Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Черкаська міська рада, про виділ частки, визначення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод у користуванні власністю. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі є співвласниками 85/250 частини будинку та господарських споруд за адресою: [ADDRESS] , на підставі: договору дарування від 27.04.2017 року - власник [PERSON] , частка у праві власності складає 17/250 та договору купівлі-продажу від 16.05.2017 власник [PERSON] , частка у праві власності 51/250, а всього частка у праві власності складає 68/250. [PERSON] є власником 17/250 частин будинку та господарських споруд за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 01.02.2008 року. Загальна частка позивачів у праві власності складає 85/250 частини будинку та господарських споруд за адресою: [ADDRESS] , яку вони бажають виділити в із спільної часткової власності та припинити право спільної часткової власності. Іншими співвласниками по справі є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яким відповідно належать: [PERSON] 9/20 частин у праві власності будинку та господарських споруд за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] 42/400 частин у праві власності будинку та господарських споруд за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] 21/400 частин у праві власності будинку та господарських споруд за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] 21/400 частин у праві власності будинку та господарських споруд за адресою: [ADDRESS] . Позивачі вказували, що між позивачами та відповідачами склався порядок користування будинком, відповідно до якого позивачі [PERSON] , [PERSON] користуються у будинку терасою, приміщеннями у прибудові літ. A1-1: приміщення 3-3, коридор площею 4,1 кв. м; приміщення 3-4, кухня площею 8,8 кв. м; приміщення 3-5, кімната площею 8,6 кв. м; приміщення 3-6, кімната площею 21,1 кв.м; приміщення 3-7, кімната площею 10,4 кв.м; у прибудові літ. А3: приміщення 3-1, коридор площею 3,5 кв. м; приміщення 3-2, котельня площею 4,1 кв.м; приміщення 3-8, ванна площею 3,1 кв., що разом складає 63,7 кв.м загальної площі та надвірні споруди літ. а4 - тераса, огорожа №5 /хвіртка/, огорожа №10 - 16,63 п.м., а відповідачі іншими приміщеннями. Зазначили, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] без згоди позивачів побудували стіну між кімнатами 3-5 та 1-6 будинку, чим самовільно захопили частину земельної ділянки, перекрили доступ до цієї частини земельної ділянки, чим створили перешкоди в користуванні нею. Тому вказана забудова підлягає знесенню як самочинна. За будинковолодінням за адресою: [ADDRESS] закріплена земельна ділянка площею 1000 кв.м, яка надана в постійне користування, та 57 кв.м. - в короткострокове користування, а всього площею 1057 кв.м. Оскільки порядок користування даною земельною ділянкою між власниками не встановлений, слід його встановити в судовому порядку в силу ст.116, 120 Земельного кодексу України. Отже, відповідно до часток позивачам необхідно виділити в користування 85/250 частин земельної ділянки, а відповідачам 165/250 частин земельної ділянки під будинком за адресою: [ADDRESS] . Так як для вирішення даного спору необхідні знання просили признячити у справі експертизу. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.02.2025 відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою Соснівського районного судум.Черкаси від 12.03.2025 року посправі призначено судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, провадження на час проведення експертизи зупинено. 08.09.2025 року на адресу суду повернуті матеріали цивільної справи з Висновком експерта №06/25 БТ, ЗТ. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.11.2025 закрито підготовче засідання. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] , [PERSON] - адвокат Хомік С.Г. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з урахуванням уточнень до позову, підготовленого після проведення експертизи, просив виділити в натурі у приватну власність [PERSON] , [PERSON] 85/250 частини будинку та господарських споруд за адресою: [ADDRESS] , із спільної часткової власності, що складають відокремлені приміщення, а саме: житлова прибудова літ. A1-1: приміщення 3-3, коридор площею 4,1 кв. м; приміщення 3-4, кухня площею 8,8 кв. м; приміщення 3-5, кімната площею 8,6 кв. м; приміщення 3-6, кімната площею 21,1 кв.м; приміщення 3-7, кімната площею 10,4 кв.м; прибудова літ. А3: приміщення 3-1, коридор площею 3,5 кв. м; приміщення 3-2, котельня площею 4,1 кв.м; приміщення 3-8, ванна площею 3,1 кв., що разом складає 63,7 кв.м загальної площі та надвірні споруди літ. а4 - тераса, огорожа №5 /хвіртка/, огорожа №10 - 16,63 п.м. В частині усунення перешкод шляхом знесення стіни між кімнатами 3-5 та 1-6 будинку, змінив цю вимогу та просив в цій частині зобов`язати відповідачів [PERSON] , [PERSON] провести утеплення стіни будинку з зовнішнього боку кімнати, зазначеної в технічному паспорті «Літ.3-5». Також просив встановити порядок користування земельною ділянкою згідно Варіанту 2 відповідно до Висновку експерта за результатами проведення земельно-технічного дослідження №06/25 БТ, ЗТ від 05.09.2025. Представник відповідача [PERSON] адвокат Гаврильченко В.М. в судовому засіданні не заперечував проти позову в частині виділу в натурі частки домоволодіння 85/250, яка належить позивачам на праві власності та фактичного користування та складається: житлова прибудова літ. A1-1: приміщення 3-3, коридор площею 4,1 кв. м; приміщення 3-4, кухня площею 8,8 кв. м; приміщення 3-5, кімната площею 8,6 кв. м; приміщення 3-6, кімната площею 21,1 кв.м; приміщення 3-7, кімната площею 10,4 кв.м; прибудова літ. А3: приміщення 3-1, коридор площею 3,5 кв. м; приміщення 3-2, котельня площею 4,1 кв.м; приміщення 3-8, ванна площею 3,1 кв., що разом складає 63,7 кв.м загальної площі та надвірні споруди літ. а4 - тераса, огорожа №5 /хвіртка/, огорожа №10 - 16,63 п.м. та не заперечував проти покладення обов`язку на відповідача [PERSON] провести утеплення стіни будинку з зовнішнього боку кімнати, зазначеної в технічному паспорті «Літ.3-5». В частині визначення порядку користування землею під вказаним будинком вказував на передчасність такої вимоги та просив цій частині відмовити, оскільки набуття співвласниками прав на земельну ділянку здійснюється в порядку ст.12, 116 Земельного кодексу України. Оскільки дана земельна ділянка під будинковолодінням за адресою: [ADDRESS] , площею 1057 кв.м. відповідно до Рішення виконавчого комітету №84 від 27.02.1996 в постійне користування закріплялась за ремонтно-експлуатаційним об`єднанням, отже ніколи не перебувала в користуванні чи власності співвласників вказаного будинку. Тому позивачем не доведено, що співвласники будинку по [ADDRESS] у встановленому законом порядку набули права користування спірною земельною ділянкою, оскільки документ, що посвідчує таке право відсутній. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання, не з`явилися, належним чином повідомлялися про розгляд справи, заяв, клопотань від них не надходило. Представник третьої особи Черкаської міської ради Коломієць Т.В. скерувала заяву про розгляд справи без її участі, при розгляді справи покладались на розсуд суду. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно достатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції). Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до частини першої та третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Судом встановлено, що згідно з Договором дарування від 27.04.2017, зареєстрованого в реєстрі за №2-612, [PERSON] прийняв у дар 17/250 часток в праві власності на житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до Договору купівлі-продажу від 16.05.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-684, [PERSON] прийняв у власність 51/250 часток в праві власності на житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до Договору дарування частини будинку від 01.02.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №772, [PERSON] прийняв у дар 17/250 часток в праві власності на житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності від 30.01.2025 № 410559907, іншими співвласниками житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] є: [PERSON] 9/20 частин у праві власності будинку та господарських споруд за адресою: [ADDRESS] на підставі Договору дарування частки в праві власності на житловий будинок №1-2236 від 11.092.2015 року, посвідченого державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори; [PERSON] 42/400 частин у праві власності будинку та господарських споруд за адресою: [ADDRESS] на підставі Договору дарування №918 від 14.05.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Іващенко Г.М.; [PERSON] 21/400 частин у праві власності будинку та господарських споруд за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності б/н від 12.11.1997 року, виданого органом приватизації Соснівського районного виконавчого комітету; [PERSON] 21/400 частин у праві власності будинку та господарських споруд за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності б/н від 12.11.1997 року, виданого органом приватизації Соснівського районного виконавчого комітету; Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з нормами ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно Пленуму Верховного Суду України» в постанові № 7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом. Таким чином, з моменту набуття позивачами та відповідачами права спільної часткової власності на житловий будинок, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їх спільній частковій власності. Відповідно до ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у справі спільної часткової власності. Частиною 1 ст. 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові № 7 від 04.10.1991 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Таким чином, як випливає з приписів вищенаведених статей 358 та 364 ЦК України, виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності не є правом, що самостійно реалізується особою, яка бажає виділу, а має здійснюватися на підставі укладеного між усіма співвласниками договору. У справі № 6-12цс13, а саме в постанові від 03 квітня 2013 року, Верховний Суд України дійшов наступних висновків щодо виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст.183,358,364,379,380,382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Згідно до ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Під час розгляду справи встановлено, що між співвласниками житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності, згоди на виділ частки позивачів в натурі не досягнуто, тому позивачі мають право на звернення до суду за захистом свого майнового права. Водночас, сторони у справі підтвердили фактичний порядок користування житловим будинком та господарськими будівлями за їх спільною згодою та він відповідає зазначеному в експертизі, що підтвердили представники сторін в судовому засіданні. Відповідно відповідно до Висновку експерта за результатами проведення земельно-технічного дослідження №06/25 БТ, ЗТ від 05.09.2025, проведеного судовим експертом Оніщенко Н.С. встановлена можливість виділу позивачам [PERSON] , [PERSON] в окремий об`єкт 85/250 частин домоволодіння, в [ADDRESS] , що складають відокремлені групи приміщення, а саме: Житлова прибудова літ. A1-1: приміщення 3-3, коридор площею 4,1 кв. м; приміщення 3-4, кухня площею 8,8 кв. м; приміщення 3-5, кімната площею 8,6 кв. м; приміщення 3-6, кімната площею 21,1 кв.м; приміщення 3-7, кімната площею 10,4 кв.м; Прибудова літ. А3: приміщення 3-1, коридор площею 3,5 кв. м; приміщення 3-2, котельня площею 4,1 кв.м; приміщення 3-8, ванна площею 3,1 кв., що разом складає 63,7 кв.м загальної площі та надвірні споруди літ. а4 - тераса, огорожа №5 /хвіртка/, огорожа №10 - 16,63 п.м. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи з аналізу вище зазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників, оскільки домовленості щодо виділу часток в натурі не досягнуто, суд вважає за можливе виділити [PERSON] , [PERSON] 85/250 частин домоволодіння, в [ADDRESS] , що складають відокремлені групи приміщення відповідно до Висновку експерта за результатами проведення земельно-технічного дослідження №06/25 БТ, ЗТ від 05.09.2025, та визнати за ними право власності на зазначені приміщення, припинивши право спільної часткової власності. За таких обставин, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить висновку, що позов в цій частині підлягає до задоволення. Представник позивачів також вказує на наявність підстав для встановлення порядку користування земельною ділянкою, яка знаходиться під вказаним будинком та має площу 1057 кв.м., з них: 1000 кв.м, яка надана в постійне користування, та 57 кв.м. - в короткострокове користування. З цього приводу суд зазначає наступне. Згідно до п. б та п. встатті 12 ЗК України передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цьогоКодексуналежить до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин. Частиною 1ст. 116 ЗК Українивстановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування. Згідно до п. «б» та п. «в» статті 12 ЗК України передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу належить до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин. Частиною 1 ст. 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування. Як роз`яснив Пленум ВерховногоСудуУкраїни у постанові № 7 від 14.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або землекористувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до ч. 1 ст. 88 Земельного кодексу України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Згідно ч. 4 ст. 88 Земельного кодексу України, учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Отже, з системного аналізу ст.ст. 12, 88, 116 ЗК України в поєднанні з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 14.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» слідує, що право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або землекористувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Як вбачається з матеріалів справи, відповіднодо п.2.1 рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 27 лютого 1996 року № 84 за Черкаським виробничо-житловим ремонтно-експлуатаційним управлінням №5 закріплена земельна ділянка по [ADDRESS] площею 1057 кв.м., з них: 1000 кв.м. в постійне користування для обслуговування існуючого жилого будинку, господарських будівель та споруд, 57 кв.м. в короткострокове користування на 3 роки під город без права забудови, без відшкодування понесених затрат та збитків. Дана земельна ділянка під будинковолодінням за адресою: [ADDRESS] , площею 1057 кв.м. відповідно до Рішення виконавчого комітету №84 від 27.02.1996 в постійне користування закріплялась за Черкаським виробничо-житловим ремонтно-експлуатаційним управлінням №5, отже ніколи не перебувала в користуванні чи власності співвласників вказаного будинку. При цьому, як вбачається зі змісту п.2 вказаного рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів від від 27 лютого 1996 року № 84 закріплялись за ремонтно-експлуатаційними обєднаннями у зв`язку із приватизацією квартир мешканцями будинків та відсутністю рішень про надання земельних ділянок, враховуючи клопотання вказаних виробничо-житлових ремонтно-експлуатаційних обєднань, відповідно до ст. 10, 30, 67 Земельного кодексу України. Таким чином, земельна ділянка площею за адресою [ADDRESS] , порядок користування якою просять встановити позивачі, ніколи не перебувала в користуванні чи власності окремих громадян (співвласників домоволодіння). За таких обставин, порядок користування спільною земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок, визначається ст.88 Земельного кодексу України. Оскільки мешканці будинку по [ADDRESS] є співвласниками часток у праві власності на домоволодіння, набуття ним прав на земельну ділянку здійснюється в порядку ст.12, 116 Земельного кодексу України. В подальшому відповідно до ст.88 ЗК України співвласниками домоволодіння може бути вирішено питання про встановлення порядку користування. За таких обставин, за відсутності документу, який посвідчує право користування або власності на земельну ділянку на вказану площу (1057 кв.м.) відповідно до порядку, визначеного ст.12, 116 Земельного кодексу України звернення до суду з даним позовом є передчасним. В даному випадку позивач не довів, що власники будинку по [ADDRESS] у встановленому законом порядку набули права користування спірною земельною ділянкою, оскільки документ, що посвідчує таке право у співвласників домоволодіння відсутній, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Частиною 2 ст.141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст.141 ЦПК України). Так, відповідно до наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що позивачем понесені судові витрати на надання правничої допомоги. З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів [PERSON] та [PERSON] під час судового розгляду справи судом першої інстанції здійснював адвокат Хомік С.Г., який на підтвердження повноважень представника надав суду Договір про надання правничої допомоги № б/н від 24.02.2025 року. На підтвердження розміру оплати винагороди надані банківські квитанції, відповідно до яких розмір послуг адвоката склав 25000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд, оцінюючи обґрунтованість заяви представника позивача про стягнення витрат на професійну правову допомогу у розмірі 25000,00 грн., співмірність витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, складанням процесуальних документів, часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, вважає, що заявлена позивачами сума витрат на правничу допомогу є обґрунтованою та має розумний розмір. Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Приймаючи до уваги зазначене вище, суд вважає, що заявлений представником позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, є розумним та співмірним з обсягом наданих послуг адвоката, а отже підлягає до стягнення в розмірі пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки задоволенню підлягає вимога що стосується виділу у приватну власність належну [PERSON] , [PERSON] 85/250 частини будинку, що є половиною від заявлених позовних вимог, до стягнення з відповідачів на користь кожного із позивачів підлягає половина витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що складає 12 500 гривень. Також позивачі просять стягнути з відповідачів витрати на проведеннясудової земельно-технічної експертизи в розмірі 35369 гривень та сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. На підтвердження розміру витрат на проведення судової земельно-технічної експертизи надано копію квитанції на зазначену суму витрат. Згідно з п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи обсяг задоволених позовних вимог з відповідачів на користь кожного позивача підлягають стягненню витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1211,20 грн. та витрати за проведення судової земельно-технічної експертизи в розмірі 8842,25 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (половина від заявленої частини).

Outcome: partial