Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Преставник позивача [PERSON] [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Речовий ринок» про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі. Просили стягнути з Приватного Приватного акціонерного товариства "Речовий ринок" (ЄДРПОУ 23306167) на користь [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за весь період роботи у розмірі 137703 грн. 83 коп. (сто тридцять сім тисяч сімсот три) грн. 83 коп. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Речовий ринок" (ЄДРПОУ 23306167) на [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) не виплачену компенсацію за 188 днів невикористаної відпустки за весь період роботи у розмірі 57536 грн. 98 коп. (п`ятдесят сім тисяч п`ятсот тридцять шість) грн. 98 коп. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Речовий ринок" (ЄДРПОУ 23306167) на [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 13897 грн. 44 коп. (тридцять тисяч вісімсот дев`яносто сім) грн. 28 коп. за період з 27 жовтня 2025 року по 16 грудня 2025 року. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Речовий ринок" (ЄДРПОУ 23306167) на [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн. 00 коп. В обгрунтування позовних вимог, зазначає, що з 01 червня 1998 року по 27 жовтня 2025 року позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем Приватним акціонерним товариством «Речовий ринок», у якому працював на посаді генерального директора, що підтверджується записами із трудової книжки позивача. 27 жовтня 2025 року позивача було звільнено з посади генерального директора, відповідно до наказу №1-к від 27.10.2025 року, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, за прогули без поважних причин. Копію наказу про звільнення позивач отримав в електронній формі через месенджер, без офіційного вручення під підпис. У день звільнення позивача із займаної посади, ПрАТ «Речовий ринок» не здійснило повного розрахунку при звільненні працівника, чим було порушено вимоги статті 116 КЗпП України. Для отримання інформації щодо розміру нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за весь період роботи, 07 листопада 2025 року позивач звернувся до ПАТ «Речовий ринок» із відповідної вимогою про надання такої інформації. 22 листопада 2025 року, позивач отримав відповідь на дану вимогу, у якій зокрема були надані розрахункові листи по заробітній платі за останні роки роботи (з 01.01.2023 р. по 27.10.2025 р.), відповідно до яких розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати на день звільнення становить 137 703 грн. 83 коп. Крім того, у порушення вимог статті 24 Закону України «Про відпустки» йому не було також виплачено компенсацію за дні невикористаної відпустки, кількість яких йому була невідома, у зв`язку з чим, було подано відповідну вимогу до відповідача для отримання детального інформації про кількість невикористаних днів відпустки та виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки. 02 грудня 2025 року відповідачем надіслане повідомлення, у якому зазначається, що за весь період роботи позивача у ПрАТ «Речовий ринок» ним не використано 188 днів відпусток ( з них 146 основної щорічної відпустки). Розмір грошової компенсації за невикористані дні відпусток складає 57 536 грн. 98 коп. Також відповідачем було повідомлено, що у зв`язку з тим, що ПрАТ «Речовий ринок» в даний час не здійснює свою основну діяльність, в товариства відсутні кошти на погашення заборгованості перед позивачем. Згідно наданої довідки ПрАТ «Речовий ринок» про доходи [PERSON] заробітна плата за вересень 2025 року становила 8 300 гри., за серпень 2025 року - 8 300 грн. Відповідно до наданих табелів обліку робочого часу за серпень та вересень 2025 року позивачем фактично було відпрацьовано 43 робочих днів. Таким чином, середньоденна заробітна плата становить 386 грн. 04 коп. Таким чином, за період з 27 жовтня 2025 року по 16 грудня 2025 року середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні становить 13 897 грн. 44 коп. (386,04 грн (середньоденна заробітна плата) х 36 (робочих дня). Ухвалою суду від17 грудня 2025прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 19 січня 2026 року, з повідомленням (викликом) сторін. Визначено сторонам строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді та заперечень. Позивач [PERSON] та його представник адвокат БалахноЮ.О. у судове засідання не з`явилися. Представник позивача подала до суду заяву, у якій просила справу розглянути без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задоволити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Заяву про слухання справи за його відсутністю не надав. Про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином - у відповідності до вимог ч. 6, п.1.ч.7, ч. 10 ст. 128, ч. ч. 1, 2, 9 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик за місцем знаходження. Відповідно до ст. 280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечував. Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надав ні відзиву, ні заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними. Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що з 01 червня 1998 року по 27 жовтня 2025 року позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем Приватним акціонерним товариством «Речовий ринок», що підтверджується копією трудової книжки позивача(ар.с.10). Згідно наказу № 1-К від 27 жовтня 2025 року, виданого Приватним акціонерним товариством «Речовий ринок», 27.10. 2025 року [PERSON] , генерального директора за прогули без поважних причин п.4 ст. 40 КЗпП. 07 листопада 2025 року позивач звернувся до ПАТ «Речовий ринок» із відповідною вимогою про надання, інформаціїщодо розміру нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за весь період роботи. Відповідно до копії листа №14 від 21 листопада 2025 року, позивачу [PERSON] на Вимогу надано інформаціюпро нараховану, але не виплаченузаробітну плату за період роботи на ПрАТ «Речовий ринок», у якій зокрема були надані розрахункові листи по заробітній платі за останні роки роботи (з 01.01.2023 р. по 27.10.2025 р.), відповідно до яких відображена забогованість перед [PERSON] , довідки про доходи за період з жовтня 2017 року по жовтень 2025 року, копію наказу про звільнення, копії актів про відсутність на роботі з 13 жовтня по 27 жовтня 2025 року , копії табелів обліку робочого часу з липня 2023 року по жовтень 2025 року, розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати на день звільнення становить 137 703 грн. 83 коп.(а.с. 13 44). 26 листопада 2025 року позивач звернувся до ПАТ «Речовий ринок» із відповідною вимогою про виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки. Просив надати письмову інформацію про: 1. кількість днів невикористаної щорічної та додаткової відпустки; 2. розмір грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки; 3. точну дату, коли буде проведено повний розрахунок та виплачено йому грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки відповідно до вимог чинного законодавства здійснити виплату за дні невикористаної щорічної основної та додаткової відпусток за весь його період роботи у ПАТ «Речовий ринок». Відповідно до копії листа №16 від 02 грудня 2025 року, позивачу [PERSON] на Вимогу щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток за період роботи на ПрАТ «Речовий ринок» повідомили, що за період роботи у ПрАТ «Речовий ринок» ним не використано 188 днів відпусток ( з них 146 основної щорічної відпустки). Розмір грошової компенсації за невикористані дні відпусток складає 57 536 грн. 98 коп. Щодо виплати [PERSON] за невикористані відпустки, повідомили, що у зв`язку з тим, що ПрАТ «Речовий ринок» в даний час не здійснює свою основну діяльність, в товариства відсутні кошти на погашення заборгованості перед позивачем. Згідно наданої довідки ПрАТ «Речовий ринок» про доходи [PERSON] заробітна плата за вересень 2025 року становила 8 300 гри., за серпень 2025 року - 8 300 грн. Відповідно до наданих табелів обліку робочого часу за серпень та вересень 2025 року позивачем фактично було відпрацьовано 43 робочих днів. Таким чином, середньоденна заробітна плата становить 386 грн. 04 коп. Таким чином, за період з 27 жовтня 2025 року по 16 грудня 2025 року середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні становить 13 897 грн. 44 коп. (386,04 грн (середньоденна заробітна плата) х 36 (робочих дня). Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі ст.1 Закону України "Про оплату праці", ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною 1 ст.21, 22Закону України "Про оплату праці" визначено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Положеннями ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Відповідно до ст.15 Закону України "Про оплату праці" оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Частиною першою ст.47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно зі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність. Станом на час розгляду даної справи в матеріалах справи відсутні та відповідачем не надані докази на підтвердження сплати позивачеві заборгованості по заробітній платі. Метою покладення на роботодавця відповідальності, визначеної у статті 117 КЗпП України, у разі невиконання обов`язку провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач (аналогічна правова позиція наведена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц). Згідно п.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати, провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації. (п. 8 Порядку). Відповідно до довідки ПрАТ «Речовий ринок» про доходи [PERSON] заробітна плата за вересень 2025 року становила 8 300 гри., за серпень 2025 року - 8 300 грн.(а.с.25). Відповідно до наданих табелів обліку робочого часу за серпень та вересень 2025 року позивачем фактично було відпрацьовано 43 робочих днів. Таким чином, середньоденна заробітна плата становить 386 грн. 04 коп. Таким чином, за період з 27 жовтня 2025 року по 16 грудня 2025 року середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні становить 13 897 грн. 44 коп. (386,04 грн (середньоденна заробітна плата) х 36 (робочих дня). Суд зауважує, що затримка виплати заробітної плати і непроведення розрахунку при звільненні є порушенням законних прав позивача на отримання оплати за свою працю, яка сталась з вини відповідача. Відсутність грошових коштів позбавляє позивача на належне забезпечення своєї життєдіяльності, змінює спосіб його життя для влаштування свого побуту. Встановивши, що в порушення вимог статті 116 КЗпП відповідач не виплатив усі належні до виплати позивачу суми при звільненні, суд вважає, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у визначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Також, частинами 1, 2 ст. 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А І групи. У суду відсутні будь-які відомості щодо погашення заборгованості перед позивачем із заробітної плати станом на момент винесення рішення. Оскільки відповідач не спростував доводи викладені [PERSON] , суд вважає за необхідне задовольнити у повному обсязі позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за весь період роботи, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Згідно з ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Пунктом 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п.2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. У разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору. Відповідно до положень ч. 1 ст.141ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з Приватного акціонерного товариства «Речовий ринок» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2091,38 грн. Позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. В даному випадку суд вважає, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються належними та допустимими доказами, а саме: ордером серія ВК "1202139 відповідно договору № 29/10 про надання правничої допомоги від 29 жовтня 2025 року, актом прийняття-передачі наданих послуг у сумі 15000 грн. З урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу розмірі 15000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved