Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» звернулося з позовом до [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором №00-9792673 від 24.05.2024 року в сумі 23642,00 грн., з яких 11 000,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 12 642,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 2422,40 судовий збір; 7000,00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, 24.05.2024 року [PERSON] було укладено кредитний договір з ТОВ «Макс Кредит», про надання споживчого кредиту, однак відповідач не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 25.11.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС» було укладено Договір Факторингу № 25112024-МК/Ейс, згідно якого первісний кредитор ТОВ «Макс Кредит» відступив на користь нового кредитора ТОВ «ФК «ЕЙС» права вимоги за Кредитним договором №00-9792673 від 24.05.2024 року, разом з усіма додатками до нього та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами. Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЙС» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №00-9792673 від 24.05.2024 року. У судове засідання представник позивача не з`явився, згідно матеріалів позовної заяви просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений шляхом направлення смс-повістки зазначений в позовній заяві, яке ним було отримано, про причини неявки суд не повідомив. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Інші процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2025 року вказана справа передана на розгляд судді Бедьо В.І. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.12.2025 року відкрито провадження у справі, було постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 24.05.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір №00-9792673 за умовами якого Відповідачу було надано грошові кошти в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Кредит надається строком на 360 днів. Стандартна процента ставка складає 1,47% від суми Кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах Строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору. Денна процентна ставка за цим Договором при застосуванні Стандартної процентної ставки та Комісії (у разі її наявності) дорівнює 1.5%. Кредитодавець одноразово нараховує Комісію за надання кредиту у розмірі 10,00% від суми Кредиту, що складає: 1000.00 (одна тисяча гривень) грн., яку Позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.4 цього Договору. ТОВ «Макс Кредит» свої з обов`язання виконало та надало [PERSON] грошові кошти в сумі 11000,00 гривень, які було переведено на картковий рахунок останні чотири цифри якого 7743. 25.11.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС» було укладено Договір Факторингу № 25112024-МК/Ейс, згідно якого первісний кредитор ТОВ «Макс Кредит» відступив на користь нового кредитора ТОВ «ФК «ЕЙС» права вимоги за Кредитним договором №00-9792673 від 24.05.2024 року, разом з усіма додатками до нього та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами. Будь-яких доказів того, що відповідач повернув кредит у строк, передбачений умовами договору, матеріали справи не містять. Оцінка Суду. Між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Специфіка спірних правовідносин свідчить, що для правильного вирішення спору необхідно дати відповідь на такі ключові питання: 1) Чи було укладено договір з відповідачем? 2) Чи були надані відповідачу кредитні кошти? 3) Чи наявні підстави для стягнення заборгованості і якщо так, то в якому розмірі? Відповідаючи на вказані питання у справі, суд звертає увагу на наступне. Згідно із матеріалами справи відповідач підписав кредитний договір власноруч. Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Договір про надання фінансових послуг (крім послуг з торгівлі валютними цінностями та послуг з переказу коштів, якщо відповідні правочини повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення і при проведенні відповідних операцій у суб`єкта первинного фінансового моніторингу не виникає обов`язку здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта згідно із законом) укладається виключно в письмовій формі: шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомленя у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги. У разі якщо договір укладається шляхом приєднання, договір складається з публічної частини договору та індивідуальної частини договору, підписанням якої клієнт приєднується до договору в цілому. Публічна частина договору про надання фінансових послуг оприлюднюється та повинна бути доступною для ознайомлення клієнтів на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, і надається клієнту за його вибором у спосіб, що дає змогу встановити дату надання, з використанням контактних даних, зазначених клієнтом. Усі редакції публічної частини договору повинні зберігатися на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, із зазначенням строку їх дії. У справі №561/77/19 від 16.12.2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалися (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (Постанова ВП ВС від 14.11.2018 року у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18)). З позовної заяви вбачається факт укладання 24.05.2024 року [PERSON] кредитного договору з ТОВ «Макс Кредит». Наведене підтверджує укладення кредитного договору і виникнення зобов`язань між сторонами. Кредитний договір укладено у формі електронного документа та підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора 93024. Згідно зі статтею 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківською таємницею є інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк. Банківською таємницею, зокрема, є інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини. Тобто, позивач не має доступу до виписки з банківської картки відповідачки та не може такий отримати, оскільки така виписка становить банківську таємницю захищену законодавством. В даному випадку, факт видачі кредитних коштів підтверджується фактом укладення Кредитного договору, а також факт користування відповідача такими, оскільки за кредитним договором № 00-9792673 від 24.05.2024 року відповідачу було надано 11 000,00 гривень у користування, однак як слідує з розрахунку заборгованості по даному договору, то заборгованість становить суму 23 642,00 грн., з яких 11 000,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 12 642,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначна грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Доказів погашення заборгованості за кредитним договором №00-9792673 від 24.05.2024 року відповідач не надав. Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за відсотками. За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18. За умовами кредитного договору №00-9792673 від 24.05.2024 року між ТОВ «Макс Кредит та [PERSON] відповідачу було надано грошові кошти в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Кредит надається строком на 360 днів. Стандартна процента ставка складає 1,47% від суми Кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах Строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору. Денна процентна ставка за цим Договором при застосуванні Стандартної процентної ставки та Комісії (у разі її наявності) дорівнює 1.5%. Кредитодавець одноразово нараховує Комісію за надання кредиту у розмірі 10,00% від суми Кредиту, що складає: 1000.00 (одна тисяча гривень) грн., яку Позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.4 цього Договору. Отже, ТОВ «ФК «Ейс» має право на стягнення відсотків за користування кредитними коштами. Таким чином, враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача за договором позики №00-9792673, від 24.05.2024 року підлягає стягненню: 23642,00 грн., з яких 11000,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 12642,00 грн. - сума заборгованості за процентами. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн суд зазначає наступне. Представником позивача надано документи, на які заявник посилається як на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу, а саме: -копія договір про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025; -додаткова угода №25770809805 від 11.09.2025 до Договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025 року; -акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги; -виписка з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; -копія свідоцтва адвоката про право на зайняття адвокатською діяльністю; -копія довіреності адвоката. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1,4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1ст. 60 ЦПК України). Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в ч. 4 ст. 62 ЦПК України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону). Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (ст. 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (ст. 141 ЦПК України). Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно вимог статті 137,141 ЦПК України вбачається, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав суду такі документи: копія договір про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025; додаткова угода №25770809805 від 11.09.2025 до Договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025 року; акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги; виписка з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; копія свідоцтва адвоката про право на зайняття адвокатською діяльністю; копія довіреності адвоката. Як вбачається зі змісту Акту прийому-передачі наданих послуг, ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» сплатило за договором про надання правової допомоги у справі № 308/19227/25 грошові кошти у розмірі 7 000,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вимогами ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» про стягнення заборгованості з [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved