Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

Здолбунівська окружна прокуратура Рівненської області звернулася до суду в інтересах держави в особі Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що Здолбунівською окружною прокуратурою Рівненської області встановлено факт незаконної реєстрації за фізичною особою майнових прав на гідротехнічну споруду (шлюз) площею 58,3 кв.м, що розташована на земельних ділянках з кадастровими номерами 5622680800:01:004:0036, 5622685100:02:002:0004, за межами с.Будераж Рівненського району (раніше Здолбунівського району) Рівненської області, на території підвідомчій Мізоцькій об`єднаній територіальній громаді. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 27 серпня 2014 року державним реєстратором Здолбунівського районного управління юстиції Панасюком Ю.В. зареєстровано право приватної власності за [PERSON] на гідротехнічну споруду (шлюз) площею 58,3 кв.м, що розташована на земельних ділянках з кадастровими номерами 5622680800:01:004:0036, 5622685100:02:002:0004, за межами с.Будераж Рівненського району (раніше Здолбунівського району) Рівненської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 458917556226). Підставою реєстрації права приватної власності на гідротехнічну споруду (шлюз) за [PERSON] є рішення Господарського суду Рівненської області від 29 липня 2014 року в справі № 918/993/14, згідно якого задоволено позов фізичної особи - підприємця [PERSON] до Будеразької сільської ради Рівненського району (раніше Здолбунівського району) Рівненської області, визнано за [PERSON] право власності на гідротехнічну споруду (шлюз) загальною площею 58,3 кв.м, що розташована біля с.Будераж на території Будеразької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області. У подальшому, 02 березня 2015 року [PERSON] відчужила вказану гідротехнічну споруду на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 123. Відомості про реєстрацію права приватної власності за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 19727798 від 02.03.2015). Згодом, згідно договору купівлі-продажу гідротехнічної споруди (шлюзу) від 23 квітня 2024 року [PERSON] продав [PERSON] гідротехнічну споруду (шлюз), що розташована за межами с.Будераж Рівненського району (раніше Здолбунівського району) Рівненської області. Відомості про реєстрацію права приватної власності за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 72765776 від 23.04.2024). Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 29 липня 2015 року в справі № 918/993/14 задоволено апеляційну скаргу заступника прокурора Рівненської області, рішення Господарського суду Рівненської області від 29 липня 2014 року скасовано та прийнято нове рішення, яким [PERSON] у задоволенні позову про визнання права власності на гідротехнічну споруду відмовлено. Вказане судове рішення набрало законної сили 29 липня 2015 року. Зокрема, судом апеляційної інстанції встановлено, що Здолбунівська районна державна адміністрація Рівненської області, в межах наданих повноважень, розпорядилась землями водного фонду та водним об`єктом загальнодержавного значення, надавши їх в користування (оренду) для [PERSON] . При цьому, сторони в договорах обумовили наявність на земельних ділянках (водний фонд, ставок) гідротехнічної споруди. Також, судом встановлено факт передачі водного об`єкту в оренду разом з гідротехнічною спорудою, на підставі договору, яким визначена характеристика та стан останньої. Крім того, матеріалами судової справи підтверджено, що [PERSON] одержала гідротехнічну споруду в складі об`єкту оренди на підставі договору, тобто - остання знала і не могла не знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, оскільки за договорами оренди майно передане у строкове користування, а не у власність. Таким чином, постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 29 липня 2015 року в справі № 918/993/14 підтверджено право власності держави на гідротехнічну споруду загальною площею 58,3 кв.м, що знаходиться за межами с.Будераж Рівненського району (раніше Здолбунівського району) Рівненської області, на території Мізоцької територіальної громади. Разом з тим, встановлено, що спірна гідротехнічна споруда розміщена на земельних ділянках водного фонду, які за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, належать до комунальної власності та розташовані на території Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області. Відтак, спірна гідротехнічна споруда є комунальним майном, яке набуте в приватну власність всупереч вимогам ст.ст.317-318, 324, 326 Цивільного кодексу України. Просить суд усунути перешкоди Мізоцькій селищній раді Рівненського району Рівненської області у здійсненні права користування та розпорядження гідротехнічною спорудою (шлюзом) площею 58,3 кв.м, яка розташована на земельних ділянках з кадастровими номерами 5622680800:01:004:0036, 5622685100:02:002:0004, за межами с.Будераж Рівненського району Рівненської області, шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності за [PERSON] на гідротехнічну споруду, що розташована на земельних ділянках з кадастровими номерами 5622680800:01:004:0036, 5622685100:02:002:0004, за межами с.Будераж Рівненського району Рівненської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 458917556226) та зобов`язати [PERSON] повернути Мізоцькій селищній раді Рівненського району Рівненської області вказану гідротехнічну споруду (шлюз). Представник відповідача [PERSON] - адвокат Якубець М.К. подав відзив, у якому позовні вимоги не визнає. Зазначає, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Згідно структури Мізоцької селищної ради Рівненського району Ріввненської області, яка затверджена рішенням селищної ради, до штату включена посада головного спеціаліста з питань кадрів, юридичного забезпечення, який отримує заробітну плату, і який мав би звертатися до суду з позовною заявою. Однак, представники Мізоцької селищної ради не зверталися до [PERSON] з будь-якими претензіями щодо врегулювання спору в позасудовому порядку. Крім того, додані до позовної заяви письмові докази не засвідчені належним чином. Просить у задоволенні позову відмовити повністю. У відповіді на відзив представник позивача Меленчук І.В. зазначає, що позовна заява разом з додатками до неї скерована окружною прокуратурою до суду через підсистему ЄСІТС "Електронний суд". Всі документи відповідно до вимог ч.8 ст.43 ЦПК України підписані кваліфікованим електронним підписом, тому додаткового засвідчення не потребують. Пред`явлення окружною прокуратурою даного позову спрямоване, передусім, на захист інтересів держави в особі Мізоцької територіальної громади. Адже, у даному випадку, порушення інтересів держави полягає в тому, що всупереч вимогам чинного законодавства [PERSON] зареєструвала за собою речові права на нерухоме майно спірну гідротехнічну споруду, право на яке в силу закону може належати лише органу місцевого самоврядування Мізоцькій селищній раді Рівненського району Рівненської області, та не може набуватися іншими особами. Як наслідок, незаконна реєстрація майнових прав на спірну гідротехнічну споруду за відповідачем [PERSON] фактично позбавляє Мізоцьку селищну раду належним чином розпоряджатися комунальним майном. Крім того, наявність зареєстрованих за [PERSON] майнових прав на гідротехнічну споруду, в силу приписів ст.377 Цивільного кодексу України, ст.120 Земельного кодексу України, створюють реальну можливість для відповідача не лише набути у власність спірне майно, але й неправомірно отримати у користування земельну ділянку водного фонду, що є комунальною власністю, на якій знаходиться спірна споруда. При цьому, реєстрація за відповідачем речового права (майнових прав) на спірну гідроспоруду позбавляє орган місцевого самоврядування розпоряджатися земельною ділянкою, де розташована така споруда, що у свою чергу порушує інтереси територіальної громади, як власника землі. Порушення прав територіальної громади беззаперечно свідчить про порушення державних інтересів, оскільки таке порушення призводить до неможливості виконання конституційного обов`язку держави щодо забезпечення прав людини та гарантування належного функціонування місцевого самоврядування, ослаблює економічні основи місцевого самоврядування, що потребує реагування прокурора у межах наданої Конституцією України компетенції. Незаконне набуття права власності особою на об`єкти, які не підлягають передачі у приватну власність, позбавило орган місцевого самоврядування Мізоцьку селищну раду можливості користуватись та розпоряджатись земельними ділянками, на яких розміщений водний об`єкт із спірною гідротехнічною спорудою. Зазначене в сукупності порушує правовий порядок, дотримання якого становить безумовний інтерес держави, оскільки вона є його гарантом, а його порушення є порушенням інтересів держави. Стверджує, що прокурор може звертатися до суду в інтересах держави, які, в свою чергу, можуть бути пов`язані з необхідністю захисту прав органів місцевого самоврядування. Спірний об`єкт гідротехнічна споруда - є нерухомим майном, розташованим на водному об`єкті (ставку), що знаходиться на земельній ділянці, яка за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить до комунальної власності Мізоцької територіальної громади, відтак спірне право власності безпосередньо стосується інтересів Мізоцької територіальної громади. Отже, суб`єктом владних повноважень, уповноваженим представляти інтереси держави в даних спірних правовідносинах, є Мізоцька селищна рада Рівненського району Рівненської області. Здолбунівською окружною прокуратурою на адресу Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області 15 березня 2024 року та 17 червня 2024 року було скеровано листи, в яких прокурор інформував про виявлені порушення та необхідність вжиття відповідних заходів реагування. Згідно відповідей Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області (листи № 441/04-35 від 03.04.2024 та № 732/04-35 від 19.06.2024) селищна рада не володіє інформацією про реєстрацію права приватної власності на гідротехнічну споруду, тому жодних заходів претензійно-позовного характеру не вживала. Разом з тим, орган місцевого самоврядування у вказаних листах просив окружну прокуратуру захистити інтереси держави шляхом звернення до суду з відповідним позовом в особі Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області. Факт незвернення Мізоцькою селищною радою Рівненського району Рівненської області з позовом до суду свідчить про те, що вказаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо відновлення прав територіальної громади на майно. Невжиття Мізоцькою селищною радою Рівненського району Рівненської області дієвих заходів протягом розумного строку після того, як їй стало відомо про порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність цього органу. Таким чином, порушення інтересів держави та бездіяльність Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області щодо їх захисту є безумовною підставою для вжиття прокурором заходів реагування в порядку, передбаченому ст.23 Закону України "Про прокуратуру". У зв`язку з цим, позовна заява подана Здолбунівською окружною прокуратурою Рівненської області в інтересах держави в особі Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області. У судовому засіданні представник Здолбунівської окружної прокуратури Рівненської області Макаренко О.Ю. позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Пояснила суду, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 27 серпня 2014 року державним реєстратором Здолбунівського районного управління юстиції Панасюком Ю.В. зареєстровано право приватної власності за [PERSON] на гідротехнічну споруду (шлюз) площею 58,3 кв.м, що розташована на земельних ділянках з кадастровими номерами 5622680800:01:004:0036, 5622685100:02:002:0004, за межами с.Будераж Рівненського району (раніше Здолбунівського району) Рівненської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 458917556226). Підставою реєстрації права приватної власності на гідротехнічну споруду (шлюз) за [PERSON] є рішення Господарського суду Рівненської області від 29 липня 2014 року в справі № 918/993/14, згідно якого задоволено позов фізичної особи - підприємця [PERSON] до Будеразької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, визнано за позивачем право власності на гідротехнічну споруду (шлюз) загальною площею 58,3 кв.м, що розташована біля с.Будераж на території Будеразької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області. Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 29 липня 2015 року в справі №918/993/14 задоволено апеляційну скаргу заступника прокурора Рівненської області, рішення Господарського суду Рівненської області від 29 липня 2014 року скасовано та прийнято нове рішення, яким [PERSON] у задоволенні позову про визнання права власності на гідротехнічну споруду відмовлено. Вказане судове рішення набрало законної сили 29 липня 2015 року. Зокрема, судом апеляційної інстанції встановлено, що Здолбунівська районна державна адміністрація, в межах наданих повноважень, розпорядилась землями водного фонду та водним об`єктом загальнодержавного значення, надавши їх у користування (оренду) для [PERSON] . При цьому, сторони в договорах обумовили наявність на земельних ділянках (водний фонд, ставок) гідротехнічної споруди. Також, судом встановлено факт передачі водного об`єкту в оренду разом з гідротехнічною спорудою, на підставі договору, яким визначена характеристика та стан останньої. Крім того, матеріалами судової справи підтверджено, що [PERSON] одержала гідротехнічну споруду в складі об`єкту оренди на підставі договору, тобто відповідач знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності, оскільки за договорами оренди майно передане в строкове користування, а не у власність. Таким чином, постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 29 липня 2015 року в справі № 918/993/14 підтверджено право власності держави на гідротехнічну споруду загальною площею 58,3 кв.м, що розташована за межами с.Будераж Рівненського району (раніше Здолбунівського району) Рівненської області, на території Мізоцької територіальної громади. Крім того, встановлено, що спірна гідротехнічна споруда розміщена на земельних ділянках водного фонду, які за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на даний час, належать до комунальної власності та розташовані на території Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області. Відтак, спірна гідротехнічна споруда є комунальним майном, яке набуте у приватну власність всупереч вимогам ст.ст. 317-318, 324, 326 Цивільного кодексу України. Разом з тим, гідротехнічна споруда не може бути окремим об`єктом права власності, оскільки є приналежністю (складовою частиною водойми) та слідує за головною річчю. Дамба, гребля, водоскиди, водовипуски не наділені всіма тими технічними характеристиками, інформація про які підлягає обов`язковому внесенню до Державного реєстру прав. Тому реєстрація права власності на гідротехнічну споруду окремо від водного об`єкта, до якого вона відноситься, не передбачена вимогами законодавства. [PERSON] були відомі наслідки розгляду судової справи № 918/993/14, а саме те, що постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 29.07.2015 їй відмовлено в задоволенні позову про визнання права власності на гідротехнічну споруду. Достеменно знаючи про те, що гідротехнічна споруда їй не належить, відповідач здійснила реєстрацію права приватної власності на гідротехнічну споруду та згодом відчужила гідроспоруду на користь третьої особи. Зазначене безумовно вказує на недобросовісність дій [PERSON] при реєстрації права власності на зазначене майно, що свідчить про дотримання розумного балансу між приватними інтересами відповідача та суспільним інтересом щодо безоплатного повернення майна державі в особі органу місцевого самоврядування, яке не може вважатись у даному випадку надмірним та непропорційним матеріальним тягарем. Просить задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Якубець М.К. позов не визнав. Зазначив, що згідно структури Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області, яка затверджена рішенням селищної ради, до штату включена посада головного спеціаліста з питань кадрів, юридичного забезпечення, який отримує заробітну плату, і який мав би звертатися до суду з позовною заявою. Однак, представники Мізоцької селищної ради не зверталися до [PERSON] з будь-якими претензіями щодо врегулювання спору в позасудовому порядку. Стверджує, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Крім того, позивач посилається на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 29 липня 2015 року в справі №918/993/14, якою скасовано рішення Господарського суду Рівненської області від 29 липня 2014 року та прийнято нове рішення, яким [PERSON] у задоволенні позову про визнання права власності на гідротехнічну споруду відмовлено. Позивачеві було відомо про таке рішення, однак він звернувся до суду лише через десять років та не подав до суду заяви про поновлення пропущеного процесуального строку. Крім того, вважає, що дана справа має бути розглянута в порядку господарського судочинства, оскільки відповідач [PERSON] станом на момент звернення позивача до суду мала статус фізичної особи-підприємця, а між сторонами виникли господарські правовідносини. Просить провадження у справі закрити. Вислухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 384204619 від 25 червня 2024 року та № 384204289 від 25 червня 2024 року, територіальна громада Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області є власником земельних ділянок з кадастровими номерами 5622680800:01:004:0036 (площею 25,4819 га) та 5622685100:02:002:0004 (площею 6,608 га), цільове призначення яких - для рибогосподарських потреб. 27 серпня 2014 року державним реєстратором Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області Панасюком Ю.В. зареєстровано право власності за [PERSON] на гідротехнічну споруду (шлюз) площею 58,3 кв.м, що розташована на земельних ділянках з кадастровими номерами 5622680800:01:004:0036, 5622685100:02:002:0004, цільове призначення яких - для рибогосподарських потреб, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 458917556226. Підставою реєстрації права власності на гідротехнічну споруду (шлюз) за [PERSON] зазначено рішення Господарського суду Рівненської області від 29 липня 2014 року в справі № 918/993/14. Згідно положень ст.4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. Аналогічні положення закріплено у ст.58 Земельного кодексу України (далі ЗК України). Зокрема, вказаною статтею визначено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів; штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів. Статтею 59 ЗК України передбачено, що землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. У той же час, відповідно до п. «ґ» ч.4 ст.83, п. «д» ч.4 ст.84 ЗК України, передача земель водного фонду у приватну власність заборонена, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такі випадки передбачені ч.2 ст.59 ЗК України, за приписами якої можлива безоплатна передача у власність лише замкнених природних водойм загальною площею до 3 гектарів. Відповідно до ч.1 ст.181 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Крім того, законодавством визначені подільні та неподільні речі. Так, ст.183 ЦК України встановлено, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, а неподільною відповідно, яку не можна поділити без втрати такого призначення. Річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.186 ЦК України). Окрім того, статею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У свою чергу, згідно зі ст.190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. За змістом ст.ст.186, 190, 316 ЦК України право власності особи виникає на окрему, самостійну річ, тоді як приналежність не може бути окремим об`єктом права власності, а лише слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №910/8903/16). Згідно зі ст.187 ЦК України складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню. Якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ) (ч.1 ст.188 ЦК України). Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, під спорудами розуміється будівельні системи, пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт. Відповідно до пункту 1.9.18 Методики обстеження і паспортизації гідротехнічних споруд систем гідравлічного вилучення та складування промислових відходів, затвердженої наказом Держкоммістобудування № 252 від 19.12.1995, гідротехнічні споруди це споруди для використання водних ресурсів, а також для боротьби з шкідливим впливом вод: греблі й дамби різного призначення та їхні конструктивні елементи; водоскиди, водоспуски, споруди водовідведення: тунелі, канали, труби, лотки; регуляційні споруди, накопичувачі промислових відходів, ставки, відкриті водозабори, гідромеханічне та механічне обладнання, призначене для нормального функціонування споруд. Згідно із ДСТУ 3517-97 «Гідрологія суші. Терміни та визначення основних понять» гідротехнічна споруда це інженерна споруда, що допомагає здійснювати певні водогосподарські заходи як щодо використання водних ресурсів, так і для захисту від шкідливої дії вод. ДБН В.2.4-3:2010 «Гідротехнічні споруди. Основні положення» визначає, що гідротехнічні споруди це споруди, що підпадають під вплив водного середовища, призначені для використання і охорони водних ресурсів, а також захисту від шкідливого впливу вод. Надалі, визначення гідротехнічних споруд закріплено в Законі України «Про аквакультуру», який визначає принципи державної політики, основні засади розвитку і функціонування аквакультури, правові основи діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування у сфері аквакультури. Цим Законом уведено поняття гідротехнічних споруд рибогосподарської технологічної водойми (гідротехнічні споруди), яким в абзаці 7 ст. 1 Закону дано визначення як об`єктів нерухомого майна (земляні греблі та дамби, водозабірні споруди, поверхневі водоскиди, донні водовипуски, водопостачальні, скидні та рибозбірноосушувальні канали, рибовловлювачі, камери облову, причали, водоскиди, бистротоки, перепади, перегороджувальні рибозахисні та інші споруди), що є інженерними спорудами, які призначені для управління водними ресурсами (підготовка, постачання, збереження, транспортування води та водовідведення), а також для запобігання шкідливій дії вод. Крім того, відповідно до положень ст.107 Водного кодексу України шкідливою дією вод є, зокрема: 1) наслідки повені, що призвели до затоплення і підтоплення земель та населених пунктів; 2) руйнування берегів, захисних дамб та інших споруд. У свою чергу, згідно з ДБН В.2.4-3: 2010, п.1.3 Положення про організацію та порядок здійснення технічного нагляду за гідротехнічними спорудами воднотранспортного комплексу, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 16.01.2014 №21, гідротехнічна споруда споруда, що підпадає під вплив водного середовища, призначена для використання і охорони водних ресурсів, а також для захисту від шкідливого впливу вод. Отже, гідротехнічна споруда не може бути окремим об`єктом права власності, оскільки є приналежністю (складовою частиною водойми) та слідує за головною річчю. Враховуючи положення ст.ст.181-187 ЦК України, спірна гідроспоруда площею 58,3 кв.м, що розташована на земельних ділянках водного фонду з кадастровими номерами 5622680800:01:004:0036, 5622685100:02:002:0004, за межами с.Будераж Рівненського району (раніше Здолбунівського району) Рівненської області, нерозривно пов`язана з водним об`єктом (ставком), що знаходиться на цих земельних ділянках, а тому гідротехнічна споруда є приналежною річчю вказаної водойми, тобто головної речі та, з огляду на специфіку водних ресурсів, виконує, у тому числі, функції запобігання шкідливій дії вод (тобто захисні функції), не може бути відокремлена від ставка та бути окремим об`єктом права власності. Окрім того, варто звернути увагу на те, що чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який закріплений у загальному вигляді в законі, та знаходить свій вияв у положеннях ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України. Однак, як зазначено вище, за приписами Земельного та Водного кодексів України, земельні ділянки, на яких розміщені гідроспоруди, не можуть перебувати в приватній власності, що фактично також виключає правомірність набуття у приватну власність гідротехнічних споруд. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №111/2457/13-ц та від 05.12.2018 у справі №359/2253/15-ц, відповідно до яких землі, зайняті водними об`єктами, гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами не можуть передаватися у приватну власність. З огляду на вищевикладене, зайняття та використання земельної ділянки водного фонду шляхом набуття права приватної власності на гідротехнічну споруду, фактично є порушенням прав держави чи відповідної територіальної громади на користування та розпорядження такою земельною ділянкою. Окрім того, системний аналіз ст.ст.187, 188, 377 ЦК України, а також ст.120 ЗК України, щодо слідування землі за нерухомістю вказує на неправомірність набуття права приватної власності на гідротехнічні споруди, які забезпечують існування водних об`єктів (земельних ділянок водного фонду, зайнятих ставками та гідротехнічними спорудами), та в силу закону не можуть перебувати в приватній власності. Варто зауважити, що оскільки відповідно до п.24 Перехідних положень ЗК України, з дня набрання чинності цим пунктом (27.05.2021), землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, а тому власником та, відповідно, розпорядником земель водного фонду, розташованих за межами населених пунктів, що не перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук став орган місцевого самоврядування Мізоцька селищна рада Рівненського району Рівненської області, яка 02 лютого 2022 року зареєструвала право власності на земельні ділянки водного фонду з кадастровими номерами 5622680800:01:004:0036 та 5622685100:02:002:0004. Вказане підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 384204619 від 25 червня 2024 року та № 384204289 від 25 червня 2024 року. Таким чином, оскільки земельні ділянки водного фонду та відповідно, водний об`єкт ставок, на якому розташована спірна гідротехнічна споруда, перебувають у комунальній власності, а гідротехнічна споруда нерозривно пов`язана з водним об`єктом і земельною ділянкою, на якій вона розташована, відтак окреме функціонування такої споруди, як складової частини водойми неможливе. З огляду на викладене, спірна гідротехнічна споруда є комунальним майном, яке набуте у приватну власність всупереч вищевказаних вимог законодавства. Окрім того, відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Тому, при дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає (постанова Верховного Суду від 24.01.2020 у справі №910/10987/18). Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі №916/675/15. Згідно з ч.4 ст.5 Закону, не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії, крім меліоративних мереж, складових частин меліоративної мережі. Таким чином, державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин та якому притаманні характеристики, значення яких є обов`язковим для внесення до Державного реєстру прав під час проведення державної реєстрації. Разом з тим, дамба, гребля, водоскиди, водовипуски не наділені всіма тими технічними характеристиками, інформація про які підлягає обов`язковому внесенню до Державного реєстру прав. А тому реєстрація права власності на гідротехнічну споруду окремо від водного об`єкта, до якого вона відноситься, не передбачена вимогами законодавства. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.08.2023 у справі № 911/30/22. Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 29 липня 2015 року в справі № 918/993/14 [PERSON] відмовлено у задоволенні позову про визнання права власності на спірну гідротехнічну споруду, а отже належним власником останньої залишається Мізоцька територіальна громада в особі Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області. При цьому, судом встановлено, що [PERSON] одержала спірну гідротехнічну споруду у складі об`єкту оренди на підставі договору, тобто майно було передане останній у строкове користування, а не у власність. Вказані обставини встановлені судовим рішенням у справі № 918/993/14, яке набрало законної сили, відтак, в силу положень ч.4 ст.82 ЦПК України, останні не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Стаття 15 ЦК України гарантує кожній особі право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ст.328 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За змістом ст.ст.317, 318 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Так, виключно власник вправі володіти, користуватися та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. (ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України). Згідно з приписами ст.373 ЦК України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону. У ст.391 ЦК України також передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Крім того, за змістом ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати, зокрема усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Велика Палата Верховного Суду у справах № 469/1203/15-ц (постанова від 22.05.2018) та № 504/2864/13-ц (постанова від 28.11.2018) зазначила, що зайняття земельної ділянки водного фонду в непередбачений земельним та водним законодавством спосіб треба розцінювати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17.08.2023 у справі №911/30/22. Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням Земельного та Водного кодексів України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення про державну реєстрацію права власності. У даному випадку відповідачеві [PERSON] були відомі наслідки розгляду судової справи № 918/993/14, а саме те, що постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 29 липня 2015 року їй відмовлено в задоволенні позову про визнання права власності на гідротехнічну споруду. Більше того, відповідач достеменно знаючи про те, що гідротехнічна споруда їй не належить, оскільки остання була надана для [PERSON] у користування, здійснила реєстрацію права приватної власності на гідротехнічну споруду та згодом взагалі відчужила гідроспоруду на користь третьої особи. Зазначене безумовно вказує на недобросовісність дій [PERSON] при реєстрації права власності на зазначене майно, що свідчить про дотримання розумного балансу між приватними інтересами відповідача та суспільним інтересом щодо безоплатного повернення майна державі в особі органу місцевого самоврядування, яке не може вважатись у даному випадку надмірним та непропорційним матеріальним тягарем. З огляду на вказане, набуття права приватної власності на гідротехнічну споруду, реєстрація відповідних прав у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно порушує інтереси держави в особі Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області щодо належного користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду, а також штучною водоймою - ставком, що розташований на відповідних земельних ділянках. Відтак, належним способом захисту у даному випадку є заявлення, на підставі ст.391 ЦК України, вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном шляхом визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц). Відповідно до положень ст.ст.391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. В силу вказаного правового статусу, особливостей розташування та характеристик штучних водних об`єктів (ставків), заволодіння ними громадянами та юридичними особами є неможливим. Тому набуття речових прав на такі об`єкти потрібно розглядати як порушення права власності територіальної громади, не пов`язане з позбавленням володіння. У такому разі позовну вимогу усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні землями водного фонду, слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав їх законного володільця. Вказане узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду (п.п. 45, 46 постанови від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц). Реєстрація прав власності на такий вид гідротехнічної споруди окремо від водного об`єкта, до якого вона відноситься та за рахунок якої забезпечується його функціонування, не передбачена вимогами законодавства. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справі № 911/30/22 та в постанові від 17.08.2023 виснував, що гідроспоруда є приналежністю водного об`єкта (ставка), право власності на яких належить сільській раді. При цьому, Верховний Суд зазначив про необхідність врахування, окрім іншого, особливостей використання гідротехнічних споруд з огляду на правовий режим земель, на яких вони розміщені. Тому, враховуючи правовий режим земель, на яких вони розміщені, правильним способом захисту порушених інтересів держави є пред`явлення негаторного позову про усунення перешкод у користуванні майном шляхом скасування державної реєстрації права власності на нього. У Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав» зазначено, що за змістом ст.391 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов`язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв`язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом. У той же час, наявність зареєстрованого за [PERSON] права власності на гідротехнічну споруду, в силу приписів ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України, створює можливість отримання останньою у користування комунальних земель, на якій така споруда розташована, в обхід встановленої законом процедури її набуття на конкурентних засадах в порядку, передбаченому ст.ст.134, 135 ЗК України. При цьому, реєстрація за фізичною особою права власності на спірну гідроспоруду позбавляє орган місцевого самоврядування можливості користуватися та розпоряджатися земельними ділянками, на яких розташована така споруда, що в свою чергу порушує інтереси територіальної громади, як власника землі. Як вбачається з матеріалів справи, Здолбунівською окружною прокуратурою Рівненської області на адресу Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області в порядку ст.23 Закону України "Про прокуратуру" було скеровано листи № 54-531вих-24 від 15 березня 2024 року та № 54-999вих-24 від 17 червня 2024 року, в яких прокурор інформував про виявлені порушення та необхідність вжиття відповідних заходів реагування. Згідно відповідей Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області (листи № 441/04-35 від 03.04.2024 та № 732/04-35 від 19.06.2024) селищна рада не володіла інформацією про реєстрацію права приватної власності на гідротехнічну споруду (шлюз), що розташована на водному об`єкті (кадастрові номери земельних ділянок 5622680800:01:004:0036, 5622685100:02:002:0004), тому заходи претензійно-позовного характеру не вживала. Разом з тим, орган місцевого самоврядування у вищевказаних листах просив окружну прокуратуру захистити інтереси держави шляхом звернення до суду з відповідним позовом в особі Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області. На підставі ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" Здолбунівською окружною прокуратурою Рівненської області листом № 54-1073вих-24 від 26 червня 2024 року повідомлено Мізоцьку селищну раду Рівненського району Рівненської області про звернення до суду з даним позовом. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18, незалежно від причин неможливості самостійно звернутися до суду вже сам факт незвернення радою з позовом свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення майна у комунальну власність. Допитаний у судовому засіданні як свідок, голова Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області Похилюк Б.Ю. позовні вимоги підтримав та пояснив суду, що спірна гідротехнічна споруда (шлюз) розташована на території колишньої Будеразької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області. Він перебував на посаді голови Мізоцької селищної ради Здолбунівського району Рівненської області з 2006 року та після утворення Мізоцької територіальної громади перебуває на посаді голови Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області з жовтня 2020 року. До суду з позовом він не звертався, оскільки йому не було відомо про реєстрацію права приватної власності на гідротехнічну споруду. Він не компетентний у юридичних питаннях, тому направив до Здолбунівської окружної прокуратури Рівненської області листа з проханням звернутися до суду з позовом в інтересах Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області в разі наявності порушення чинного законодавства України. Судом встановлено, що прокурором дотримано порядок, передбачений ст.23 Закону України "Про прокуратуру", щодо своєчасного інформування відповідного органу влади про виявлені порушення інтересів держави та необхідність їх захисту. Дотримуючись порядку, визначеного ст.23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор інформував Мізоцьку селищну раду Рівненського району Рівненської області про виявлені порушення та необхідність вжиття відповідних заходів реагування. Однак, Мізоцька селищна рада Рівненського району Рівненської області не вжила будь-яких заходів, направлених на відновлення прав територіальної громади на майно. Таким чином, порушення інтересів держави та бездіяльність Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області щодо їх захисту є підставою для вжиття прокурором заходів реагування в порядку, передбаченому ст.23 Закону України "Про прокуратуру". З огляду на викладене, не заслуговують на увагу твердження представника відповідача - адвоката Якубця М.К. про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді у цій справі. Також суд не бере до уваги пояснення свідка [PERSON] про те, що спірна гідротехнічна споруда на балансі Будеразької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області не перебувала і була безхазяйним майном, оскільки Рівненським апеляційним господарським судом у постанові від 29 липня 2015 року (справа №918/993/14), якою [PERSON] відмовлено у визнанні права власності на гідротехнічну споруду за набувальною давністю, було встановлено, що гідротехнічна споруда перебувала на балансі Будеразької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області та була передана в оренду терміном на 20 років. За змістом ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Що стосується доводів представника відповідача - адвоката Якубця М.К. про те, що справа має бути розглянута в порядку господарського судочинства, суд зазначає наступне. Здолбунівською окружною прокуратурою Рівненської області пред`явлено позов до [PERSON] як до фізичної особи, а не ФОП. Судом встановлено, що 27 серпня 2014 року право власності на спірну гідротехнічну споруду було зареєстроване за [PERSON] , як за фізичною особою-підприємцем, на підставі рішення Господарського суду Рівненської області від 29 липня 2014 року в справі №918/993/14, яке було скасоване постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 29 липня 2015 року в справі № 918/993/14 та прийнято нове рішення, яким [PERSON] у задоволенні позову про визнання права власності на гідротехнічну споруду відмовлено. 02 березня 2015 року [PERSON] , як фізична особа, уклала договір купівлі-продажу, відповідно до якого передала у приватну власність [PERSON] гідротехнічну споруду (шлюз) загальною площею 58,3 кв.м, що розташована на земельних ділянках з кадастровими номерами 5622680800:01:004:0036, 5622685100:02:002:0004, цільове призначення яких - для рибогосподарських потреб. У подальшому, не зважаючи на рішення апеляційної інстанції від 29 липня 2015 року в справі № 918/993/14, між [PERSON] та [PERSON] , як фізичною особою, 23 квітня 2024 року було укладено договір купівлі-продажу гідротехнічної споруди (шлюз), згідно умов якого [PERSON] купила та прийняла у власність гідротехнічну споруду (шлюз), розташовану на земельних ділянках: площею 6,608 га з кадастровим номером 5622685100:02:002:0004 та площею 25,4819 га з кадастровим номером 5622680800:01:004:0036. Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] за час розгляду даної справи судом (від відкриття провадження у справі до ухвалення рішення) була чи є фізичною особою-підприємцем. За вказаних обставин відсутні підстави вважати, що позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними та підлягають задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору. Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи, що ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 03 липня 2024 року в справі № 562/2142/24 за заявою позивача вжиті заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на гідротехнічну споруду (шлюз) площею 58,3 кв.м, яка розташована на земельних ділянках з кадастровими номерами 5622680800:01:004:0036, 5622685100:02:002:0004, за межами с.Будераж Рівненського району Рівненської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 458917556226), а клопотання сторонами не заявлялося про скасування заходів забезпечення позову, тому у відповідності до положень ч.7 ст.158 ЦПК України вказані заходи продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішення законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved