вказана земельна ділянка є об`єктом спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] . Також, зазначає, що 30 березня 2016 року в приміщенні де знаходиться офіс нотаріуса Романій Н.В. було підписано тільки договір купівлі-продажу земельної ділянки, а договір дарування коштів її чоловікові не укладався, і ніякі кошти не дарувалися. Вона впевнена, що договір дарування коштів написаний перед подачею зустрічного позову, та спрямований на те, аби її позбавити можливості виділити частку майна із спільного майна подружжя. [PERSON] (батько мого колишнього чоловіка) є розумною людиною, і якби в нього було бажання подарувати кошти своєму синові [PERSON] , то того ж 30 березня 2016 року, коли вчинявся договір купівлі-продажу земельної ділянки по [ADDRESS] , було б і укладено договір дарування коштів на свого сина [PERSON] та посвідчено нотаріально, як того вимагає ч. 5 ст. 719 ЦК України. Враховуючи те, що договір дарування укладений між [PERSON] та [PERSON] 30 березня 2016 року, згідно якого нібито [PERSON] подарував [PERSON] 115 000 грн. 00коп. є нікчемним правочином, то й посилання позивача за зустрічним позовом на матеріальну норму, а саме п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто є особистою приватною власністю чоловіка, дружини, є безпідставними, оскільки ґрунтуються на неналежних та недопустимих доказах. По-друге, заперечення щодо позовної вимоги щодо визнання житлового будинку за адресою [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON] . Будинок по [ADDRESS] побудований за спільні кошти подружжя [PERSON] та [PERSON] . Вказує, що її чоловік [PERSON] постійно працював і працює до цього часу в ФОП [PERSON] ( [PERSON] є батьком [PERSON] ), і не дивлячись на те, що згідно довідки про заробітну плату [PERSON] його заробітна плата є не такою великою, її на той час чоловік [PERSON] приносив додому свій заробіток щомісяця значно більший, чим його офіційна заробітна плата. Вона на даний час розуміє, що оформлений [PERSON] був у ФОП [PERSON] на значно меншу заробітну плату, чим йому реально виплачував ФОП [PERSON] (мабуть для того аби сплачувати податки в меншому розмірі). З приводу договору підряду на проектні роботи від 04 квітня 2016 року, договору підряду на будівництво від 07 червня 2016 року зазначає, що їй невідомо чому вказані договори підписував батько її чоловіка. Зазначає, що [PERSON] допомагав її чоловікові та своєму синові в організації будівництва, в нього в силу свого життєвого досвіду є більше вмінь та знання в прийнятті рішень, а організація будівництва не проста справа, тому [PERSON] і допомагав їм саме в цьому, тому і вказані договори мабуть укладенні саме з ним. Але зазначає, що саме її чоловік [PERSON] , а не [PERSON] , звертався до компетентних органів з приводу повідомлення про початок будівництва житлового будинку по [ADDRESS] . Декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ЧК 142171510396 видана 31.05.2017 року Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради була видана на ім`я її чоловіка. З приводу квитанцій доданих до зустрічної позовної заяви, згідно яких нібито ФОП [PERSON] прийняв від [PERSON] 1 331 457 грн. 00коп. вказує, що в неї виникають сумніви з приводу дійсності вказаних квитанцій, а саме: По-перше, їй відомо, що гроші за будівництво будинку вносив її чоловік [PERSON] , по - друге, ФОП [PERSON] не мав права приймати готівкою від фізичною особи суму не більшу ніж 150 000 грн. 00коп. А згідно поданих до зустрічної позовної заяви квитанцій до прибуткового касового ордеру сума приймалася більшою ніж 150 000 грн. 00коп. Правове обґрунтування того, чому ФОП [PERSON] не міг приймати готівкою від фізичної особи суму більшу ніж 150 000 грн. 00коп. ФОП [PERSON] , є платником податку 3 групи зі ставкою 5% . Згідно ст. 296.10. Податкового кодексу України Реєстратори розрахункових операцій не застосовуються платниками єдиного податку: першої групи; другої і третьої груп (фізичні особи - підприємці) незалежно від обраного виду діяльності, обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 1000000 гривень. У разі перевищення в календарному році обсягу доходу понад 1000000 гривень застосування реєстратора розрахункових операцій для такого платника єдиного податку є обов`язковим. Застосування реєстратора розрахункових операцій розпочинається з першого числа першого місяця кварталу, наступного за виникненням такого перевищення, та продовжується у всіх наступних податкових періодах протягом дії свідоцтва платника єдиного податку. Тобто, ФОП [PERSON] приймаючи грошові кошти готівкою на підставі квитанцій до прибуткового касового ордеру у касу, повинен керуватися Постановою Правління НБУ від 15.12.2004 №637 « Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні». Відповідно до зазначеної Постанови НБУ: 2.1. Підприємства (підприємці), які відкрили поточні рахунки в банках і зберігають на цих рахунках свої кошти, здійснюють розрахунки за своїми грошовими зобов`язаннями, що виникають у господарських відносинах, пріоритетно в безготівковій формі, а також у готівковій формі (з дотриманням чинних обмежень) у порядку, установленому законодавством України. 2.2. Підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів. Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку. 2.3. Підприємства (підприємці) мають право здійснювати розрахунки готівкою між собою та/або з фізичними особами протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами в межах граничних сум розрахунків готівкою, установлених відповідною постановою Правління Національного банку України. Платежі понад установлені граничні суми проводяться через банки або небанківські фінансові установи, які в установленому законодавством порядку отримали ліцензію на переказ коштів без відкриття рахунку, шляхом перерахування коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення коштів до банку для подальшого їх перерахування на поточні рахунки. Кількість підприємств (підприємців) та фізичних осіб, з якими здійснюються розрахунки, протягом дня не обмежується. Гранична сума розрахунків готівкою станом на 2016 рік визначена Постановою НБУ від 06.06.2013 №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою», відповідно до якої гранична сума розрахунків фізичної особи з підприємством (підприємцем) протягом одного дня за товари (роботи, послуги) встановлюється у розмірі 150000 (ста п`ятдесяти тисяч) гривень. Тобто, усі суми попередньої оплати за договором повинні вноситися виключно через банки або небанківськи фінансові установи, а не до каси ФОП , як у нашому випадку. А саме такий порядок передбачено ст. 296.10 Податкового кодексу України в редакції станом на 01 липня 2015 року. Сторона позивача за зустрічним позовом не надає квитанцій, які б вказували, що на банківський рахунок ФОП [PERSON] були внесені кошти за будівництво будинку. Враховуючи вищевикладене, квитанції , а саме: квитанція до прибуткового касового ордеру виданої ФОП [PERSON] , прийнято 07 червня 2016 року від [PERSON] п`ятсот шістдесят тисяч гривень; квитанція до прибуткового касового ордеру виданої ФОП [PERSON] , прийнято 22 грудня 2016 року від [PERSON] триста тридцять одну тисячу гривень; квитанція до прибуткового касового ордеру виданої ФОП [PERSON] , прийнято 10 серпня 2016 року від [PERSON] чотириста сорок тисяч гривень, є недопустимим доказом. Звертає увагу на те, що сторона позивача за зустрічним позовом, просячи суд визнати житловий будинок по [ADDRESS] особистою приватною власністю чоловіка [PERSON] застосовує матеріальну норму, а саме п.1-3 ч.1 ст. 57 СК України, яка передбачає що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Але посилаючись на вказану матеріальну норму позивач за зустрічним позовом посилається як на доказ на договір підряду на проектні роботи від 04 квітня 2016 року стороною якого він не є, та на договір підряду на будівництво від 07 червня 2016 року стороною якого він не є, а також на 3 квитанції до прибуткового касового ордеру виданих ФОП [PERSON] на ім`я [PERSON] , а не позивача за зустрічним позовом, хоча вказана норма закону не передбачає вказаних обставин. Позивач за зустрічним позовом в позовній заяві як одне із обґрунтувань того, що будинок побудований за його особисті кошти вказує, « [PERSON] був власником нового автомобіля марки Сітроен С4, року випуску 2014, який придбав за 227720,00 гривень, що еквівалентно 26214,20 доларів США, згідно договору купівлі-продажу від 19.02.2014 року № 46/1, зареєстрував на своє ім`я 27 лютого 2014 року та 23 серпня 2016 року продав його за 581700,00 гривень, що еквівалентно 23000,13 доларів США.» Як на доказ того, що позивач продав вказаний автомобіль за 581700,00 гривень він посилається на довідку ТСЦ МВС №7141 від 31.032020 року № 31/23/41-848. Зазначає, що вказана довідка не містить інформації про те, що автомобіль взагалі продався, а саме укладався договір купівлі-продажу, та що вказаний автомобіль проданий за 581 700 грн. 00коп., або за будь-яку іншу суму, а тільки пітдверджує той факт, що автомобіль купувався в 2014 році, та був перереєстрований в 2016 році на іншу особу. [PERSON] навмисно вводить в оману суд та сторону по справі вказуючи, що автомобіль було продано за 581700,00 грн. Оскільки, навіть не логічним є те, що автомобіль Сітроен С4, року випуску 2014 було куплено за 227720 грн. 00 коп., а 23 серпня 2016 року було продано, як стверджує [PERSON] за 581 00 грн. 00к оп., тобто, куплено новий автомобіль за значно нижчу суму, а в подальшому вказаний автомобіль уже будучи у використанні 2 роки проданий за значно вищу суму. Тобто, посилання відповідача на те, що гроші отриманні від продажу автомобіля марки Сітроен С4, року випуску 2014 в сумі 581700 грн. 00 коп. були отримані та використані на будівництво будинку, та купівлю автомобіля Ауді А6 2004 року випуску не підтверджено належними та допустимими доказами з яких би вбачалося, що дійсно автомобіль був проданий , а не відчужений якимось іншим способом, та за яку саме суму. Просить у задоволенні позовних вимог позивача за зустрічним позовом [PERSON] відмовити повністю. 13 жовтня 2020 року через канцелярію суду [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про скасування державної реєстрації, визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, мотивуючи його тим, що вони є подружжям з 03 січня 2013 року. Вказують, що [PERSON] та ФОП [PERSON] уклали договір про надання інформаційних (консультаційних) послуг щодо пошуку об`єкта нерухомості з метою його купівлі від 03 лютого 2016 року № 15/16 . В Договорі № 15/16 зазначено (розділ 1 «Предмет договору»), що замовник [PERSON] доручає, а виконавець ФОП [PERSON] за плату (розділ 4 «Порядок розрахунків та виконання робіт») зобов`язується надати спеціальну інформацію та кваліфіковану консультацію з питань купівлі об`єкта нерухомості земельної ділянки, та сприяти нотаріальному оформленню і державної реєстрації договору купівлі-продажу на придбану нерухомість. [PERSON] і ФОП [PERSON] згідно з розділами 1 і 4 Договору № 15/16, в одному з окремих приміщень за адресою [ADDRESS] , де здійснює нотаріальну діяльність приватний нотаріус Романій Н.В., в присутності [PERSON] , склали акт приймання-передачі послуг від 30 березня 2016 року № б/н, в якому зазначили про належне виконання Догвору № 15/16 і [PERSON] сплатив на користь ФОП [PERSON] визначену в п. 4.1. Договору № 15/16 винагороду 5000 грн.00коп. [PERSON] , як дружина [PERSON] , згідно ч. 3 ст. 65 СК України, відмовилася надати письмову і нотаріально засвідчену згоду на укладення [PERSON] , як її чоловіком, договору купівлі-продажу земельної ділянки, інформацію про яку за Договором № 15/16 повідомила ФОП [PERSON] . Відтак, [PERSON] запропонував своєму сину [PERSON] при наявності письмової і нотаріально засвідченої згоди дружини [PERSON] , придбати цю земельну ділянку в приватну власність за подаровані [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти. [PERSON] , поінформувавши свою дружину [PERSON] про купівлю земельної ділянки і отримавши від неї згоду на надання письмової і нотаріально засвідченої згоди на укладення договору купівлі-продажу цієї землі, на власному автомобілі привіз [PERSON] в приміщення, де здійснює нотаріальну діяльність приватний нотаріус Романій Н.В. [PERSON] і [PERSON] , в присутності [PERSON] , [PERSON] , ФОП [PERSON] в одному з окремих приміщень за адресою [ADDRESS] , де здійснює приватну нотаріальну діяльність приватний нотаріус Романій Н.В. в письмовій формі уклали договір дарування грошей від 30 березня 2016 року, згідно з яким [PERSON] подарував своєму синові [PERSON] гроші 115000 грн. 00коп. Отже, грошові кошти в розмірі 115000 грн. 00коп. є особистою приватною власністю [PERSON] на підставі п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України. [PERSON] , діючи від імені [PERSON] , продав, а [PERSON] за нотаріально засвідченою згодою [PERSON] , за подаровані [PERSON] грошові кошти, одразу після вчинення договору дарування грошей, не залишаючи приміщення за адресою [ADDRESS] , де здійснює нотаріальну діяльність приватний нотаріус Романій Н.В., купив земельну ділянку, площею 0,0495 га, що розташована в [ADDRESS] , з кадастровим номером 7110136400:02:056:0039. Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 30 березня 2016 року № б/н посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В., нотаріальний бланк серії НАТ 727577, зареєстрований в реєстрі за № 2674. Отже, на їхню думку, земля є особистою приватною власністю [PERSON] на підставі п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України. Вони подружжя [PERSON] та [PERSON] , за взаємною згодою та з дозволу власника землі [PERSON] прийняли рішення будувати (створити) на землі нове нерухоме майно житловий будинок, за рахунок майна і грошових коштів, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вони на момент початку створення нового нерухомого майна (початку будівництва) мали грошові кошти заощадження: грошові кошти 110000 грн. 00 коп. депозитний договір № 2630/48/658488, АТ «Кредобанк» в строк з 28 жовтня 2013 року по 29 жовтня 2014 року, що на дату розміщення депозиту в доларах США по курсу НБУ (7,993 грн.) складає 13762,04 доларів США, та нараховані і виплачені відсотки 7909,45 грн., що підтверджується довідкою банку від 18 березня 2020 року № 205-12061/20, бланк № 0057703; грошові кошти 150000 грн. 00 коп. депозитний договір № 2630/48/452673, грошові кошти 150000 грн. 00коп. депозитний договір № 2630/48/452674, грошові кошти 55300 грн. 00коп. депозитний договір № 2630/48452675, АТ «Кредобанк», код банку 325365, в строк з 04 квітня 2009 року по 29 жовтня 2015 року, що на дату розміщення депозиту в доларах США по курсу НБУ (7,9099 грн.) складає 44918,39 доларів США та нараховані і виплачені відсотки 3745 грн. 83 коп., що підтверджується довідкою банку від 26 березня 2020 року № 205-12903/20, бланк № 0057706; грошові кошти 35000 грн. 00коп. депозитний договір № 2630/48/668528, грошові кошти 20000 грн. 00коп. депозитний договір № 2630/48/678958, грошові кошти 20000 грн. 00коп. депозитний договір № 2630/48/690035, грошові кошти 669,55 євро депозитний договір № 2630/48/695297, грошові кошти 2000 грн. 00коп. депозитний договір № 2630/48/698430, АТ «Кредобанк» в строк з 01 лютого 2014 року по 29 жовтня 2015 року, що на дату розміщення депозиту в доларах США по курсу НБУ (7,993 грн.) складає 14387,59 доларів США та нараховані і виплачені відсотки 8329,31 грн. і 10,24 євро, що підтверджується довідкою банку від 26 березня 2020 року № 2056-12907/20, бланк № 0057707. Подружжя [PERSON] і [PERSON] , упродовж 2013-2018 років придбали валютні цінності на загальну суму 21195 доларів США і 2800 Євро, які є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і використані на створення нового нерухомого майна (будівництва), що підтверджується такими доказами. [PERSON] в строк з 02 грудня 2013 року по 20 лютого 2018 року в АТ «Кредобанк» здійснив валютно-обмінні операції з придбання доларів США і в АТ «УкрЕксімБанк», Євро: Квитанція від 02 грудня 2013 року № 35403309 придбано 4000 доларів США; квитанція від 09 липня 2014 року № 20748469 придбано 800 Євро; квитанція від 29 липня 2014 року № 22731218 придбано 800 доларів США; квитанція від 05 серпня 2014 року № 23846891 придбано 1195 доларів США; квитанція від 06 серпня 2014 року № 23999913 придбано 1000 доларів США; квитанція від 07 серпня 2014 року № 24096895 придбано 700 доларів США; квитанція від 26 серпня 2014 року № 26251268 придбано 1085 доларів США; квитанція від 28 серпня 2014 року № 26563695 придбано 1000 доларів США; квитанція від 02 вересня 2014 року № 27442315 придбано 1000 доларів США; квитанція від 11 вересня 2014 року № 28550194 придбано 1000 доларів США; квитанція від 15 вересня 2014 року № 29074167 придбано 1000 доларів США; квитанція від 16 вересня 2014 року № 29334622 придбано 110 доларів США; квитанція від 03 жовтня 2014 року № 31851755 придбано 200 доларів США; квитанція від 13 жовтня 2014 року № 32946172 придбано 200 доларів США; квитанція від 16 жовтня 2014 року № 33726574 придбано 200 доларів США; квитанція від 17 жовтня 2014 року № 33861120 придбано 200 доларів США; квитанція від 20 жовтня 2014 року № 34012349 придбано 200 доларів США; квитанція від 23 жовтня 2014 року № 34552712 придбано 200 доларів США; квитанція від 28 жовтня 2014 року № 35038560 придбано 200 доларів США; квитанція від 20 лютого 2018 року № 554719 придбано 1300 Євро. [PERSON] в строк з 09 липня 2014 року по 28 жовтня 2014 року в АТ «Кредобанк» здійснила валютно-обмінні операції з придбання доларів США і Євро: квитанція від 09 липня 2014 року № 20748371 придбано 700 Євро; квитанція від 15 липня 2014 року № 21495715 придбано 400 доларів США; квитанція від 30 липня 2014 року № 22851170 придбано 180 доларів США; квитанція від 05 серпня 2014 року № 23846956 придбано 1195 доларів США; квитанція від 07 серпня 2014 року № 24096822 придбано 1010 доларів США; квитанція від 28 серпня 2014 року № 26563678 придбано 1000 доларів США; квитанція від 11 вересня 2014 року № 28550156 придбано 1000 доларів США; квитанція від 03 жовтня 2014 року № 31867093 придбано 200 доларів США; квитанція від 10 жовтня 2014 року № 32744223 придбано 100 доларів США; квитанція від 13 жовтня 2014 року № 32930239 придбано 200 доларів США; квитанція від 16 жовтня 2014 року № 33723307 придбано 200 доларів США; квитанція від 21 жовтня 2014 року № 34267954 придбано 200 доларів США; квитанція від 28 жовтня 2014 року № 35040510 придбано 230 доларів США. [PERSON] , працюючи в АТ «Кредобанк» отримала такий дохід (заробітну плату): грошові кошти 67754 грн. 37 коп. в строк з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року; грошові кошти 73345 грн. 81 коп. в строк з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року; грошові кошти 89529 грн. 96 коп. в строк з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року; грошові кошти 102653 грн. 35 коп. в строк з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року; грошові кошти 119901 грн. 66 коп. в строк з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року; грошові кошти 131371 грн. 22 коп. в строк з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року. [PERSON] , обіймаючи посаду директора ПП «Промтехтрейд» отримав загальний дохід в загальній сумі 682697 грн. 59 коп., що підтверджується довідкою від 31 березня 2020 року № 112 та від 31 березня 2020 року № 113: заробітну плату 75600 грн. 00коп. в 2016 році; заробітну плату 86538 грн. 25 коп. та позику підприємства 140000 грн.00коп. в 2017 році; заробітну плату 113400 грн. 29 коп. та позику підприємства 140000 грн. 00 коп. в 2018 році; заробітну плату 127159 грн. 05 коп. в 2019 році. [PERSON] , здійснюючи господарські правовідносини з ТОВ «Черкасиенергозбут» і ПАТ «Черкасиобленерго», отримав шляхом безготівкового зарахування на карту дохід в загальній сумі 255022 грн. 92 коп., що підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 31 березня 2020 року № 5OIFU72220N20UJ6: 7150 грн. 07 коп. 21 травня 2028 року, платник ПАТ «Черкасиобленерго»; 10202 грн. 90 коп. 02 липня 2018 рок, платник ПАТ «Черкасиобленерго»; 16587 грн. 69 коп. 21 травня 2018 року, платник ПАТ «Черкасиобленерго»; 9179 грн. 70 коп. 28 листопада 2018 року, платник ПАТ «Черкасиобленерго»; 5318 грн. 32 коп. 20 грудня 2018 року, платник ПАТ «Черкасиобленерго»; 3444 грн. 44 коп. 27 грудня 2018 року, платник ПАТ «Черкасиобленерго»; 1195 грн. 42 коп. 22 березня 2019 року, платник ПАТ «Черкасиенергозбут»; 3697 грн. 05 коп. 19 квітня 2019 року, платник ПАТ «Черкасиенергозбут»; 6748 грн. 09 коп. 17 травня 2019 року, платник ПАТ «Черкасиенергозбут»; 7799 грн. 80 коп. 20 червня 2019 року, платник ПАТ «Черкасиенергозбут»; 13044 грн. 11 коп. 19 липня 2019 року, платник ПАТ «Черкасиенергозбут»; 20263 грн. 55 коп. 16 серпня 2019 року, платник ПАТ «Черкасиенергозбут»; 19414 грн. 18 коп. 16 серпня 2019 року, платник ПАТ «Черкасиенергозбут»; 41997 грн. 59 коп. 16 вересня 2019 року, платник ПАТ «Черкасиенергозбут»; 14847 грн. 93 коп. 17 вересня 2019 року, платник ПАТ «Черкасиенергозбут»; 16649 грн. 32 коп. 17 жовтня 2019 року, платник ПАТ «Черкасиенергозбут»; 11509 грн. 22 коп. 21 жовтня 2019 року, платник ПАТ «Черкасиенергозбут»; 6277 грн. 87 коп. 18 листопада 2019 року, платник ПАТ «Черкасиенергозбут»; 11534 грн. 88 коп. 18 листопада 2019 року, платник ПАТ «Черкасиенергозбут»; 10505 грн. 29 коп. 19 листопада 2019 року, платник ПАТ «Черкасиенергозбут»; 10505 грн. 29 коп. 19 листопада 2019 року, платник ПАТ «Черкасиенергозбут»; 5550 грн. 41 коп. 17 грудня 2019 року, платник ПАТ «Черкасиенергозбут»; 1639 грн. 80 коп. 20 грудня 2019 року, платник ПАТ «Черкасиенергозбут». Зазначені вище грошові кошти [PERSON] і [PERSON] витратили на створення будинку. [PERSON] , як Замовник, та ФОП [PERSON] , як виконавець, уклали договір підряду на проектні роботи від 04 квітня 2016 року № б/н. В договорі проекту зазначено (стаття 1 і 2), що виконавець ФОП [PERSON] зобов`язується виконати роботи по створенню архітектурно-дизайнерськго проекту по об`єкту, згідно архітектурно-планувального завдання, а замовник [PERSON] зобов`язується здійснити оплату в строки, зазначені в ст. 3 цього договору. Об`єкт проектування буде розташований за адресою: [ADDRESS] . Загальна вартість даного Договору на проведення проектних робіт становить 20000 грн.00 коп. Виконуючи умови ст. ст. 1,2 і 3 Договору Проекту, [PERSON] 04 квітня 2016 року сплатив на користь ФОП [PERSON] 20000 грн.00коп., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 04 квітня 2016 року № б/н. [PERSON] , як замовник, та ФОП [PERSON] , як виконавець уклали договір підряду на будівництво від 07 червня 2016 року № б/н. В статті 1 «Предмет договору» Договору будівництва зазначено, що: виконавець зобов`язується збудувати (власними силами або з залученням третіх осіб та субпідрядників) в обумовлені строки та з належною якістю будинок (виконати комплекс будівельних робіт) на земельній ділянці, яка належить замовнику (або використовується замовником) на законних підставах за адресою: [ADDRESS] (пункт 1.1.). Замовник зобов`язується здійснювати власний контроль строків та якості робіт та прийняти роботи згідно умов п. 3 цього договору, своєчасно прийняти та оплатити проведені роботи, сплачувати авансові платежі на виконання робіт та придбання матеріалів згідно умов п. 3 цього Договору (пункт 1.2.). Виконавець здійснює комплекс робіт з будівництва та пов`язані з ним інші роботи відповідно з вимогами погодженої з замовником проектної документації та кошторису (специфікацій), який визначає обсяг, зміст та вартість робіт Проектна документація готується виконавцем за рахунок замовника на умовах, визначених окремим договором (речення 1 і 2 пункту 1.3.). В пункті 2.1. статті 2 «Ціна договору» Договору будівництва зазначено, що загальна вартість робіт складає 1331475 грн. 00 коп. Крім цього, і з огляду на зміст речення 1 і 2 пункту 1.3. цього договору, детальний обсяг, зміст та вартість робіт зазначена в Специфікації «Коттедж плюс» комплектація «Під ключ» і становить 1331475 грн. 00 коп. В пунктах 3.1., 3.3 статті 3 «Термін виконання робіт» договору будівництва зазначено, що виконавець зобов`язується на протязі 180 календарних днів виконати комплекс робіт з будівництва. Замовник зобов`язується підписати акт прийомуу-передачі робіт протягом 5 робочих днів з моменту надання акту виконавцем. В статті 4 «Порядок та терміни оплати» договору будівництва зазначено про умови оплати робіт замовником. Згідно Договору будівництва в строк з 07 червня 2016 року по 22 грудня 2016 року [PERSON] сплатив на користь ФОП [PERSON] ціну цього договору в загальній грошовій сумі 1331475 грн. 00 коп. та [PERSON] і ФОП [PERSON] підписали акти приймання-передачі виконаної роботи, що підтверджується: квитанцією до прибуткового касового ордеру від 07 червня 2016 року № б/н на суму 560000 грн. 00коп.;актом приймання-передачі виконаної роботи від 10 серпня 2016 року № 1/2016, квитанцією до прибуткового касового ордеру від 10 серпня 2016 року № б/н на суму 440000 грн. 00коп.; актом приймання-передачі виконаної роботи від 22 грудня 2016 року № 2/2016, квитанцією до прибуткового касового ордеру від 22 грудня 2016 року № б/н еа суму 3312475 грн. 00коп.; актом приймання передачі виконаної роботи від 04 квітня 2017 року № 3/2017. Таким чином, згідно Договору будівництва ФОП [PERSON] виконав загально-будівельні роботи щодо зведення огороджувальних конструкцій будинку із залізобетону, цегли інших будівельних матеріалів, збудував фундамент, підлогу, сходи, стіни, стелю і дах будинку. В подальшому для закінчення будівництва будинку необхідно виконати внутрішні спеціалізовані будівельні роботи з водопостачання і водовідведення, сантехніки, електрики, газопостачання і вентиляції, укладання покриття на підлогу (паркет, ламінат, кахельна плитка, лінолеум тощо), облаштування стін і стелі (фарбування, шпалери тощо), встановлення вікон, дверей, виконати інші роботи та придбати меблі. Для виконання названих внутрішніх спеціалізованих будівельних робіт [PERSON] , як замовник, та ФОА [PERSON] , як виконавець, уклали договір про надання послуг від 10 квітня 2017 року № б/н. В пунктах 1-3 ст. 1 «Предмет договору» Договору послуг зазначено, що за завданням замовника виконавець зобов`язується виконати наступні роботи: доставка кирпича, будівельних матеріалів, послуги екскаватора, риття траншей для забору, газу, каналізації. Доставка щеня, піску, тротуарної плитки з Обухова. Послуга маніпулятора. Планування земельної ділянки міні-погрузчиком JCB. Вивіз будівельного сміття. В статті 3 «Ціна та порядок оплати послуг» Договору послуг вказано, що вартість послуг становить 43800 грн. 00коп., строк виконання з 10 квітня 2017 року по 10 жовтня 2017 року. Згідно Договору послуг в строк з 15 квітня 2017 року по 07 жовтня 2017 року [PERSON] сплатив на користь ФОП [PERSON] ціну цього договору в загальній грошовій сумі 43800 грн. 00 коп. та [PERSON] і ФОП [PERSON] підписали акти приймання-передачі виконаної роботи, що підтверджується: актом про прийняття передачі виконання робіт від 15 квітня 2017 року № б/н, квитанцією до прибуткового касового ордеру від 15 квітня 2017 року № б/н на суму 65000 грн. 00коп.; актом про прийняття передачі виконання робіт від 05 жовтня 2017 року № б/н, квитанцією до прибуткового касового ордеру від 05 жовтня 2017 року № б/н на суму 10100 грн. 00коп.; актом про прийняття передачі виконання робіт від 07 жовтня 2017 року № б/н, квитанцією до прибуткового касового ордеру від 07 жовтня 2017 року № б/н на суму 27200 грн. 00 коп. Для облаштування будинку дверима [PERSON] , як замовник, та ФОП [PERSON] , як виконавець, уклали Договір про купівлю-продаж дверних блоків, який оформлений у вигляді заявки замовлення від 01 березня 2018 року № 34. Згідно Договору замовлення в строк 30 робочих днів ФОП [PERSON] зобов`язується надати [PERSON] дверні блоки в асортименті, вказаному в цьому договорі, за загальною ціною 51700 грн. 00коп. та окремо сплатити вартість доставки в сумі 180 грн. 00 коп. [PERSON] сплатив на користь ФОП [PERSON] , ціну договору в загальній грошовій сумі 51700 грн. 00 коп. , що підтверджується: товарний чек від 01 березня 2018 року № 1 на суму 40000 грн. 00 коп.; товарний чек від 29 березня 2018 року № 2 на суму 5220 грн. 00коп.; товарний чек від 10 квітня 2018 року № 3 на суму 6480 грн. 00 коп. [PERSON] та [PERSON] , продовжуючи внутрішнє і зовнішнє облаштування (будівництво) нового нерухомого майна будинку, придбали в період червня2017 року по січень 2018 року будівельні матеріали для внутрішнього та зовнішнього оздоблення будинку, що підтверджується доказами: Видаткова накладна від 08 червня 2017 року № РН-0000002 (згідно рахунка-фактури від 08 червня 2017 року № СФ-0000180), постачальник ФОП [PERSON] , одержувач [PERSON] , товар будівельні матеріали та інструменти в асортименті на загальну суму 34588 грн. 24 коп. Видаткова накладна від 15 січня 2018 року № РН-0000001 (згідно рахунка-фактури від 15 січня 2018 року № СФ-0000181), постачальник ФОП [PERSON] , одержувач [PERSON] , товар будівельні матеріали та інструменти в асортименті на загальну суму 34588 грн. 24 коп. Видаткова накладна від 15 січня 2018 року № РН-000001 (згідно рахунка-фактури від 15 січня 2018 року № СФ-0000181), постачальник ФОП [PERSON] , одержувач [PERSON] , товар будівельні матеріали та інструменти в асортименті на загальну суму100328 грн. 48 коп. [PERSON] , як замовник, та ФОП [PERSON] , як виконавець, уклади договір про виготовлення і установку кухні, який оформлений у вигляді заказу від 07 травня 2018 року N 57. Згідно Договору заказу в строк до 25 червня 2018 року, після контрольного заміру ФОП [PERSON] зобов`язується виготовити і установити в будинку [PERSON] по [ADDRESS] , кухню за загальною ціною 77190 грн. 00 коп., що і було зроблено першим 15 червня 2018 року. [PERSON] сплатив на користь ФОП [PERSON] ціну цього договору в загальній грошовій сумі 77190 грн. 00коп., що підтверджується такими документами: квитанцією до прибуткового касового ордеру від 08 травня 2018 року №10834 на суму 50000 гривень; квитанцією до прибуткового касового ордеру від 15 червня 2018 року №11331 на суму27190 гривень. Подружжя [PERSON] і [PERSON] , продовжуючи створення (будівництво) нового нерухомого майна-Будинку, в строк 2016 року-2018 року у фізичних осіб - підприємців [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] придбали сантехнічні вироби і матеріали для внутрішнього облаштування і оздоблення будинку на загальну суму 62 034,85 грн., що підтверджується доказами: Накладна від 07 вересня 2018року №0008856 (згідно товарного чеку №0008856 від 07 вересня 2018 року), постачальник ФОП [PERSON] , одержувач [PERSON] , сантехнічні вироби і матеріали в асортименті на загальну суму 1190,72 гривень. Накладна від 25 серпня 2018 р оку №0007179 (згідно товарного чеку №0007179 від 25 серпня 2018 року), постачальник ФОП [PERSON] , одержувач [PERSON] , сантехнічні вироби і матеріали в асортименті на загальну суму 73,84 гривень. Накладна від 29 серпня 2018 року N90006878 (згідно товарного чеку №0006878 від 29 серпня 2018 року), постачальник ФОП [PERSON] , одержувач [PERSON] , сантехнічні вироби і матеріали в асортименті на загальну суму 2 424,51 гривень. Накладна від 24 серпня 2018 року №0007058 (згідно товарного чеку №0007058 від 24 серпня 2018 року), постачальник ФОП [PERSON] , одержувач [PERSON] , сантехнічні вироби і матеріали в асортименті на загальну суму 543,85 гривень. Накладна від 10 серпня 2018 року №0004076 (згідно товарного чеку №0004076 від 10 серпня 2018 року), ФОП Тищенко РМ, одержувач [PERSON] , сантехнічні вироби і матеріали в асортименті на загальну суму 1999,80 гривень. Накладна від 24 серпня 2018 р. № 90007045 (згідно товарного чеку №0007045 від 24 серпня 2018 року), постачальник ФОП [PERSON] , одержувач [PERSON] , сантехнічні вироби і матеріали в асортименті на загальну суму 1096,37 гривень. Накладна №0005093 від 18 травня 2018 року (згідно товарного чеку № 0005093 від 18 травня 2018 року), постачальник ФОП Чорногор ВА, одержувач [PERSON] , сантехнічні вироби і матеріали в асортименті на загальну суму 5133,15 гривень. Накладна №0010599 від 30 червня 2018 року, (згідно товарного чеку №0005093 від 18 травня 2018 року), постачальник ФОН [PERSON] , одержувач [PERSON] , сантехнічні вироби і матеріали в асортименті на загальну суму78,96 гривень. Накладна № 0002403 від 24 квітня 2018 року (згідно товарного чеку №0002403 від 24 квітня 2018 року), постачальник ФОП [PERSON] , одержувач [PERSON] , сантехнічні вироби і матеріали в асортименті на загальну суму 85,76 гривень. Накладна № 90001968 від 20 квітня 2018 року (згідно товарного чеку №0001968 від 20 квітня 2018), постачальник ФОП [PERSON] , одержувач [PERSON] , сантехнічні вироби і матеріали в асортименті на загальну суму 81,84 гривень Накладна №0001939 від 20 квітня 2018 року (згідно товарного чету №0001939 від 20 квітня 2018 року), постачальник ФОП Чорногор ВА, одержувач [PERSON] , сантехнічні вироби і матеріали в асортименті на загальну суму 1873,52 гривень. Накладна №0001937 вад 20 квітня 2018 року (згідно товарного чеку № 0001937 вад 20 квітня 2018 року), постачальник ФОП Чорногор ВА, одержувач [PERSON] , сантехнічні вироби іматеріали в асортименті на загальну суму 138,34 гривень. Накладна №0001807 від 19 квітня 2018 року (згідно товарного чеку №0001807 вад 19 квітня 2018 року), постачальник ФОП [PERSON] , одержувач [PERSON] , сантехнічні вироби і матеріали в асортименті на загальну суму 141,37 гривень. Накладна №0001801 вад 19 квітня 2018 р. (згідно товарного чеку №0001801 вад 19 квітня 2018 року), постачальник ФОП Чорногор ВА, одержувач [PERSON] , сантехнічні вироби і матеріали в асортименті на загальну суму 779,50тривень. Накладна №0001766 від 19 квітня 2018 року (згідно товарного чеку №0001766 від 19 квітня 2018 року), постачальник ФОП Чорногор ВА, одержувач [PERSON] , сантехнічні вироби і матеріали васортименті на загальну суму 197,62 гривень. Накладна №0001519 вад 17 квітня 2018 року (згідно товарного чеку №0001519 вад 17 квітня 2018 року), постачальник ФОП [PERSON] , одержувач [PERSON] , сантехнічні вироби і матеріали в асортименті на загальну суму 3100,75 гривень. Накладна №0022143 вад 06 березня 2018 року (згідно товарного чеку №0022143 від 06 березня 2018 року), постачальник ФОП [PERSON] , одержувач [PERSON] , сантехнічні вироби і матеріали в асортименті на загальну суму 2 500,97 гривень. Накладна № 0024698 від 30 березня 2018 року (згідно товарного чеку №00024698 від 30 березня 2018 року), постачальник ФОП [PERSON] , одержуєш [PERSON] , сантехнічні вироби і матеріали в асортименті на загальну суму 16 700 гривень. Накладна №0021254 вад 28 лютого 2018 року (згідно товарного чеку №0021254 вад 28 лютого 2018 року), постачальник ФОП [PERSON] , одержувач [PERSON] , сантехнічні вироби і матеріали в асортименті на загальну суму 262,48 гривень. Накладна №0009108 від 10 листопада 2018 року (згідно товарного чеку №0009108 від 10 листопада 2018 року), постачальник ФОП [PERSON] , одержувач [PERSON] , сантехнічні вироби і матеріали в асортименті на загальну суму 118,24 гривень. Накладна №0001084 вад 09 вересня 2017 року (згідно товарного чеку №0001084 вад 09 вересня 2017 року), постачальник ФОП [PERSON] , одержувач [PERSON] , сантехнічні вироби і матеріали в асортименті на загальну суму 183,80 гривень. Накладна №0005428 вад 24 травня 2017 року (згідно товарного чеку №0005428 вад 24 травня 2017 року), постачальник ФОП [PERSON] , одержувач [PERSON] , сантехнічні вироби і матеріали в асортименті на загальну суму 221,93 гривень. Накладна № 0002602 від 27 квітня 2017 року (згідно товарного чеку №0002602 від 27 квітня 2017 року), постачальник ФОП [PERSON] , одержувач [PERSON] , сантехнічні вироби і матеріали в асотрименті на загальну суму 30,46 гривень. Накладна №0002539 вад 27 квітня 2017 року (згідно товарного чеку №0002539 вад 27 квітня 2017 року), постачальник ФОП [PERSON] , одержувач [PERSON] , сантехнічні вироби матеріали в асортименті на загальну суму 914,60 гривень. Накладна № 0000491 від 05 квітня 2017 року (згідно товарного чеку № 00000491 від 05 квітня 2017 року), постачальник ФОН [PERSON] , одержувач [PERSON] , сантехнічні вироби і матеріали в асортименті на загальну суму 1628,00гривень. Накладна № 0007784 від 30 листопада 2016 року (згідно товарного чеку №0007784 від 30 листопада 2016 року), постачальник ФОП [PERSON] , одержувач [PERSON] , сантехнічні вироби і матеріали в асортименті на загальну суму 1899,75 гривень. Накладна №0006121 від 17 листопада 2016 року (згідно товарного чеку №0006121 вад 17 листопада 2016 року), постачальник ФОП [PERSON] , одержувач [PERSON] , сантехнічні вироби і матеріали в асортименті на загальну суму 208,76 гривень. Накладна № 0005669 від 14 листопад 2016 року (згідно товарного чеку №0005669 від 14 листопада 2016 року), постачальник ФОЛ Рідько ДВ., одержувач [PERSON] , сантехнічні вироби і матеріали в асортименті на загальну суму 140,37 гривень. Накладна №0004883 від 07 листопада 2016 року (згідно товарного чеку №0004883 від 07 листопад 2016 року), постачальник ФОП [PERSON] , одержувач [PERSON] «, сантехнічні вироби і матеріали в асортименті на загальну суму 46,17 гривень. Накладна №0004774 від 07 листопада 2016 року (згідно товарного чеку №0004774 від 07 листопада 2016 року), постачальник ФОП Рідько ДВУ одержувач [PERSON] , сантехнічні вироби і матеріали в асортименті на загальну суму362,42 гривень. Накладна №0004450 від 03 листопада 2016 року (згідно товарного чеку №0004450 від 03 листопада 2016 року) постачальник ФОП [PERSON] , одержувач [PERSON] , сантехнічні вироби і матеріали в асортименті на загальну суму74,39 гривень. Накладна № 0004334 від 02 листопада 2016 року (згідно товарного чеку №0004334 від 02 листопада 2016 року), постачальник ФОП [PERSON] , одержувач [PERSON] , сантехнічні вироби і матеріали в асортименті на загальну суму 13 330,00 гривень. Накладна N0004445 від 03 листопада 2016 року (згідно товарного чеку № 0004445 від 03 листопада 2016 року), постачальник ФОЛ [PERSON] , одержувач [PERSON] , сантехнічні вироби і матеріали в асортименті на загальну суму 4 472,61 гривень. Із перелічених вище матеріалів внутрішні спеціалізовані будівельні роботи та інші робота виконували: [PERSON] (виконроб) керував виконанням внутрішніх спеціалізованих будівельних робіт, «влаштовував будинок гіпсокартоном, виконував штукатурні роботи та клеїв шпалери. [PERSON] і [PERSON] облаштовували Будинок гіпсокартоном. [PERSON] виконував робота з електрики. [PERSON] виконував роботи з сантехники. [PERSON] виконувала штукатурні роботи та клеїла шпалери. [PERSON] і [PERSON] виконували роботи щодо залізобетону, будували паркан, укладали кахельну плитку. Вказують, що загалом вони на створення нового майна-житлового будинку з мансардою і гаражем, загальною площею 188,7 кв.м, що знаходиться за адресою буд [ADDRESS] витратили 1726116 грн.40 коп. які є об`єктом права їхньої спільної сумісної власності подружжя. Стверджують, що житловий будинок з мансардою і гаражем, загальною площею 188,7 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] новоствореним нерухомим майном, яке створено [PERSON] і [PERSON] за рахунок майна, яке є об`єктом права їхньої спільної сумісної власності подружжя, в тому числі, за їхні грошові кошти. Отже, вони є власниками цього новоствореного майна - будинку, але їх право на це майно ще не зареєстровано. Вказують, що 26 серпня 2020 року, ознайомившись із матеріалами справи, отримавши первісний позов [PERSON] і зустрічний позов [PERSON] , саме цього дня (26 серпня 2020 року) вони дізналися про державну реєстрацію права власності на будинок за [PERSON] , предмет первісного позову [PERSON] є поділ Землі і Будину, визнання за нею права на 1/2 частку цього нерухомого майна, предмет зустрічного позову [PERSON] є визнання Землі і Будинку особистою приватною власністю. В інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 березня 2020 року №204432854 вказано, що підстава виникнення права власності [PERSON] на будинок, номер запису про право власності 20847518 від 07 червня 2017 року, є подана ним до управління Державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради «Декларація про готовність об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта» від 31 травня 2017 року реєстраційний номер [NUMBER] . Після цього [PERSON] на прохання свого батька [PERSON] надав йому копію «Декларації про готовність об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта» від 31 травня 2017 року реєстраційний номер [NUMBER] . Зі змісту цієї «Декларації…», [PERSON] і [PERSON] дізнались про подання [PERSON] до управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Черкаській області повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 07 липня 2016 року реєстраційний номер ЧК 062161890930. В «Декларації...» Костенко Сергій Іванович вказав про закінчення будівництвом житлового будинку з мансардою та гаражем по [ADDRESS] . Вказують, що вони, письмово через представника адвоката Нестеренко О.Ф. звернулись 06 жовтня 2020 року до управління Державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради про надання належним чином посвідченої копії «Декларації про готовність об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта» від 31 травня 2017 року реєстраційний номер [NUMBER] , але на момент подання суду даного позову відповіді не отримали. Також, вони письмово через представника адвоката Нестеренко О.Ф., звернулись 06 жовтня 2020 року до управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Черкаській області про надання належним чином посвідченої копії повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 07 липня 2016 року реєстраційний номер ЧК 062161890930, але на момент подання оду даного позову відповіді не отримали. Укладені [PERSON] з ФОП [PERSON] . Договору послуг від 10 квітня 2017 року б/№ про виконання в строк з 10 квітня 2017 року по 10 жовтня 2017 року будівельних робіт; з ФОП [PERSON] . Договору замовлення від 01 березня 2018 року №34 про купівлю-продаж дверних блоків в строк до 10 квітня 2018 року; з ФОП Гвоздик АО. Договорів від 08 червня 2017 року та від 15 січня 2018 року про купівлю будівельних матеріалів та інструментів в асортименті; з ФОП Рець Р1 Договору заказу від 07 травня 2018 року №57 про виготовлення і установку кухні; з ФОП [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в строк 2016 року-2018року договори про придбання сантехнічних виробів та інших матеріалів для внутрішнього обладнання і оздоблення, беззаперечно підтверджують, що фактично створення нового майна - цього Будинку, тривало до закінчення 2018 року. Всі укладені [PERSON] з усіма виконавцями згадані договори беззаперечно підтверджують, що державна реєстрація права власності на будинок за [PERSON] (номер запису про право власності 20847518 від 07 червня 2017 року) відбулася задовго до завершення будівництвом будинку, оскільки, купівля матеріалів, обладнання, авансування робіт, виконання робіт з будівництва і оплата виконаних робіт, тощо здійснювалася [PERSON] після державної реєстрації права власності на будинок за [PERSON] . Кожний із вказаних доказів окремо та усі вони в своїй сукупності підтверджують, до [PERSON] і [PERSON] до ознайомлення з матеріалами справи (26 серпня 2020року) не знали про вчинення [PERSON] спрямованих на набуття права власності на будинок дій та про державну реєстрацію за ним цього права. Стверджують, що [PERSON] та [PERSON] , кожний з них окремо і/або разом, не виготовляли (не створювали) нову річ - будинок, не завершували його будівництво (не завершували створення майна), а відтак вони не можуть мати право на будинок. Отже, за [PERSON] зареєстровано право на нове майно, яке він не виготовляв (не створював), не завершував його будівництво (не завершував створення майна), реєстрація права власності за [PERSON] на це нове майно (07.06.2017 року, номер запису про право власності 208475818) відбулася задовго до завершення створення майна, яке (створення) завершено в кінці 2018 року. Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак, до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріали, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникнути цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю, як майно у вигляді матеріалів, обладнання, робіт тощо, які були використані в процесі будівництва (створення майна). Вказують, що саме вони до моменту прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації, до моменту державної реєстрації права власності, є власниками лише матеріалів, обладнання, робіт тощо, які були використані в процесі будівництва (створення) цього майна будинку. Їхнє право щодо матеріалів, обладнання, робіт тощо, яга були використай процесі будівництва (створення) майна - будинку, не визнається, оспорюється та порушується [PERSON] та [PERSON] , а відтак це право підлягає захисту. На їхню думку, до них, як до власників матеріалів, обладнання, робіт тощо, які були використані в процесі будівництва (створення) майна - будинку, переходить право власності, право користування земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених д ля попереднього землевласника. Просять скасувати право власності [PERSON] , [INFO] , на житловий будинок з мансардою і гаражем, загальною площею 188,7 кв.м., що знаходиться за адресою буд. [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 127141271101, номер запису про право власності 20847518 від 07 червня 2017року; скасувати право власності [PERSON] , [INFO] , на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 7110136400:02:056:0039, площею 0,0495 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 94996171101, номер запису про право власності 13937551 від 30 березня 2016 року; визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] , та [PERSON] матеріали, обладнання, виконані роботи, тощо, які були використані в процесі будівництва (створення майна) житлового будинку з мансардою і гаражем, загальною площею 188,7 кв.м., що знаходиться за адресою буд. [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 127141271101, номер запису про право власності 20847518 від 07 червня 2017року; визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON] земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 7110136400:02:056:0039, площею 0,0495 га., судові витрати покласти на [PERSON] та [PERSON] . 06 листопада 2020 року ухвалою суду прийнято до спільного розгляду позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про скасування державної реєстрації, визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та об`єднано з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] , [PERSON] про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання земельної ділянки та будинку особистою приватною власністю. 13 листопада 2020 року через канцелярію суду [PERSON] надала Відзив на позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про скасування державної реєстрації, визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя У відзиві зазначено, що в позовній заяві позивачі зазначають, що [PERSON] та [PERSON] , в присутності [PERSON] , [PERSON] , ФОП [PERSON] в одному із окремих приміщень за адресою [ADDRESS] , де здійснює приватну нотаріальну діяльність приватний нотаріус Романій Н.В., в письмовій формі уклали договір дарування грошей від 30 березня 2016 року, згідно якого [PERSON] подарував своєму сину [PERSON] гроші у сумі 115 000, 00 гривень, а отже, грошові кошти у сумі 115 000,00 грн. є особистою приватною власністю [PERSON] [PERSON] , діючи від імені [PERSON] продав, а [PERSON] , за нотаріально засвідченою згодою [PERSON] , за подаровані [PERSON] грошові кошти, одразу після вчинення договору дарування грошей, не залишаючи приміщення за адресою [ADDRESS] , де здійснює приватну нотаріальну діяльність приватний нотаріус Романій Н.В., купив земельну ділянку площею 0,0495 га, що розташована в [ADDRESS] з кадастровим номером 7110136400:02:056:0039. [PERSON] , зазначає, що 30 березня 2016 року в приміщенні за адресою [ADDRESS] , де здійснює приватну нотаріальну діяльність приватний нотаріус Романій Н.В. було укладено та підписано лише договір купівлі-продажу земельної ділянки від 30 березня 2016 року, серія та номер 2674, перед укладенням якого, вона, як дружина покупця [PERSON] , надала письмову згоду на купівлю земельної ділянки площею 0,0495 га, що розташована в [ADDRESS] з кадастровим номером 7110136400:02:056:0039. Договір дарування грошових коштів [PERSON] [PERSON] в цей день, а саме 30 березня 2016 року в приміщенні за адресою [ADDRESS] , де здійснює приватну нотаріальну діяльність приватний нотаріус Романій Н.В. не укладався. Факт існування вищевказаного договору дарування грошових коштів [PERSON] [PERSON] від 30 березня 2016 року став відомий лише у 2020 році при подачі [PERSON] зустрічного позову про визнання особистою приватною власністю чоловіка [PERSON] майна - земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7110136400:02:056:0039, площею 0,0495 га та будинку [ADDRESS] . З урахуванням вищевикладеного, стверджує, що договір дарування грошових коштів [PERSON] [PERSON] від 30 березня 2016 року був написаний перед подачею зустрічного позову [PERSON] з метою аби будь-яким способом позбавити мене можливості виділити частку майна із спільного майна подружжя, на яке я маю законне право. Вказаний договір дарування грошей від 30 березня 2016 року, на який посилаються позивачі [PERSON] та [PERSON] містить ознаки нікчемності. Вказує, що, якщо припустити, що договір дарування грошей [PERSON] [PERSON] від 30 березня 2016 року укладався у присутності нотаріуса безпосередньо перед укладенням договору купівлі-продажу земельної ділянки, приватний нотаріус Романій Н.В. обов`язково б звернув увагу на обов`язковість нотаріального посвідчення такого договору. З урахуванням вищевикладеного, договір дарування грошей, укладений між [PERSON] та [PERSON] від 30 березня 2016 року, на який посилаються позивачі в позовній заяві, є нікчемним правочином. Земельна ділянка площею 0,0495 га, що розташована в [ADDRESS] з кадастровим номером 7110136400:02:056:0039 була придбана за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 30 березня 2016 року за власні заощадження їхньої на той час сім`ї, а саме за спільні кошти подружжя [PERSON] та [PERSON] . По-друге, житловий будинок з мансардою і гаражем, загальною площею 188,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] побудований за спільні кошти подружжя [PERSON] та [PERSON] . Незважаючи на оформлення товарних чеків, квитанцій та накладних на ім`я [PERSON] , всі кошти, які були спільними заощадженнями подружжя [PERSON] та [PERSON] , вносилися її колишнім чоловіком [PERSON] . По-третє, як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17 березня 2020 року власником земельної ділянки площею 0,0495 га, що розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 7110136400:02:056:0039, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 2674, виданого 30 березня 2016 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. Дата державної реєстрації 30 березня 2016 року. У позовній заяві позивачі зазначають, що подружжя [PERSON] та [PERSON] за взаємною згодою та з дозволу власника земельної ділянки площею 0,0495 га, що розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 7110136400:02:056:0039 прийняли рішення будувати (створити) на даній земельній ділянці нерухоме майно житловий будинок, за рахунок майна і грошових коштів, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, з урахуванням вищевикладеного, [PERSON] та [PERSON] було добре відомо, що 30 березня 2016 року було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0495 га, що розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 7110136400:02:056:0039, на підставі якого зареєстровано 30 березня 2016 року право власності на вищевказану земельну ділянку за [PERSON] , а тому [PERSON] та [PERSON] . мали об`єктивну можливість довідатися про обставини порушення їх прав у 2016 році. Вказує, що перебіг позовної давності щодо позовних вимог про скасування права власності [PERSON] на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 7110136400:02:056:0039, площею 0,0495 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 94996171101, номер запису про право власності 13937551 від 30 березня 2016 року та визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 7110136400:02:056:0039, площею 0,0495 га розпочався 30 березня 2016 року та закінчився 30 березня 2019 року, однак до суду [PERSON] та [PERSON] з даними позовними вимогами звернулися лише у жовтні 2020 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про скасування права власності [PERSON] на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 7110136400:02:056:0039, площею 0,0495 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 94996171101, номер запису про право власності 13937551 від 30 березня 2016 року та визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 7110136400:02:056:0039, площею 0,0495 га не підлягають задоволенню у зв`язку зі спливом позовної давності щодо таких вимог. Також, зазначає, що , як зазначалося вище у позовній заяві позивачі зазначають, що подружжя [PERSON] та [PERSON] за взаємною згодою та з дозволу власника земельної ділянки площею 0,0495 га, що розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 7110136400:02:056:0039 прийняли рішення будувати (створити) на даній земельній ділянці нерухоме майно житловий будинок, за рахунок майна і грошових коштів, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Загалом вони на створення нового майна житлового будинку з мансардою і гаражем, загальною площею 188,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] витратили 1 726 116 грн. 40 коп., які є об`єктом їхньої спільної сумісної власності подружжя. Як вбачається з повідомлення про початок виконання будівельних робіт/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт ЧК 062161890930 від 07 липня 2016 року на підставі будівельного паспорту №1111-би, виданого управлінням планування та архітектури Департаменту архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради 09 червня 2016 року розпочато будівництво житлового будинку з мансардою і гаражем, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 31 травня 2017 року Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради зареєстровано Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорту серія та номер: [NUMBER] , відповідно до якої вважається закінчений будівництвом об`єкт готовим до експлуатації, а саме житловий будинок з мансардою і гаражем, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17 березня 2020 року власником житлового будинку з мансардою та гаражем, загальною площею 188,7 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] на підставі Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ЧК142171510396, виданої 31 травня 2017 року Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради. Дата державної реєстрації 07 червня 2017 року. Тобто, з урахуванням вищевикладеного, до 31 травня 2017 року (до завершення будівництва) [PERSON] та [PERSON] могли вважатися власниками матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва вищевказаного житлового будинку. [PERSON] та [PERSON] в позовній заяві зазначають, що лише після отримання первісного позову [PERSON] та зустрічного позову [PERSON] , а саме 26 серпня 2020 року дізналися про державну реєстрацію права власності на будинок за [PERSON] . З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка була додана додатком до первісного позову [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] дізналися, що підставою виникнення права власності [PERSON] на житловий будинок, номер запису про право власності 20847518 від 07.06.2017 року є подана ним до Державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорту від 31 травня 2017 року, реєстраційний номер [NUMBER] . Після цього [PERSON] на прохання свого батька [PERSON] надав йому копію Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорту від 31 травня 2017 року, реєстраційний номер [NUMBER] . Із змісту цієї «Декларації….» [PERSON] та [PERSON] дізналися про подання [PERSON] до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Черкаській області повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 07 липня 2016 року реєстраційний номер ЧК 062161890930. Вказані посилання позивачами на обізнаність щодо початку будівельних робіт та введення в експлуатацію вказаного житлового будинку лише 26 серпня 2020 року є неправдивими, оскільки, по-перше, у [PERSON] досить теплі та відкриті стосунки зі своїми батьками і [PERSON] не міг не сказати своїм батькам про вчиненні ним дії щодо подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт та реєстрацію Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, а, по-друге, така інформація могла бути відома [PERSON] та [PERSON] у 2016-2017 роках, оскільки інформація про повідомлення про початок виконання будівельних робіт ЧК 062161890930 від 07 липня 2016 року та інформація про Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації ЧК142171510396 від 31 травня 2017 року була доступною на сайті Державної архітектурно-будівельної інспекції України за 2016-2017 роки. Виходячи з вищевикладеного, [PERSON] та [PERSON] мали можливість дізнатися про завершення будівництва житлового будинку з мансардою і гаражем, загальною площею 188,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з моменту реєстрації Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорту серія та номер: ЧК142171510396 від 31 травня 2017 року. А тому перебіг позовної давності щодо позовних вимог про скасування права власності [PERSON] на житловий будинок з мансардою і гаражем, загальною площею 188,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 127141271101, номер запису про право власності 20847518 від 07.06.2017 року та визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] . і [PERSON] матеріалів, обладнання, виконаних робіт, тощо, які були використані в процесі будівництва (створення майна) житлового будинку з мансардою і гаражем, загальною площею 188,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 127141271101, номер запису про право власності 20847518 від 07.06.2017 року розпочався 31 травня 2017 року та закінчився 31 травня 2020 року, однак до суду [PERSON] та [PERSON] з даними позовними вимогами звернулися лише у жовтні 2020 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності. Таким чином, у даній справі має місце сплив позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Очевидним є висновок про те, що подання [PERSON] та [PERSON] позовної заяви до [PERSON] , [PERSON] про скасування державної реєстрації, визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON] майна земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7110136400:02:056:0039, площею 0,0495 га та матеріалів, обладнання, виконаних робіт, тощо, які були використані в процесі будівництва (створення майна) житлового будинку з мансардою і гаражем, загальною площею 188,7 кв.м., що знаходиться за адресою: буд. [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 127141271101, номер запису про право власності 20847518 від 07.06.2017 року є штучним створенням перешкод у отриманні нею частки майна із спільного майна подружжя, на яке вона законне право. Просить застосувати строк позовної давності у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про скасування державної реєстрації, визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON] майна земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7110136400:02:056:0039, площею 0,0495 га та матеріалів, обладнання, виконаних робіт, тощо, які були використані в процесі будівництва (створення майна) житлового будинку з мансардою і гаражем, загальною площею 188,7 кв.м., що знаходиться за адресою: буд. [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 127141271101, номер запису про право власності 20847518 від 07.06.2017 року; в задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про скасування державної реєстрації, визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON] майна земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7110136400:02:056:0039, площею 0,0495 га та матеріалів, обладнання, виконаних робіт, тощо, які були використані в процесі будівництва (створення майна) житлового будинку з мансардою і гаражем, загальною площею 188,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 127141271101, номер запису про право власності 20847518 від 07.06.2017 року відмовити повністю. 13 листопада 2020 року через канцелярію суду треті особи, які не заявляють самостійних вимог [PERSON] та [PERSON] надали відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначено, що вони вважають, що вимоги, викладені у заяві про збільшення позовних вимог, не пов`язані і не є похідними від вимог позову [PERSON] в первісній редакції, оскільки, задоволення первісного позову щодо визнання землі і будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON] ; поділ землі і будинку; визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину землі і на 1/2 частину Будинку жодним чином не залежить від задоволення вимог про визнання автомобілів об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] вартості 1/2 частки кожного з вказаних автомобілів. Отже, заява [PERSON] про збільшення позовних вимог є самостійною новою позовною заявою з новими підставами і предметом, вимогам Закону не відповідає, а тому не може бути взята судом до розгляду спільно з первісним позовом. Вказують, що всупереч вказаним нормам цивільного процесуального права [PERSON] разом з поданням первісної позовної заяви не подала доказів, в розумінні статей 76-80 ЦПК України, для доведення обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вказують, що [PERSON] та [PERSON] , в присутності [PERSON] , [PERSON] , ФОП [PERSON] в одному з окремих приміщень за адресою [ADDRESS] , де здійснює приватну нотаріальну діяльність приватний нотаріус Романій Н.В., в письмовій формі уклали договір дарування грошей від 30 березня 2016 року, згідно з яким [PERSON] подарував своєму сину [PERSON] гроші в сумі 115000 грн. 00коп. Отже, грошові кошти 115000 грн. 00коп. є особистою приватною власністю [PERSON] на підставі пункту 2) 4.1 ст.57 СК України. [PERSON] , діючи від імені [PERSON] , продав, а [PERSON] , за нотаріально посвідченою згодою [PERSON] , за подаровані [PERSON] грошові кошти, одразу після вчинення договору дарування грошей, не залишаючи приміщення за адресою [ADDRESS] , де здійснює приватну нотаріальну діяльність приватний нотаріус Романій Н.В., купив земельну ділянку, площею 0,0495 га, шо розташована в [ADDRESS] , з кадастровим номером 7110136400:02:056:0039. Договір купівлі - продажу земельної ділянки від 30 березня 2016 року посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій H.B., нотаріальний бланк серії НAT727577, зареєстрований в реєстрі за №2674. Отже, земля є особистою приватною власністю [PERSON] на підставі пункту 3 ч. 1 ст. 57СК України. Із щорічних декларацій [PERSON] про доходи і майновий стан вбачається відсутність коштів (реальних доходів) у подружжя [PERSON] і [PERSON] для купівлі землі і створення нового нерухомого майна - будинку. На підтвердження своїх вимог про визнання права власності на 1/2 частину спірної землі та на 1/2 частину спірного будинку позивач [PERSON] разом із первісним позовом мала надати докази з яких можливо було б встановити факт внесення нею певних коштів на придбання землі іІ спорудження будинку чи придбання нею будь-яких будівельних матеріалів необхідних для його будівництва і/або створення названого майна спільною працею подружжя. Сам дише факт отримання позивачем [PERSON] заробітної плати не може бути доказом участі у будівництві спірного будинку. На їхню думку, первісний позов [PERSON] є безпідставним, оскільки, позивачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів та підтвердження того, що зазначені спірні земля і будинок були набуті [PERSON] і [PERSON] внаслідок їх спільних грошових коштів і/або їх спільною працею, а тому відсутні правові підстави для задоволення первісного позову. Отже [PERSON] не доказала, що джерелом набуття спірних землі і будинку е спільні сумісні кошти і/або спільна праця їхнього подружжя. [PERSON] разом з поданням первісної позовної заяви не подала доказів, в розумінні статей 76-80 ЦПК України, що укладений [PERSON] і [PERSON] договір дарування грошей від 30 березня 2016 року укладене виключно в інтересах сім`ї та що одержане за цим договором майно (гроші) фактично використано на задоволення потреб сім`ї [PERSON] та [PERSON] . Отже, договір дарування грошей від 30 березня 2016 року не створив і не створює жодних обов`язків для сім`ї [PERSON] та [PERSON] , передусім для [PERSON] . З огляду на норми права, судову практику та позовні вимоги третіх осіб [PERSON] і [PERSON] , докази, що підтверджують обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень беззаперечно вбачається, що земля і будинок, які в первісному позові [PERSON] просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ї визнати за нею право на частку в розмірі 1/2 і землі і будинку, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON] . Стверджують, що [PERSON] і [PERSON] кожний з них окремо і/або разом, не виготовляли (не створювали) нову річ - будинок, не завершували його будівництво (не завершували створення майна), а відтак ні [PERSON] , ні [PERSON] не можуть мати право на будинок. Отже, за [PERSON] зареєстровано право на нове майно, яке він не виготовляв (не створював), не завершував його будівництво (не завершував створення майна), реєстрація права власності за [PERSON] на це нове майно відбулася задовго до завершення створення майна, яке (створення) завершено в кінці 2018 року. Вказують, що [PERSON] та [PERSON] до моменту прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації, до моменту державної реєстрації права власності, є власниками лише матеріалів, обладнання, робіт тощо, які були використані і процесі будівництва (створення) цього майна - будинку. Право [PERSON] , і [PERSON] щодо матеріалів, обладнання, робіт тощо, які були використані в процесі будівництва (створення) майна - будинку, не визнається, оспорюється та порушується [PERSON] та [PERSON] , а відтак це право підлягає захисту. Вважають, що до них, як до власників матеріалів, обладнання, робіт тощо, які були використані в процесі будівництва (створення) майна будинку, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. Просять відмовити повністю в задоволенні первісною позову [PERSON] до [PERSON] про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 7110136400:02:056:0039, площею 0,0495 га, та житлового будинку з мансардою і гаражем, загальною площею 188,7 кв.м., що знаходиться за адресою буд. [ADDRESS] , і визнання в порядку поділу за [PERSON] права власності на 1/2 цього будинку та на 1/2 частку цієї земельної ділянки; відмовити повністю в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 7110136400:02:056:0039, площею 0,0495 га, та житлового будинку з мансардою і гаражем, загальною площею 188,7 кв.м., що знаходиться за адресою буд. [ADDRESS] особистою приватною власністю чоловіка [PERSON] ; скасувати право власності [PERSON] на житловий будинок з мансардою і гаражем, загальною площею 188,7 м2, що знаходиться за адресою буд. [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 127141271101, номер запису про право власності 20847518 від 07 червня 2017 року; скасувати право власності [PERSON] на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 7110136400:02:056:0039, площею 0,0495 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 94996171101, номер запису про право власності 13937551 від 30 березня 2016 року; визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON] , матеріали, обладнання, виконані роботи, тощо, які були використані в процесі будівництва (створення майна) житлового будинку з мансардою і гаражем, загальною площею 188,7 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 127141271101, номер запису про право власності 20847518 від 07 червня 2017 року; визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 7110136400:02:056:0039, площею 0,0495 га.; судові виграш покласти на [PERSON] та [PERSON] . 13 листопада 2020 року через канцелярію суду треті особи, які не заявляють самостійних вимог [PERSON] та [PERSON] надали відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] , вказуючи що предметом зустрічного позову [PERSON] є визнання землі та будинку особистою приватною власністю [PERSON] . В зустрічному позові [PERSON] письмово не повідомив суд про доказ, який не може бут доданий встановлений законом строк з об`єктивних причин; не зазначив: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що [PERSON] здійснив всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. [PERSON] і [PERSON] , в присутності [PERSON] , [PERSON] , ФОЛ [PERSON] в одному з окремих приміщень за адресою [ADDRESS] , де здійснює приватну нотаріальну діяльність приватний нотаріус Романій Н.В. в письмовій формі уклали договір дарування грошей від 30 березня 2016 року згідно з яким [PERSON] подарував своєму сину [PERSON] гроші 115000 грн. 00коп. Отже, грошові кошти в розмірі 115000 грн. 00коп. є особистою приватною власністю [PERSON] на підставі п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України. Вказують, що земля є особистою приватною власністю [PERSON] на підставі пункту 3. Ч. 1 ст. 57 СК України. [PERSON] разом в зустрічним позовом не подав доказів про наявність у нього особистих приватних коштів (майна) (/або про наявність коштів (майна) у подружжя [PERSON] та [PERSON] для купівлі землі і створення нового нерухомого майна будинку. Сам лише факт отримання позивачем [PERSON] заробітної шати не може бути доказом участі у будівництві спірного будинку. Отже, на їхню думку, зустрічний позов [PERSON] є безпідставним, оскільки ним. не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що зазначений спірний будинок був набутий внаслідок його особистих приватних грошових коштів або його праці, а тому відсутні правові підстави для задоволення зустрічного позову. Стверджують, що [PERSON] і [PERSON] кожний з них окрема або разом, не виготовляли (не створювали) нову pіч - будинок, не завершували його будівництво (не завершували створення майна), а відтак вони не можуть мати право на будинок. Отже, за [PERSON] зареєстровано право на нове майно, яке він не виготовляв (не створював), не завершував його будівництво (не завершував створення майна), реєстрація прав власності за [PERSON] на це нове майно відбулася задовго до завершення створення майна, яке (створення) завершено вкінці 2018 року. Просять відмовити повністю в задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 7110136400:02:056:0039, площею 0,0495 га, та житлового будинку з мансардою і гаражем, загальною площею 188,7 кв.м., що знаходиться за адресою буд. [ADDRESS] , і визнання в порядку поділу за [PERSON] права власності на 1/2 частку цього будинку та на 1/2 частку цієї земельної ділянки; відмовити повністю в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 7110136400:02:056:0039, площею 0,0495 га, та житлового будинку з мансардою і гаражем, загальною площею 188,7 кв.м., що знаходиться за адресою буд. [ADDRESS] , особистою приватною масністю чоловіка [PERSON] ; скасувати право власності [PERSON] на житловий будинок з мансардою і гаражем, загальною площею 388,7 кв.м., що знаходиться за адресою буд. [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 127141271101, номер запису про право власності 20847518 від 07 червня 2017 року; скасувати право власності [PERSON] на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 7110136400:02:056:0039, площею 0,0495 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна94996171101, номер запису про право власності 13937551 від 30 березня2016 року; визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON] матеріали, обладнання, виконані роботи, тощо, які були використані в процесі будівництва (створення майна) житлового будинку з мансардою і гаражем, загальною площею 188,7 кв.м., що знаходиться за адресою буд. [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 127141271101, номер запису про Право власності 20847518 від 07 червня 2017 року; визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON] земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 7110136400:02:056:0039, площею 0,0495 га.; судові витрати покласти на [PERSON] та [PERSON] . 01 грудня 2020 року через канцелярію суду треті особи, які не заявляють самостійних вимог [PERSON] та [PERSON] надали відповідь на відзив [PERSON] , вказуючи що [PERSON] в момент вчинення договору дарування прийняв дарунок грошову одиницю України в сумі 115000 грн.00коп., і з цього моменту в нього виникло право власності на цей дарунок. Отже, гроші в розмірі 115000 грн. 00коп. є особистою приватною власністю [PERSON] на підставі п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України. Земля є особистою приватною власністю [PERSON] , оскільки, набута ним за кошти, які належали йому особисто. Вказують, що [PERSON] не подала доказів про написання договору дарування грошей від 30 березня 2016 року, згідно з яким [PERSON] подарував своєму сину [PERSON] гроші в розмірі 115000 грн. 00 коп., перед подачею зустрічного позову [PERSON] . [PERSON] не подала доказів про наявність у подружжя власних сімейних заощаджень, які достатні для придбання землі та про джерело таких грошових коштів та для створення нового нерухомого майна будинку, про джерело таких грошових коштів та що саме [PERSON] вносив спільні заощадження подружжя [PERSON] і [PERSON] на будівництво будинку. Отже, вважають, що первісний позов [PERSON] є безпідставним, оскільки, нею не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, о зазначені земля і будинок були набуті [PERSON] та [PERSON] внаслідок їх спільних грошових коштів або їх спільною працею, а тому, відсутні правові підставі для задоволення первісного позову. Також, вказують, що [PERSON] не надано доказів, що укладений [PERSON] і [PERSON] дарування грошей від 30 березня 2016 року укладено виключно в інтересах сім`ї, то що одержане за цим договором майно(гроші) фактично використано на задоволення потреб їхньої сім`ї. Стверджують, що [PERSON] і [PERSON] кожний з них окремо або разом не виготовляли (не створювали) нову річ будинок, не завершували його будівництво, а відтак, вони не можуть мати право на будинок. Отже, за [PERSON] зареєстровано право на нове майно, яке він не виготовляв (не створював), не завершував його будівництво, реєстрація права власності за [PERSON] на це нове майно відбувалася задовго до завершення створення майна, яке завершено в кінці 2018 року. 01 грудня 2020 року Відповідач [PERSON] через канцелярію суду надав відповідь на відзив [PERSON] на зустрічний позов [PERSON] про визнання особистою приватною власністю чоловіка, вказуючи, що з огляду на правила ст. 204 ЦК України, якою встановлена презумпція правомірності правочину, укладений [PERSON] та [PERSON] в письмові формі Договір дарування грошей від 30 березня 2016 року згідно з яким [PERSON] подарував йому гроші в сумі 115000 грн. 00коп. є правомірним. Він в момент вчинення договору дарування прийняв дарунок національну грошову одиницю України в сумі 115000 грн. 00коп. і з цього моменту в нього виникло право власності на цей дарунок. Вважає, що ці гроші є його особистою приватною власністю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України. Також вказує, що [PERSON] не доказала, що він «приносив додому свій заробіток щомісячно значно більший, чим його офіційна заробітна плата, що оформлений [PERSON] був у ФОП [PERSON] на значно меншу заробітну плату, чим його реально виплачував ФОП [PERSON] для того, аби сплачувати податки в меншому розмірі. Також, вказує, що [PERSON] з початку укладення їхнього шлюбу (липень 2014 року) та до 2016 року навчалася на платній основі в Одеській національній юридичній академії, і саме на оплату її навчання, на спільне проживання, на утримання дочки, яка народилася в червні 2015 року, що до народження дочки вона з квітня 2015 року була у декретній відпустці, а після народження три роки не працювала та не мала доходів. Всі інші сімейні гроші, що складалися з їхніх заробітних плат витрачалися на суто сімейні потреби, будь-яких сімейних заощаджень у них не було. А тому, будь-яких грошових коштів, крім тих, що в нього залишалися від продажу його особистого автомобіля марки Сітроен С4 він не вкладав в будівництво спірного будинку, так як цих грошей не було фізично і не могло бути фактично. А тому, просить відмовити повністю в задоволенні первісного позову та зустрічний позов задоволити в повному обсязі, судовий збір та судові витрати покласти на [PERSON] . 01 грудня 2020 року відповідач [PERSON] надав Відзив на позовну заяву [PERSON] , [PERSON] про скасування державної реєстрації, визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в якому зазначено, що дійсно він та його батько [PERSON] , в присутності [PERSON] , [PERSON] , ФОП [PERSON] в письмовій формі уклали Договір дарування грошей від 30 березня 2016 року, згідно з яким [PERSON] подарував йому гроші в розмірі 115000 грн.00коп., а тому, ці гроші є його особистою приватною власністю, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України. Підтверджує, що дійсно, земельну ділянку, площею 0,0495 га., що розташована в [ADDRESS] з кадастровим номером 7110136400:02:056:0039, відшукав саме його батько [PERSON] за допомогою підприємця [PERSON] , з якою він уклав відповідний договір на пошук землі і з якою за виконання цього договору розраховувався при ньому в приміщенні за адресою [ADDRESS] , де здійснює нотаріальну діяльність приватний нотаріус Романій Н.В. В його присутності [PERSON] сплатив [PERSON] винагороду в розмірі 5000 грн.00коп. Потім, він за подаровані [PERSON] грошові кошти одразу після вчинення договору дарування грошей, купив земельну ділянку, площею 0,0495 га, що розташована в [ADDRESS] , з кадастровим номером 7110136400:02:056:0039. Також, він підтверджує, що його батько надав йому гроші на сплату нотаріальних послуг за нотаріальне оформлення Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 березня 2016 року , але, на його думку, земля все одно є його особистою приватною власністю.. Також вказує, що дійсно треті особи подружжя [PERSON] та [PERSON] , за його особистою згодою, як власника землі, будували на його землі нове нерухоме майно житловий будинок, за рахунок свого майна і грошових коштів. Ні у нього, ні у [PERSON] , як у подружжя не було грошових коштів на будівництво цього дому. Також, підтверджує, що [PERSON] та ФОП [PERSON] уклали Договір підряду на проектні роботи від 04 квітня 2016 року № б/н, що [PERSON] 04 квітня 2016 року сплатив по цьому Договору на користь ФОП [PERSON] 20000 грн.00коп. З квітня 2016 року фактично розпочались будівельні роботи без повідомлення компетентних архітектурно-будівельних органів, тобто, як самочинне будівництво. Також, підтверджує, що [PERSON] та ФОП [PERSON] уклали Договір підряду на будівництво від 07 червня 2016 року № б/н. Підтверджує, що в подальшому для закінчення будівництва будинку [PERSON] та ФОП [PERSON] уклали Договір про надання послуг від 10 квітня 2017 року № б/н. Дійсно, будинок будував саме його батько [PERSON] . Він та позивач будь0яким чином не приймали участі в будівництві цього будинку. Також, він згідний, що загалом [PERSON] і [PERSON] на створення нового майна житлового будинку з мансардою і гаражем, загальною площею 188,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , могли витратити 1726116 грн. 40 коп., і навіть більше, оскільки, облаштування будинку і прибудинкової території триває і до цього часу за рахунок коштів [PERSON] та [PERSON] . Але, він вважає, що житловий будинок з мансардою і гаражем, загальною площею 188,7 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] є його особистою приватною власністю, а не об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , чи є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , в зв`язку з тим, що будинок споруджено на його власній земельній ділянці; він вклав в будівництво будинку частину особистих грошових коштів отриманих від продажу його власного автомобіля марки Сітроен С4 в сумі 332000 грн. 00 коп., що еквівалентно 13130 доларів США, що передав [PERSON] для виконання Договору будівництва; його батько [PERSON] запевняв його, що після закінчення будівництва будинку, він оформить право власності на будинок на його ім`я, в зв`язку з тим, що у нього і його дружини [PERSON] вже є житловий будинок в власності на будинок на його ім`я, тому що у нього і його дружини вже є житловий будинок в м. Черкаси. Саме тому ним після фактичного початку 04 квітня 2016 року будівельних робіт щодо будівництва будинку подана до управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Черкаській області повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 07 липня 2016 року реєстраційний номер ЧК 062161890930, а потім до управління Державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради «Декларація про готовність об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта» від 31 травня 2017 року реєстраційний номер [NUMBER] . Але, створення нового майна нового будинку, фактично не завершено і до цього часу тривають будівельні роботи, які оплачує його батько [PERSON] та його дружина [PERSON] . В подальшому ним зареєстровано право на спірне майно будинок, дійсно реєстрація права власності за [PERSON] на будинок відбулася 07 червня 2017 року до завершення будівництва будинку, основне будівництво (спорудження «коробки», накриття кришею тощо) фактично завершено в кінці 2018 року. Про подачу згаданих декларацій та реєстрацію права власності на своє імя він свого батька та його дружину не повідомляв, тому що у разі набуття права власності на спірний жилий будинок на [PERSON] і [PERSON] , [PERSON] міг після закінчення будівництва будинку не оформити право власності на будинок на його імя, тому що його дружина [PERSON] після початку будівництва висловлювала думки, що це буде тільки їх з батьком житловий будинок. Просить відмовити повністю в задоволенні первісного позову, відмовити повністю третім особам в задоволенні позовної заяви, задоволити зустрічний позов. 22 січня 2021 року ухвалою суду зобов`язано Територіальний сервісний центр № 7141 Регіонального сервісного центру МВС у Черкаській області надати інформацію. 22 січня 2021 року ухвалою суду зобов`язано приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Романій Наталію Василівну надати інформацію 22 січня 2021 року ухвалою суду зобов`язано АТКБ «ПриватБанк» надати інформацію. 16 березня 2021 року ухвалою суду зобов`язано ДПІ у м. Черкасах ГУ ДПС у Черкаській області надати належним чином засвідчену копію декларації про доходи за 2016 рік [PERSON] . 16 березня 2021 року ухвалою суду зобов`язано приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Романій Наталію Василівну. 16 березня 2021 року ухвалою суду призначено у справі судову авто товарознавчу експертизу, провадження у справі зупинено. 11 травня 2021 року ухвалою суду поновлено провадження у справі, справу призначено до підготовчого судового засідання. 29 липня 2021 року [PERSON] через канцелярію суду надала заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначено, що просить суд визнати автомобіль марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI, 2006 року випуску об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість частини вказаного автомобіля, який був відчужений ним не в інтересах сім`ї, в розмірі 100 425 грн. 50 коп.; визнати автомобіль марки HONDA CIVIC, 1999 року випуску об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість частини вказаного автомобіля, який був відчужений ним не в інтересах сім`ї, в розмірі 45 582 грн. 50 коп.; визнати автомобіль марки AUDI A6 3.0 QUATRO, 2006 року випуску об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість частини вказаного автомобіля, який був відчужений ним не в інтересах сім`ї, в розмірі 103 807 гривень 50 коп.; визнати автомобіль марки NISSAN PATHFINDER, 1997 року випуску об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість частини вказаного автомобіля, який був відчужений ним не в інтересах сім`ї, в розмірі 53 019 гривень; судові витрати стягнути з відповідача. 12 жовтня 2021 року через канцелярію суду адвокат Шевченко А.Г., який діє в інтересах відповідача [PERSON] , надав Відзив на заяву [PERSON] про уточнення позовних вимог, зазначаючи, що предметом позову згідно вимог, що викладені позивачем у позовній заяві від 27 березня 2020 року є нерухоме майно. Предметом заяви про збільшення позовних вимог від 06 травня 2020 року та заяви про уточнення позовних вимог від 27 серпня 2021 року є рухоме майно. Тобто, відбулася заміна предмету позову, що означає заміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача. Вказує, що позовні вимоги у збільшеній його частині, що зазначені у заяві про збільшення позовних вимог від 06 травня 2020 року та заяві про уточнення позовних вимог від 27 серпня 2021 року жодним чином не пов`язані ані з предметом, ані з підставами позову в первісній редакції. При цьому вказані заяви позивача про збільшення позовних вимог та про уточнення позовних вимог, є фактично поданням окремого позову із іншим предметом та підставами позову, що виключає можливість розгляду поданих позивачем заяв в якості збільшення розміру заявлених позовних вимог. Просить суд залишити без розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог від 06 травня 2020 року та заяву про уточнення позовних вимог від 27 серпня 2021 року. Відмовити повністю у задоволенні позовних вимог позивача щодо визнання земельної ділянки площею 0,0495 і жилого будинку з мансардою та гаражем загальною площею 188,7 кв.м., що зареєстровані за [PERSON] за адресою: [ADDRESS] об`єктами спільної власності подружжя та визнання 1|2 частини вказаних об`єктів нерухомого майна за [PERSON] ; автомобілів Versedes-benz Sprinter 313 CDI 2006 року випуску, який було зареєстровано на [PERSON] 24 жовтня 2019 року, Honda Civic, 1999р.в., який було зареєстровано на [PERSON] 19 жовтня 2019 року, Audi A6 3/0 Quatro, 2004 р.в., який було зареєстровано на [PERSON] 26 серпня 2016 року, Nissan Pathfinder, 1997 р.в. об`єктами спільної власності подружжя та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача вартості частини вказаних автомобілів. 12 жовтня 2021 року через канцелярію суду адвокат Нестеренко Олег Федорович, який діє в інтересах третіх осіб [PERSON] та [PERSON] , надав Відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначено, що треті особи вважають, що вимоги, викладені у заяві про збільшення позовних вимог не пов`язані і не є похідними від вимог позову [PERSON] в первісній редакції, оскільки, задоволення первісного позову щодо визнання землі і будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON] ; поділ землі і будинку; визнання за [PERSON] права власності на частину землі і на частину будинку жодним чином не залежить від задоволення вимог про визнання автомобілів об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] вартості 1/2 частки кожного з вказаних автомобілів. На його думку, заява [PERSON] про збільшення позовних вимог є самостійно новою позовною заявою з новими підставами і предметом, вимогам Закону не відповідає, а тому, не може бути взята судом до розгляду первісним позовом. Просить залишити без розгляду заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог. Залишити без розгляду заяву [PERSON] про уточнення позовних вимог. 12 жовтня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі, призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Адвокат Хмельницька Людмила Миколаївна, яка діє в інтересах позивача [PERSON] , в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Зазначила, що відповідачем [PERSON] під час розгляду справи в суді не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на майно, набуте ними в період шлюбу. До укладення шлюбу (26 липня 2014 року) з [PERSON] у [PERSON] були власні фінансові заощадження близько в розмірі 3500 євро, які вона відкладала з заробітної плати. З дня укладення шлюбу (26 липня 2014 року) та до березня 2015 року [PERSON] продовжувала працювати на посаді юристконсульта ПАТ «Черкасиобленерго» та отримувала заробітну плату. Також, на весілля [PERSON] та [PERSON] були подаровані грошові кошти в сумі 5000 доларів США, що еквівалентно 59450 грн. 00 коп. (по курсу долара в 2014 році 11,89 грн. 00 коп. У період шлюбу за спільні кошти подружжя [PERSON] та [PERSON] також придбано у власність транспортні засоби. Власні заощадження сторін, набуті до шлюбу, власні заощадження [PERSON] , набуті до шлюбу, кошти отримані в якості заробітної плати [PERSON] та [PERSON] в період шлюбу, а також кошти подаровані на весілля були вкладені у придбання земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . З квітня 2015 року [PERSON] перебувала у відпустці в зв`язку з вагітністю та пологами ( [INFO] народилася дочка [PERSON] ), а в подальшому у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, однак, положеннями ст. 60 СК України встановлено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини. Житловий будинок з мансардою і гаражем за адресою [ADDRESS] будувався за спільні кошти подружжя [PERSON] та [PERSON] . Вважає, що земельна ділянка та житловий будинок з мансардою та гаражем, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , автомобіль марки Mersedes-Benz Sprinter 313 CDI, 2006 року випуску, автомобіль марки Honda Civic, 1999 року випуску, автомобіль марки Audi A6 3/0 Quatro, 2006 року випуску та автомобіль марки Nissan Pathfinder, 1997 року випуску підлягають визнанню об`єктами спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . На її думку, належним способом захисту прав [PERSON] є визнання за нею права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0495 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та на 1/2 частину житлового будинку з мансардою та гаражем, загальною площею 188,7 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відносно поділу транспортних засобів, які є об`єктами спільної сумісної власності подружжя зазначила, що відповідач не довів належними та допустимими доказами, що відчуження автомобілів, які є об`єктами спільної сумісної власності подружжя було здійснено за згодою [PERSON] , зокрема, за наявності її письмової згоди, а кошти від їх реалізації були використані на потреби сім`ї чи в інтересах сім`ї. А тому, вважає, що позовні вимоги [PERSON] про поділ майна подружжя є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відносно зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] , [PERSON] про визнання земельної ділянки та будинку особистою приватною власністю зазначила, що Договір дарування грошей, укладений між [PERSON] та [PERSON] від 30 березня 2016 року, на який посилається [PERSON] у зустрічній позовній заяві, як на підставу зустрічного позову, є нікчемним правочином, оскільки, оформлений з порушенням вимог чинного законодавства в частині недотримання вимоги про нотаріальне посвідчення такого договору, а тому, вказаний договір не створює жодних юридичних наслідків. Будь-які інші докази, які підтверджують наявність особистих доходів, які були спрямовані на придбання земельної ділянки [PERSON] не надано. Також, зазначила, що відповідно до матеріалів справи, нотаріально засвідчена згода дружини [PERSON] [PERSON] та нотаріально засвідчена згода дружини [PERSON] [PERSON] на укладення між [PERSON] та [PERSON] договору дарування грошей від 30 березня 2016 року відсутні, що є грубим порушенням вимог чинного законодавства України та є додатковою обставиною, яка підтверджує нікчемність договору дарування грошей від 30 березня 2016 року. На її думку, земельна ділянка площею 0,0495 га., що розташована в [ADDRESS] була придбана за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 30 березня 2016 року за спільні кошти подружжя. Обставини, що гроші отриманні від продажу автомобіля марки Сітроен С4, 2014 р.в. в сумі 581700 грн. 00 коп. були отримані та використані на будівництво будинку та купівлю автомобіля марки Ауді А6 не підтверджено належними та допустимими доказами. Отже, вважає, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, а тому, у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. Щодо позову третіх осіб, що заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про скасування державної реєстрації, визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя зазначила, що позовні вимоги про скасування права власності на житловий будинок та земельну ділянку не узгоджуються з нормами чинного законодавства України та є неналежним способом захисту прав позивачів. Зазначає, що обрання позивачем неналежного способу захисту є самостійною підставою для відмови в позові. Також, наголосила, що мотивувальна та прохальна частини позовної заяви не узгоджуються між собою. Також, звернула увагу суду на той факт, що [PERSON] та [PERSON] не є власниками чи користувачами земельної ділянки площею 0,0495 га за адресою: [ADDRESS] , а тому, у розумінні ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» та положень ст. 375 ЦК України, не мали права зводити на ній будівлі і споруди. Як вбачається з матеріалів справи, договір між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] на забудову земельної ділянки не укладався. В період з 07 липня 2016 року (початок будівництва житлового будинку) до 31 травня 2017 року (завершення будівництва) [PERSON] та [PERSON] могли вважатися власниками матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва вищевказаного житлового будинку. Вважає, що позовні вимоги третіх осіб, що заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] , [PERSON] є необгрунтованими та безпідставними. Також, зазначає, що перебіг позовної давності щодо позовних вимог про скасування права власності [PERSON] на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] та визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] вищезазначеної земельної ділянки розпочався 30 березня 2016 року та закінчився 30 березня 2019 року, однак, до суду позивачі звернулися лише в жовтні 2020 року, тобто, після спливу трирічного строку позовної давності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулось 19 липня 2023 року, зазначив, що він не знає з чого побудований будинок за адресою: [ADDRESS] , в зв`язку з тим, що він його не будував. Він бажає щоб будинок був його, в Черкаську міську раду ні з якими документами він не звертався. До весілля з [PERSON] у нього у власності автомобіль марки Сітроен, який проданий в 2016 році і потім був придбаний автомобіль «Ауді» вартістю 227720 грн. 00 коп. Вказав, що автомобіль був куплений його батьком, в зв`язку з тим, що сам він не мав можливості придбати собі такий автомобіль. Автомобілі «Нісан Мерседес» і « [PERSON] » були продані і гроші він віддав батькові. Також зазначив, що будинок був придбаний за кошти батька. Він не давав ні одного копійки на придбання будинку за адресою: [ADDRESS] . До 2018 року ні він, ні [PERSON] не знали про будинок, вони нічого не могли там робить, він на той час отримував приблизно 5000 грн. 00 коп. 6000 грн. 00 коп. Він ходив на роботу і намагався зробити все, що міг, вони на той час проживали за адресою: [ADDRESS] , вони жили на кошти з кредитної картки, автомобіль «Сітроен» придбаний до шлюбу. Хто на даний час проживає в будинку йому не відомо, на даний час він проживає за адресою: [ADDRESS] . Адвокат Шевченко Андрій Григорович, який діє в інтересах відповідача [PERSON] , в судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову. Зазначив, що у [PERSON] та [PERSON] не було коштів щоб придбати автомобілі, землю та нерухомість. Зустрічний позов підтримав в повному обсязі та просив його задоволити. Адвокат Нестеренко Олег Федорович, який діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] , в судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову. Зазначив, що позивач не виконала процесуальні вимоги, вона не подала жодного доказу, що вона купила в будинок хоча б один цвях, чи цемент, чи хоча б один кран. Доказів того, що у [PERSON] були відкладені 3500 євро взагалі не було подану до суду. Зазначив, що від березня 2016 року, тобто, від моменту придбання земельної ділянки до травня 2017 року, [PERSON] була у декретній відпустці. На його думку, ні позивач, ні відповідач не довели того факту, що вони вкладали кошти в створення майна. Третя особа з самостійними вимогами [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 22 серпня 2023 року, пояснив, що весною 2016 року він подарував кошти сину. В будівництві будинку за адресою: [ADDRESS] разом з ним приймала участь [PERSON] . Ні його син, ні [PERSON] не приймали ніякої участі в будівництві будинку. На той час [PERSON] проживав в його квартирі за адресою: [ADDRESS] . Через деякий час він дозволив проживати [PERSON] та [PERSON] пожити в будинку за адресою: [ADDRESS] , в зв`язку з тим, що він продавав квартиру. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулось 21 вересня 2023 року, зазначив, що він знайомий з усіма сторонами. З [PERSON] він знаходиться в дружніх відносинах. Свідку відомо, що будинок був швидко побудований. Вказав, що [PERSON] з дружиною прийшов до нього, вони домовились про співпрацю, вони працювали з його архітектором, вони прийшли до нього та отримали смету. Вони оплатили роботу архітектора, заключили Договір на виконання архітектурних робіт. Число і місяць укладення договору він не пам`ятає, але це точно був 2017 рік. Ціну договору він не пам`ятає. Всі гроші платив особисто [PERSON] . Договір укладався між [PERSON] та свідком. З [PERSON] він знайомий, але на будівництві він ніколи його не бачив. З [PERSON] свідок ні разу не зустрічався. Свідку не відомо на кого оформлено право власності на цей будинок. Ними будинок був підготовлений на 75%, він був повністю працюючий, але без внутрішніх робіт з підведеною електрикою та водопостачанням. Всі його підрядники контактували з [PERSON] . Його задачею була технічна документація, а партнер [PERSON] відповідав за податкову «волокіту». Свідок [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 21 вересня 2023 року, зазначив, що з [PERSON] він знайомий, а [PERSON] бачив всього декілька разів. Сина [PERSON] бачив на роботі, а невістку [PERSON] не бачив жодного разу. У [PERSON] він брав запчастини. 7 років назад свідок приходив в будинок [PERSON] , адреси він не пам`ятає. Вони зайшли в будинок, то там була геть пуста коробка, вони позвали в будинок «гіпсокартонщиків» [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , і ім`я четвертого він не пам`ятає. Ці робочі робили гіпсокартон та альтанку. Всі роботи замовляв [PERSON] . [PERSON] три за роботу з ним розраховувалася [PERSON] , а всі інші рази розраховувся [PERSON] . В тому будинку були ще маляра та клейщики шпалер. Шпалери привозили один раз [PERSON] , а другий раз його жінка. Хто вибирав плитку йому не відомо. Плиточники вирівнювали під плитку стелю, робили стяжку. За виконану роботу в основному розраховувався [PERSON] , але пару разів гроші привозила [PERSON] . З [PERSON] він познайомився на роботі, коли бави у нього акумулятор. Свідку невідомо чи одружений [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 03 жовтня 2023 року, зазначив, що знайомий лише з [PERSON] . Він є власником території, де вони робили роботу, він оплачував роботу. Свідок був приватним підприємцем, в якого сторони замовляли роботу. Договір був заключений в 2017 році. Свідок не пам`ятає адреси будинку, але пам`ятає, що будинок знаходиться в центральній частині міста. [PERSON] було замовлено послуги екскаватора, за допомогою якого здійснювалась доставка цегли та інших будівельних матеріалів. Також екскаватором виконувались роботи з планування території, копання траншей під газові комунікації, облаштування колодязя та погребу. Свідок підтвердив той факт, що він зробив все те, що обумовлено в Договорі. Замовник бігав по території з рулеткою, вказував на свої побажання, планував територію, він хотів робити сходи в погріб, яму під газ. Свідок підтверджує отримання коштів за роботу від [PERSON] . Його фірма називається «ПП [PERSON] ». Акти виконаних робіт підписані саме свідком. Дружину [PERSON] свідок особисто не бачив. На території будинку свідок бачив людину, яка з ним розраховувалась і яка з ним працювала, інших він не бачив. [PERSON] він ніколи не бачив. І не знайомий з нею. Будинок за алресою: [ADDRESS] мав два поверхи. Свідок не пам`ятає того факту щоб на будівництво приходив [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулось 03 жовтня 2023 року, зазначив, що знайомий з [PERSON] . З [PERSON] та [PERSON] він не знайомий, а з [PERSON] пересікались пару разів на роботі. [PERSON] попросив свідка доробити електрику в будинку, 80% було зроблено фірмою, ним було добавлено розетки, вимикачі, люстри. Де що робити вказував [PERSON] та його дружина. Їхня робота тривала не довго. Все купувалося [PERSON] та його дружиною [PERSON] . За роботу розраховувався [PERSON] . З [PERSON] свідок знайомий, бо приїзжав на фірму [PERSON] купляти масло і фільтри і там його бачив. На будівництві свідок [PERSON] не бачив. [PERSON] свідок не знає. На той час в будинку ніхто не проживав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 03 жовтня 2023 року, пояснив, що знайомий з [PERSON] , він колись жив з його колишньою дружиною з 2007 року по 2013 рік. [PERSON] знає гарно, він робив йому паркан в будинку в провулку десь біля вулиці Енгельса недалеко від магазину «Прем`єр». [PERSON] ні разу не бачив, і взагалі не знав, що це син [PERSON] . Парадний паркан свідок робив тоді, коли на вулиці було вже тепло. З другою жінкою [PERSON] свідок особисто не знайомий, бачив що з ним приїзжала якась жінка років п`ятдесяти. Будівельні матеріали завжди привозив [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 03 жовтня 2023 року, пояснив, що знайомий з [PERSON] та [PERSON] і знаходиться з ними в нормальних відносинах. Їхнього сина бачив, коли купляв у нього акумулятор, а невістку взагалі ніколи не бачив. З [PERSON] познайомився тоді, коли робили у нього ремонт в квартирі і з того моменту він до нього звертався. Перша квартира, де він робив ремонт була по [ADDRESS] , а потім робили ремонт в будинку десь на перехресті [PERSON] і [PERSON] , там є перевулок. Свідок робив там сантехнічні роботи, ставив унітаз і ванну, сушку для рушників, змішувачі. Вказівки і гроші йому давали [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] він взагалі не знає, [PERSON] бачив тільки один раз. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 21 листопада 2023 року, зазначив, що він знайомий з [PERSON] , він надавав йому послуги. Вони познайомилися випадково, в зв`язку з тим, що свідок займався перевезенням автомашин. Свідок займався перевезенням для будівництва будинку, возив гіпсокартон, душові кабіни. В якому саме році це було свідок не пам`ятає, але пам`ятає, що 2015-2016 роки. Будинок знаходиться десь по провулку Енгельса, біля кінотеатру «Мир». Всі послуги свідка оплачував особисто [PERSON] . З дружиною [PERSON] свідок не знайомий, бачив її пару разів і тільки знає її ім`я. Особисто в нього вона нічого не замовляла і бачив він її тільки біля того будинку. Ніяких інших жінок біля будинку свідок не бачив. З [PERSON] свідок не знайомий. З [PERSON] свідок, також, особисто не знайомий, але йому відомо, що він син [PERSON] . Свідок стверджує, що кошти на будівельні матеріали для будинку давав саме [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 21 листопада 2023 року, зазначив, що він знайомий з [PERSON] , [PERSON] він знає тільки наглядно. Свідок працював у [PERSON] , вони познайомились з ним через прораба. Будинок знаходиться в провулку між вулицею Сєдова та Різдвяна. Він робив в будинку оздоблення. [PERSON] приїзжав і перевіряв чи все правильно робиться. [PERSON] розраховувався з їхнім прорабом, а прораб вже розраховувався з робочими. Роботи тривали майже всю зиму. [PERSON] він знає тільки наглядно, вона приїзжала разом з [PERSON] , вони разом ходили по будинку і все роздивлялися. З сином [PERSON] свідок не знайомий. Дітей ніяких свідок, також, не бачив, він взагалі не знав, що у них є діти. І взагалі вони спілкувалися на іншому рівні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулось 21 листопада 2023 року, пояснив, що він знайомий з [PERSON] та [PERSON] . Він робив у них ремонт. Він був бригадиром будівельної бригади, адреси будинку свідок не пам`ятає, але пам`ятає, що до нього необхідно було йти по вулиці Енгельса десь біля кінотеатру «Мир». Його бригада робила в будинку гіпсокартон та альтанку Всі будівельні матеріали доставляв [PERSON] . Особисто з [PERSON] він не знайомий, але бачив її пару разів. Гроші за роботу привозив завжди господарь, давав їх прорабу, але бували випадки, коли особисто [PERSON] з ними розраховувалися. Роботу він робив взимку, десь на протязі місяця. Влітку він робив там альтанку. З позивачем та відповідачем свідок не знайомий. Дітей малих свідок не бачив. Розраховуюся з ним [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 21 листопада 2023 року, пояснила, що з [PERSON] та [PERSON] вона знайома, вона у них працювала. Будинок, де вона працювала є двоперховим та знаходиться десь по вулиці Ільїна біля кінотеатру «Мир». Вона в будинку шпаклювала стіни, клеїла шпалери. Роботу їхню приймав [PERSON] , приїзжав перевіряв. [PERSON] свідок бачила разів 5-6, вона приходила дивитись на шпалери. Дітей [PERSON] свідок не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулось 28 листопада 2023 року, пояснив, що він знайомий з [PERSON] , познайомився з ним через [PERSON] . Адресу, де він робив ремонт, свідок не пам`ятає, але пам`ятає, що будинок знаходиться десь за магазином «Прем`єр». Свідок робив за тією адресою тильний паркан і парадний паркан, робив погріб, вкладав плитку. Це було років 5-6 тому. За все розраховувся [PERSON] . З ним пару разів приїзжала світленька жінка років пятидесяти. Більше нікого свідок не бачив. Молоді люди точно на будівництво не приїжджали. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК). В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , 26 липня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 990. Відповідно до Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2674, 30 березня 2016 року [PERSON] купив земельну ділянку, площею 0,0495 га, що розташована в [ADDRESS] , з кадастровим номером 7110136400:02:056:0039. Відповідно до п. 1.2. Договору, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Експлікація земельних угідь: усього земель, гектарів 0,0495 га, у тому числі за земельними угіддями, гектарів: прибудинкова територія 0,0353, капітальна 0,0087, капітальна 0,0030, капітальна 0,0025. Опис меж: від А до Б [PERSON] від Б до В Черкаська міська рада (проїзд), від В до Г Черкаська міська рада (пров. Енгельса), від Г до А [PERSON] . Відповідно до п.2.2. Договору, остаточна ціна продажу земельної ділянки становить 99000,00 грн. 00 коп. Відповідно до п. 6.5. Договору, дружини кожної із сторін згодні з укладенням цього договору (заяви, посвідчені приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. від 30 березня 2016 року за реєстровими №№ 2672, 2673). Відповідач [PERSON] не заперечував того факту, що вищезазначена земельна ділянка була придбана ним в перебуванні в шлюбі з [PERSON] , проте, наголошував на тому, що кошти належали особисто йому. А тому, суд вважає, що відповідачем [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами того факту, що земельна ділянка, площею 0,0495 га, що розташована в [ADDRESS] , з кадастровим номером 7110136400:02:056:0039 придбана ним за особисті кошти. 23 червня 2020 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси розірвано шлюб, укладений 26 липня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління МЮУ (м. Київ). Згідно зі змістом ст. 60 СК України, - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Верховним Судом України при розгляді справи № 6-843цс17 (постанова від 24.05.2017 року) висловлена Правова позиція про те, що за загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до роз`яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) (435-15), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Судом встановлено, що земельна ділянка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0495 га, кадастровий номер 7110136400:02:056:0039, була придбана під час перебування в шлюбі [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні стороною відповідача не доведено, що вищезазначена земельна ділянка придбана ним за його особисті кошти. Також, як зазначає позивач, на земельній ділянці, площею 0,0495 га, що розташована в [ADDRESS] , з кадастровим номером 7110136400:02:056:0039 сторони розпочали будівництво житлового будинку з мансардою та гаражем, загальною площею 188,7 кв.м. Сторона відповідача посилається на той факт, що в період шлюбу з позивачем у них не було грошових коштів на придбання земельної ділянки, а тим більше на будівництво будинку. Разом із тим, такі твердження повністю спростовуються належними та допустимими доказами, а саме відеозаписом, який перебуває у відкритому доступі в мережі Інтернет та подається суду на DVD-диску. З вказаного відеозапису беззаперечно вбачається, що саме відповідач особисто повідомляє про будівництво зазначеного будинку, зазначаючи, що: він «побудував будинок своєї мрії»; описує процес будівництва; повідомляє, з яких матеріалів здійснювалось будівництво; вказує організацію, яка здійснювала будівельні роботи. Таким чином, відповідач публічно визнав факт будівництва будинку саме ним, що є самостійним доказом відповідно до положень статей 76, 77, 95 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються стороною, не потребують доказування. Фактично відповідач власними публічними висловлюваннями визнав, що саме він здійснював будівництво спірного будинку. Крім того, будівництво спірного об`єкта відбувалося у період перебування відповідача у зареєстрованому шлюбі з позивачкою, що відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України створює презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Як зазначено в постанові Верховного Суду від 01 червня 2020 року по справі № 619/3544/17, «Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.». В судовому засіданні встановлено, що відповідачем [PERSON] не спростосовано презумпцію спільності права власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на майно, набуте ними в період шлюбу. Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16, «належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.». Сторона позивача стверджувала про наявність спільних заощаджень подружжя. Так, відповідно до матеріалів справи, з 05.07.2012 року [PERSON] була прийнята юристконсультом відділу корпоративних відносин ПАТ «Черкасиобленерго» (наказ № 350-п від 05.07.2012 року). Звільнено з роботи 25.06.2018 року (наказ № 500-п/тз від 18.06.2018 року), згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін (Довідка ПАТ «Черкасиобленерго» № 845/15-02 від 23.01.2023 року). (том № 3 а.с. 86). В матеріалах справи є Довідка про доходи № 831/17-01 від 23.01.2023 року ПАТ «Черкасиобленерго» (том № 3 а.с. 85), з якої вбачається, що загальна сума доходу [PERSON] за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2017 року складала 113950 грн. 83 коп., з яких 16678 грн. 89 коп. податок з доходів фізичних осіб. (том № 3 а.с. 85). Тобто, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] в період з 05.07.2012 року по 25.06.2018 року отримувала заробітну плату в ПАТ «Черкасиобленерго». Також, як зазначала позивач [PERSON] та не заперечував відповідач [PERSON] , на їхнє весілля були подаровані грошові кошти в сумі 5000 доларів США, що еквівалентно 549450 грн. 00 коп. (по курсу долара у 2014 році 11,89 грн.). Також, відповідно до Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району м. Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася дочка [PERSON] . Як зазначає сторона позивача, з квітня 2015 року [PERSON] перебувала у відпустці, в зв`язку з вагітністю та пологами, а в подальшому у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). На думку суду, житловий будинок з мансардою і гаражем, загальною площею 188,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] будувався за спільні кошти подружжя [PERSON] та [PERSON] . За таких обставин суд вважає за необхідне визнати земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0495 га, кадастровий номер 7110136400:02:056:0039, житловий будинок з мансардою та гаражем, загальною площею 188,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] об`єктами спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Вирішуючи питання про поділ спірної квартири, яка є об`єктом права спільної сумісної власності, суд враховує, що відповідно до ч.1, 2 ст. 70 СК України, - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Обставин, які б давали підстави для відступу від рівності часток подружжя судом не встановлено. За таких обставин суд вважає, що частки [PERSON] та [PERSON] у праві власності на спірну земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0495 га, кадастровий номер 7110136400:02:056:0039, житловий будинок з мансардою та гаражем, загальною площею 188,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] є рівними по 1/2 частці за кожним. Таким чином суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] в частині визнання земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0495 га, кадастровий номер 7110136400:02:056:0039 та житлового будинку з мансардою та гаражем, загальною площею 188,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] об`єктами спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та позовна вимога про визнання за нею в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0495 га., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та право власності на 1/2 частину житлового будинку з мансардою та гаражем, загальною площею 188,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відносно позовної вимоги [PERSON] про визнання автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 313 CDІ, 2006 року випуску, автомобіля марки Honda Civic, 1999 року випуску, автомобіля марки Audi A6 3.0 Quatro, 2004 року випуску, автомобіль марки Nissan Pathfinder, 1997 року випуску об`єктами права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] вартості 1/2 частини вищевказаних автомобілей суд зазначає наступне. Відповідно до Листа Територіального сервісного центру МВС № 7141 Головного сервісного центру МВС регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Черкаській області № 31/23/41-231 від 13.02.2021 року, наданого на ухвалу суду (а. с. 87 том № 2), «за [PERSON] був зареєстрований 24.10.2019 року транспортний засіб марки Mercedes-Benz Sprinter 313 CDІ, 2006 року випуску, кузов № [NUMBER] на підставі договору купівлі-продажу № 7162/19/011805 від 24.10.2019 року виданого ФОП [PERSON] . Даний транспортний засіб 19.02.2020 року перереєстровано на [PERSON] , [INFO] , на підставі купівлі-продажу № 5514 від 19.02.2020 року виданого ПП «Автоком Центр» та станом на 15.02.2021 зареєстрований за [PERSON] . За [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований 19.10.2019 року транспортний засіб марки Honda Civic, 1999 року випуску, кузво № [NUMBER] на підставі договору купівлі-продажу № 3246/2019/1728244 від 19.10.2019 року, складеного в ТСЦ 3246 РСЦ МВС в Київській області. Даний транспортний засіб 19 лютого 2020 року перереєстровано на [PERSON] , [INFO] , на підставі купівлі-продажу № 5515 від 19.02.2020 року виданого ПП «Автоком Центр» та станом на 15.02.2021 року зареєстрований за [PERSON] . За [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований 26.08.2016 року транспортний засіб марки Audi A6 3.0 Quatro, 2004 року випуску, кузов № [NUMBER] на підставі договору купівлі-продажу № 7141/2016/031962 складеного в ТСЦ 7141 РСЦ МВС в Черкаській області. Даний транспортний засіб 27.02.2020 року перереєстровано на [PERSON] , [INFO] , на підставі купівлі-продажу № 5575 від 27.02.2020 року, виданого ПП «Автоком Центр» та станом на 15.02.2021 року зареєстрований за [PERSON] . За [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований 19.11.2015 року транспортний засіб марки Nissan Pathfinder, 1997 року випуску, кузов № [NUMBER] на підставі довідки-рахунку серії ААЕ № 444042, виданої ТОВ «Авто Парнер» від 18.11.2015 року. Даний транспортний засіб 19.02.2020 року перереєстровано на [PERSON] , [INFO] , на підставі купівлі-продажу № 7141/2020/1944667 від 19.02.2020 року складеного в ТСЦ 7141 РСЦ МВС в Черкаській області та станом на 15.02.2021 року зареєстрований за [PERSON] ». Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Договору купівлі-продажу № 46/1 від 19 лютого 2014 року (том № 1 а.с. 126), [PERSON] придбав автомобіль марки Новий С4 eHDi 115 РКПП [NUMBER] , 2014 року випуску. Як зазначено у вищезазначеному Договорі, вартість одиниці товару 189766 грн. 67 коп. (без врахування ПДВ) та загальна вартість товару становить 227720 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ 20% 37953 грн. 33 коп. Тобто, в судовому засіданні встановлено, що автомобіль марки Новий С4 eHDi 115 РКПП [NUMBER] , 2014 року випуску був придбаний [PERSON] ще до перебування в шлюбі з [PERSON] та був його особистою власністю. Відповідно до Довідки Територіального сервісного центру № 7141 РЦС МВС в Черкаській області № 31/23/41-848 від 31.03.2020 року (том № 1 а.с. 130), згідно АІС «ДА-2000 за [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований автомобіль CITROEN С4, 2014 року випуску, коричневого кольору який перереєстрований на іншу особу 23.08.2016 та Audi A6 3.0 Quatro, дата реєстрації 26.08.2016 року, сірого кольору, 2004 року випуску, який перереєстрований на іншу особу 27.02.2020 року. Як зазначив адвокат Шевченко Андрій Григорович, який діє в інтересах [PERSON] автомобіль марки CITROEN С4, 2014 року випуску, був відчужений відповідачем [PERSON] та за частину грошових коштів в сумі 250000 грн. 00 коп. від продажу вищевказаного автомобіля ним 26.08.2016 року було придбано автомобіль марки Audi A6 3.0 Quatro, 2004 р.в., який 27.02.2020 року відчужив його. Іншу частину отриманих від продажу автомобіля марки CITROEN С4, 2014 року випуску, грошових коштів в сумі 332000 грн. 00 коп. [PERSON] передав своєму батькові [PERSON] для будівництва будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Так, суд приходить до висновку, що автомобіль марки Audi A6 3.0 Quatro, 2004 р.в. був придбаний [PERSON] за особисті кошти за рахунок продажу належного йому на праві приватної власності автомобіля CITROEN С4, 2014 року випуску, є його особистою власністю. При цьому, суд зазначає, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею у набутті майна. Аналогічні висновки містяться і в постанові Верховного Суду України від 19 червня 2013 року, де крім того, зазначено, що договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використане на задоволення потреб сім`ї. Договір, укладений одним з подружжя, за яким майно використане не на потреби сім`ї, а на інші потреби, не створює обов`язків для іншого з подружжя. Відносно автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 313 CDІ, 2006 року випуску, автомобіля марки Honda Civic, 1999 року випуску, автомобіля марки Nissan Pathfinder, 1997 року випуску, суд зазначає, що позивачем [PERSON] , також, не надано доказів того, що дані автомобілі були набуті спільною участю їхнього подружжя коштами, на підставі ст. 60 СК України. На думку суду, автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 313 CDІ, 2006 року випуску, автомобіль марки Honda Civic, 1999 року випуску, автомобіль марки Nissan Pathfinder, 1997 року випуску придбані [PERSON] дійсно за час перебування з [PERSON] в шлюбі, але не в інтересах сім`ї. А тому, суд не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги [PERSON] про визнання автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 313 CDІ, 2006 року випуску, автомобіля марки Honda Civic, 1999 року випуску, автомобіля марки Audi A6 3.0 Quatro, 2004 року випуску, автомобіль марки Nissan Pathfinder, 1997 року випуску об`єктами права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та стягнення з [PERSON] на її користь 1/2 частини вищевказаних автомобілей. Відносно зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] про визнання земельної ділянки та будинку особистою приватною власністю, суд зазначає наступне. Предметом зустрічного позову є визнання земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7110136400:02:056:0039, площею 0,0495 га та будинку за адресою: [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON] . [PERSON] у своїй позовній заяві зазначає, що вищезазначене майно хоч і було набуто ним у період шлюбу, але за його приватні кошти та за майно і кошти, які є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Так, в матеріалах справи є копія Договору дарування грошей від 30 березня 2016 року, відповідно до якого [PERSON] в присутності своєї дружини [PERSON] та за її згодою подарував в власність своєму сину [PERSON] шляхом передання із рук в руки гроші в сумі 115000 грн. 00 коп. (том № 1 а.с. 118). В цей же день (30 березня 2016 року) [PERSON] купив земельну ділянку, площею 0,0495 га, що розташована в [ADDRESS] , з кадастровим номером 7110136400:02:056:0039 (Договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2674, 30 березня 2016 року). Відповідно до п. 6.5. Договору купівлі-продажу, дружини кожної із сторін згодні з укладенням цього договору (заяви, посвідчені приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. від 30 березня 2016 року за реєстровим №№ 2672,2673). Отже, [PERSON] стверджує, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0495 га з кадастровим номером 7110136400:02:056:0039 є його особистою приватною власністю, оскільки, придбана за кошти, подаровані його батьком на підставі Договору дарування грошей від 30 березня 2016 року. Проте, [PERSON] заперечувала факт надання нею письмової згоди на купівлю земельної ділянки площею 0,9495 га за адресою: [ADDRESS] з кадастровим номером 7110136400:02:056:0039. Також, позивач зазначала, що Договір дарування грошових коштів [PERSON] [PERSON] 30 березня 2016 року в приміщенні приватного нотаріуса Романій Н.В. не укладався та про факт існування даного Договору їй стало відомо у 2020 році при зверненні [PERSON] до суду з зустрічним позовом. Пунктами 2, 3 частини 1 статті 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; Цивільним кодексом України передбачено, що дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина 1 статті 718 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 719 ЦК України, договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесяти кратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Поняття валютних цінностей містить Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 5-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», у відповідності до якого валютні цінності це, в тому числі, іноземна валюта. Стаття 1 ЗУ «Про валюту і валютні операції» містить визначення поняття валютні цінності, до яких відносяться національна валюта (гривня), іноземна валюта та банківські метали. З урахуванням розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян, встановленого п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України (17 грн.), сума коштів (дарунку) значно перевищує п`ятдесяти кратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян (50Х17+850 грн.), а тому, Договір дарування грошових коштів від 30 березня 2016 року, у відповідності до норм ч. 5 ст. 719 ЦК України, повинен був бути нотаріально посвідчений. В судовому засіданні встановлено, що Договір дарування грошей від 30 березня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , нотаріально не посвідчений. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановлений законом. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Договір дарування грошей від 30 березня 2016 року, відповідно до якого [PERSON] в присутності своєї дружини [PERSON] та за її згодою подарував в власність своєму сину [PERSON] шляхом передання із рук в руки гроші в сумі 115000 грн. 00 коп., укладений з порушенням вимог ст. 719 ЦК України, суд оцінює його критично. Згідно статті 60 СК України, майно, набуте подружжями за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Також, на думку суду, вищезазначений договір є недопустимим доказом і не підтверджує отримання [PERSON] грошових коштів у розмірі 115000 грн. 00 коп. та купівлю за рахунок цих коштів земельної ділянки площею 0,9495 га за адресою: [ADDRESS] з кадастровим номером 7110136400:02:056:0039. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Договір дарування грошових коштів [PERSON] , [PERSON] 30 березня 2016 року є таким, що не створює юридичних наслідків. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року № 727/11406/17 та у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року № 127/8214/15-ц. Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально посвідчена. В судовому засіданні встановлено, що матеріали справи не містять нотаріально засвідченої згоди дружини [PERSON] [PERSON] та нотаріально засвідченої згоди дружини [PERSON] [PERSON] на укладення між [PERSON] та [PERSON] Договору дарування грошей від 30 березня 2016 року. А тому, на думку суду, відсутні підстави для визнання земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0495 га, кадастровий номер 7110136400:02:056:0039 та будинку за адресою: [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON] . [PERSON] на підтвердження своїх позовних вимог надано Договір № 15/16 на надання інформаційних (консультаційних) послуг щодо пошуку об`єкта нерухомості з метою його купівлі від 03 лютого 2016 року, укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] . Відповідно до п. 1 Договору, замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати йому, у відповідності до умов даного Договору, спеціальну інформацію та кваліфіковану консультацію з питань купівлі об`єкта нерухомості земельної ділянки та сприяти нотаріальному оформленню і державної реєстрації договору купівлі-продажу на придбаний об`єкт, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити послугу. Також, в матеріалах справи є Акт приймання-передачі послуг від 30 березня 2016 року, підписаного між [PERSON] та ФОП [PERSON] про те, що згідно з вимогами Договору № 15/16 від 03.02.2016 року на надання інформаційних (консультаційних) послуг щодо продажу об`єкта нерухомості, виконавець виконав, а замовник прийняв комплекс інформаційних послуг по продажу об`єкта. Також, [PERSON] на підтвердження своїх позовних вимог надано Договір підряду на проектні роботи від 04 квітня 2016 року, укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] , Договір підряду на будівництво від 07 червня 2016 року, укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] , квитанцію до прибуткового касового ордера від 07 червня 2016 року; Квитанцію до прибуткового касового ордеру № б/н від 22 грудня 2016 року; Квитанцію до прибуткового касового ордера № б/н від 10 серпня 2016 року; Акт приймання-передачі виконаної роботи № 1/2016 від 10 серпня 2016 року; Акт приймання-передачі виконаної роботи № 2/2016 від 22 грудня 2016 року; Акт приймання-передачі виконаної роботи № 3/2017 від 04 квітня 2017 року, складених між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] . Проте, на думку суду, вищезазначені документи свідчать лише про те, що організацією та фінансування будівництва займався [PERSON] . Вищезазначений факт був підтверджений свідками в судовому засіданні. Крім того, суд наголошує, що не один свідок не міг вказати чіткої адреси де саме проводилися будівельні та ремонтні роботи. Крім того, суд зазначає, що з вищезазначених Договорів не вбачається, що вони були укладені відносно земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Крім того, будівництво здійснювалося на земельній ділянці, яка, як встановлено вище, є спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 367 ЦК України, власник земельної ділянки має право на будівлю, спорудження, інше нерухоме майно, створене ним для себе на цій ділянці, якщо інше не встановлено договором або законом. Також, в матеріалах справи є Декларація про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта (том № а.с. 168) на будівництво житлового будинку з мансардою та гаражем по [ADDRESS] . Проте, суд зазначає, що в «п.2. Інформація про замовник» вказано просто [PERSON] (без ініціалів) та вищезазначена Декларація взагалі не містить ніякого підпису. А тому, на думку суду, позовні вимоги [PERSON] є необгрунтованими, а тому, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] про визнання земельної ділянки та будинку за адресою: [ADDRESS] особистою приватною власністю задоволенню не підлягають. Відносно позовної заяви [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] суд зазначає наступне. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено статтею 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в результаті втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Крім того, згідно з п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні встановлено, що предметом однієї із позовних вимог [PERSON] та [PERSON] є скасування державної реєстрації, визнання об`єктом права спільної сумісної власності майна земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7110136400:02:056:0039, площею 0,0495 га, та житлового будинку з мансардою і гаражем, загальною площею 188,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 299/857/19. Здійснюючи право на судовий захист, звертаючись до суду, особа повинна вказати суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 678/326/17. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19. Відповідно до ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 7 ст. 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Суд наголошує, що способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. На думку суду, обраний [PERSON] та [PERSON] спосіб захисту?є неефективним, оскільки, задоволення вимоги про скасування права власності [PERSON] на житловий будинок з мансардою і гаражем та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права позивачів (у разі його наявності), зокрема повернення у його володіння або користування ним майна. Якщо [PERSON] та [PERSON] вважають, що реєстрація проведена з порушенням їхніх прав, належним способом є позов про визнання права власності або про визнання договору недійсним, а не «скасування реєстрації» як такої. Також, суд зазначає, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19). А тому, суд не знаходить підстав для скасування права власності [PERSON] на житловий будинок з мансардою і гаражем, загальною площею 188,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та для скасування права власності [PERSON] на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7110136400:02:056:0039, площею 0,0495 га. Відносно позовної вимоги про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] житлового будинку з мансардою і гаражем, загальною площею 188,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] суд зазначає наступне. Як вбачається зі змісту позовної заяви третіх осіб [PERSON] та [PERSON] , що вони за взаємною згодою та з дозволу власника землі [PERSON] прийняли рішення створити на земельній ділянці нове нерухоме майно, а саме, житловий будинок за рахунок майна і грошових коштів, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Встановленні обставини справи свідчать, що власником земельної ділянки є одна особа, тоді як договори на виконання проектних та будівельних робіт укладені іншою особою, яка фактично здійснювала будівництво житлового будинку. Така ситуація сама по собі не є автоматично протиправною, однак потребує правової оцінки щодо наявності у замовника будівництва належних повноважень або правових підстав діяти стосовно спірної земельної ділянки. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник здійснює права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Земельна ділянка є об`єктом права власності, а тому юридично значимі дії щодо її забудови вправі здійснювати виключно власник або особа, яка має належну правову підставу користування чи представництва. Згідно зі статтею 375 Цивільного кодексу України право на забудову земельної ділянки належить її власнику або землекористувачу, якщо інше не встановлено законом. Отже, замовлення проектних чи будівельних робіт особою, яка не є власником земельної ділянки, є правомірним лише за наявності правового титулу договору користування, суперфіцію, представництва або письмової згоди власника. Суд наголошує, що [PERSON] та [PERSON] не є власниками чи користувачами земельної ділянки площею 0,0495 га, кадастровий номер 7110136400:02:056:0039 за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 413 ЦК України, власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель (суперфіцій). Таке право виникає на підставі договору або заповіту. Відповідно до матеріалів справи, Договір між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] на будівництво на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] не укладався. Частинами 1, 3 статті 237 Цивільного кодексу України визначено, що представництвом є правовідношення, у межах якого одна особа має право вчиняти правочини від імені іншої. За відсутності належного підтвердження повноважень діяти в інтересах власника укладені договори не створюють для нього правових наслідків, що впливає на оцінку їх належності та допустимості як доказів. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не було надано доручення [PERSON] і [PERSON] , щодо представництва у межах якого останні мають право діяти в інтересах власника земельної ділянки. Факт здійснення будівництва особою, яка не є власником земельної ділянки та не має оформленого права користування або повноважень забудовника, сам по собі не створює у такої особи права власності на збудований об`єкт. Відповідно до статті 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), за умови дотримання вимог закону. Таке набуття нерозривно пов`язане з наявністю законних підстав для забудови земельної ділянки. Згідно зі статтею 376 Цивільного кодексу України будівництво визнається самочинним, якщо воно здійснене на земельній ділянці без належного правового титулу або дозволів. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, не набуває права власності на нього. Таким чином, сам по собі факт фінансування чи виконання будівельних робіт не є достатньою юридичною підставою для виникнення права власності на нерухоме майно, якщо забудовник не мав прав на земельну ділянку або не діяв за згодою її власника. Вирішальним є наявність у забудовника належного речового або зобов`язального права на земельну ділянку. За відсутності такого права суди, як правило, відмовляють у визнанні права власності на самочинно збудований об`єкт, оскільки захист підлягає право власника земельної ділянки. Отже, у випадку, коли будівництво здійснене особою, яка не довела наявності прав діяти щодо земельної ділянки, виникають правові підстави для кваліфікації такого будівництва як самочинного та відмови у визнанні права власності на будинок. Водночас особа, яка здійснила будівництво за власні кошти, відповідно до ч.6 ст.376 Цивільного кодексу України, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно до розділу 4 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставини кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю досліджувати змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією. На думку суду, відсутні правові підстави для визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] житлового будинку з мансардою і гаражем загальною площею 188,7 кв. м. за адресою: [ADDRESS] . Відносно позовної вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя матеріалів, обладнання, виконаних робіт, які були використані в процесі будівництва (створення майна) житлового будинку з мансардою і гаражем, загальною площею 188,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] суд зазначає наступне. Суд вже наголошував, що [PERSON] та [PERSON] документи, а саме, Договір підряду на проектні роботи від 04 квітня 2016 року, укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] , Договір підряду на будівництво від 07 червня 2016 року, укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] , квитанції, чеки, накладні та акти приймання передачі виконаних робіт не підтверджують того факту, що придбані матеріали, обладнання, які були використані в процесі будівництва будинковолодіння саме за адресою: [ADDRESS] . Відносно тверджень [PERSON] та [PERSON] на той факт, що ними упродовж 2013-2018 років було придбано валютні цінності на загальну суму 21295 доларів США і 2800 Євро, які є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і використані на створення нового нерухомого майна (будівництва), суд наголошує, що [PERSON] та [PERSON] кошти були вкладені саме у будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , на думку суду, має право на відшкодування витрат на будівництво. Адвокатом Нестеренко Олегом Федоровичем, який діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] , до матеріалів справи було приєднано покази свідка [PERSON] від 11 березня 2024 року, переклад яких належним чином здійснений перекладачем [PERSON] , підпис якої засвідчений приватним нотаріусом Фіщук С.О., реєстр від 29 березня 2024 року № 1562. Відповідно до ст. 90 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 230 ЦПК України, якщо перешкод для допиту свідка не встановлено, головуючий під розписку попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та приводить його до присяги: "Я, (ім`я, по батькові, прізвище), присягаю говорити правду, нічого не приховуючи і не спотворюючи". Текст присяги підписується свідком. Підписаний свідком текст присяги та розписка приєднуються до справи. А тому, покази свідка [PERSON] від 11 березня 2024 року, переклад яких належним чином здійснений перекладачем [PERSON] , підпис якої засвідчений приватним нотаріусом Фіщук С.О., реєстр від 29 березня 2024 року № 1562 суд не може взяти до уваги, оскільки, відповідно до чинного законодавства, покази свідка повинні бути надані під присягою в судовому засіданні. Також, [PERSON] просила застосувати строки позовної давності до позовних вимог третіх осіб, що заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] та [PERSON] . Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 256, 257 ЦК України). Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Цивільним кодексом України визначено два види строків позовної давності: а) загальний; б) спеціальні. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частинами 1, 5 ст.261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності. Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність визначена ст. 258 ЦК України. Згідно із частинами 3,4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18) зроблено висновок, «що виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності не відповідає вимогам закону». Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 204431854 від 17.03.2020 року (том № 1 а.с. 14), державна реєстрація права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7110136400:02:056:0039 площею 0,0495 га за [PERSON] відбулась 30 березня 2016 року на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29012197 від 30.03.2016 12:17:13, приватний нотаріус Романій Наталія Василівна, Черкаськкий міський нотаріальний округ, Черкаська область. На думку суду, [PERSON] та [PERSON] було відомо про той факт, що 30 березня 2016 року було укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0495 га за адресою: [ADDRESS] . А о тому, мали можливість дізнатися про порушення своїх прав ще в 2016 році. Таким чином, момент початку перебігу строку позовної давності, на підставі ч. 1 ст. 261 ЦК України, співпадає з моментом обізнаності особи про порушення її права або навіть об`єктивної можливості дізнатись про обставини порушення її прав. Сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 372/1036/15-ц. Отже, перебіг позовної давності щодо позовних вимог про скасування права власності [PERSON] на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7110136400:02:056:0039, площею 0,0495 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 94996171101, номер запису про право власності 13937551ід 30 березня 2016 року та визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] з кадастровим номером 7110136400:02:056:0039, площею 0,0495 га та розпочався 30 березня 2016 року та закінчився 30 березня 2019 року. Відповідно до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] з позовною заявою звернулися 13 жовтня 2020 року, тобто, після спливу трирічного строку позовної давності. А тому, перебіг позовної давності щодо позовних вимог про скасування права власності [PERSON] на житловий будинок з мансардою і гаражем, загальною площею 188,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 127141271101, номер запису про право власності 20847518 від 07.06.2017 року та визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] матеріалів, обладнання, виконаних робіт, тощо, які були використані в процесі будівництва (створення майна) житлового будинку з мансардою та гаражем, загальною площею 188,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 127141271101, номер запису про право власності 20847518 від 07.06.2017 року розпочався 31 травня 2017 року та закінчився 31 травня 2020 року, проте, до суду [PERSON] та [PERSON] звернулися лише у жовтні 2020 року, тобто, після спливу трирічного строку позовної давності. А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про скасування державної реєстрації, визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , матеріалів, обладнання, виконаних робіт, які були використані в процесі будівництва (створення майна) житлового будинку з мансардою і гаражем, загальною площею 188,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] задоволенню не підлягають. Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд, на підставі ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 4414 грн. 20 коп. На підставі ст. ст. 57, 60-61, 65 СК України,

Outcome: approved