Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

У вересні 2023 року позивач звернувся до суду із позовом та свої вимоги мотивує тим, що у 2014 році Міністерство юстиції України звернулося до суду із позовом про заборону діяльності Комуністичної партії України. Рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2022 у справі №826/9751/14, яке набрало законної сили 27.07.2022, позов було задоволено; заборонено діяльність Комуністичної партії України; передано майно, кошти та інші активи Партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних осередків та інших структурних утворень у власність держави. У ході виконання судового рішення в частині передачі майна у власність держави встановлено, що після подання позовної заяви Мін`юсту Комуністичною партією України відчужене належне їй майно, у тому числі на користь [PERSON] на підставі договору дарування. Позивач вважає, що сторони договору знали заздалегідь, що такий договір не буде виконаний, що він має інші цілі, ніж передбачені цим договором, тобто між відповідачами умисно укладено фіктивний правочин, що свідчить про те, що укладений договір спрямовано не на реальне настання наслідків договору дарування, а має на меті уникнення передачі майна у власність держави. Просить визнати недійсним договір дарування нежитлового приміщення загальною площею 99,5 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 541054759101, укладений 26.12.2014 між Сумською обласною організацією Комуністичної партії України та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ващенко Л.В. та зареєстрований за № 687; скасувати державну реєстрацію прав [PERSON] на нежитлове приміщення загальною площею 99,5 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 541054759101. У відзиві на позов відповідач [PERSON] вимоги не визнав. Зазначив, що на дату вчинення спірного правочину сторони не могли мати жодного мотиву щодо укладення спірного договору з метою приховання майна від примусового відчуження, оскільки на момент укладення оспорюваного договору механізму примусового відчуження майна, коштів та інших активів політичної партії законодавством взагалі не було передбачено. Відповідно, спірний договір не міг бути укладений з метою уникнення застосування наслідків заборони діяльності Комуністичної партії України. [PERSON] було подано декларацію про майновий стан і доходи та задекларовано подарунок у сумі 632186 грн. та визначено до сплати податок на доходи фізичних осіб у сумі 31609,30 грн, який фактично було сплачено 03.02.2015 року. Спірне приміщення використовувалося ним особисто під розміщення редакції газети. З січня 2020 року [PERSON] було укладено договір оренди спірного майна з ФОП [PERSON] . Вказані факти спростовують необґрунтоване припущення позивача щодо мети укладання оспорюваного договору та недотримання сторонами вимог ст.203 ЦК України в момент його укладення. Просить відмовити в задоволенні позову. 08.07.2024 року відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності, яку мотивує тим, що про наявність укладеного спірного договору дарування позивач довідався в ході вжиття заходів із розшуку майна, забороненої судом Комуністичної партії після набрання законної сили рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2022 року у справі №826/9751/14, тобто не раніше 27.07.2022 року. Міністерство юстиції України мало об`єктивну можливість довідатися про по відчуження спірного майна від дати укладення спірного договору, що свідчить про пропуск позовної давності. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися, причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надали. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Ухвалою суду від 02.11.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 27.12.2023 року. Ухвалою суду від 15.02.2024 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. Розгляд справи відкладено на 11.07.2024 року у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги. Ухвалою суду від 11.07.2024 року зупинено провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою палатою Верховного Суду справи №924/971/23. Ухвалою суду від 10.06.2025 року поновлено провадження у справі, призначено судове засідання на 24.09.2025 року. Розгляд справи відкладався за клопотанням представника відповідача на 17.12.2025 року. Згідно розпорядження Зарічного районного суду м. Суми від 24 грудня 2025 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку призначенням [PERSON] суддею Сумського апеляційного суду, вказана справа передана у провадження судді Ніколаєнко О.О. Ухвалою суду від 25.12.2025 року справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду на 10.02.2026 року. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що за Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №342890628 від 15.08.2023, нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 541054759101) на праві власності належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на підставі договору дарування, серія та номер 687, виданий 26.12.2014; видавник приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Ващенко Л.В. (а.с.16-19). За інформацією з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Сумська обласна організація Комуністичної партії України (ідентифікаційний код юридичної особи 21124108), зареєстрована 14.01.1994, перебуває в стані припинення від 04.08.2022, 100711130013333187 на підставі судового рішення від 05.07.2022 №826/9751/14. Також, за вказаною інформацією Даниленко Володимир Андрійович є керівником такої юридичної особи та головою комісії з припинення (а.с.20-21). До позовної заяви додано справу Сумської обласної організації Комуністичної партії України, в якій наявні: відомості про склад бюро, повідомлення про зміну адреси місцезнаходження, повідомлення про першого секретаря Даниленка В.А., реєстр Сумської обласної організації КПУ, постанова, реєстр зареєстрованих структурних утворень, інформація про керівників, лист ГТУЮ в Сумській області, виписка з ЄДР (а.с.56-71) За договором дарування від 26.12.2014 Сумська обласна організація Комуністична партії України подарувала, а [PERSON] прийняв нерухоме майно: нежитлове приміщення за адресою : [ADDRESS] загальною площею 99,5 кв. м. (а.с.163-168). 21.03.2018 року між Сумською обласною організацією Комуністичної партії України та [PERSON] укладений договір про внесення змін № 1 до договору дарування нежитлового приміщення , посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Сумської обалсті Ващенко Л.В. 26.12.2014, реєстровий №687 (а.с.169-170). Так, однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість. Частиною 3 ст. 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права. Тож учасники цивільних відносин при здійсненні своїх прав зобов`язані діяти добросовісно, утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. На цих засадах мають ґрунтуватися і договірні відносини. Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Статтею 234 ЦК України визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Відповідно до ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Разом з тим, враховуючи, що договір дарування є безоплатним, тобто не має очевидної економічної мети, то суд при вирішенні питання щодо фіктивності договору з`ясовував дійсні мотиви, через які особа поручається за боржника перед кредитором і чи є такі мотиви легітимними. Статтею 37 Конституції України встановлено, що утворення і діяльність політичних партій та громадських організацій, програмні цілі або дії яких спрямовані на ліквідацію незалежності України, зміну конституційного ладу насильницьким шляхом, порушення суверенітету і територіальної цілісності держави, підрив її безпеки, незаконне захоплення державної влади, пропаганду війни, насильства, на розпалювання міжетнічної, расової, релігійної ворожнечі, посягання на права і свободи людини, здоров`я населення, забороняються. Конституційний Суд України у Рішенні від 12.06.2007 N 2-рп/2007 зазначив, що політичні партії забезпечують участь громадян України в політичному житті суспільства, впливають на державну владу, беруть участь у формуванні органів влади і контролі за їх діяльністю. Відповідно до статті 2 Закону України "Про політичні партії в Україні" політична партія - це зареєстроване згідно з законом добровільне об`єднання громадян - прихильників певної загальнонаціональної програми суспільного розвитку, що має своєю метою сприяння формуванню і вираженню політичної волі громадян, бере участь у виборах та інших політичних заходах. Основний статус політичної партії - публічно-правовий. Політична партія є важливим інститутом представницької демократії, за допомогою якого громадяни беруть участь в політичному житті суспільства та управлінні державою. Політичні партії беруть участь у виборах та формуванні влади, сприяють вираженню політичної волі громадян. Отже, діяльність політичних партій спрямована на реалізацію публічного інтересу, зокрема вплив на формування державної політики та управління, та безумовно пов`язана з основними політичними процесами у державі, невід`ємною частиною яких є збереження та розвиток української державності в умовах незалежності з урахуванням закріплених у Конституції України принципів, порушення яких у діяльності політичних партій в силу приписів статті 37 Конституції України не допускається. Основною метою діяльності політичних партій є сприяння формуванню та вираженню політичної волі громадян, участь у виборах та інших політичних заходах, здійснення володіння, користування та розпоряджання майном політичних партій повинно здійснюватися для досягнення зазначеної мети. Статтею 14 Закону України "Про політичні партії в Україні" визначено, що держава гарантує політичним партіям право на кошти та інше майно для здійснення своїх статутних завдань. Політичні партії є неприбутковими організаціями. Політичні партії для здійснення своїх статутних завдань мають право на власне рухоме і нерухоме майно, кошти, обладнання, транспорт, інші засоби, набуття яких не забороняється законами України. Використання належного політичній партії майна (коштів) не з метою реалізації її статутних завдань суперечить приписам статті 14 Закону України "Про політичні партії в Україні". Це означає, що відчуження майна політичної партії повинно відповідати публічним цілям партії, тобто фінансувати її політичну, організаційну чи соціальну діяльність. Згідно з ч.1 ст.23 Закону України "Про політичні партії в Україні" політичні партії припиняють свою діяльність шляхом реорганізації чи ліквідації (саморозпуску) або в разі заборони її діяльності чи анулювання реєстраційного свідоцтва в порядку, встановленому цим та іншими законами України. Тобто законодавство встановлює обмеження та заборони щодо розпорядження майном політичних партій. Майно, що належить політичній партії, повинно використовуватися з метою реалізації статутних завдань політичної партії, таке майно може передаватися на благодійні цілі лише у разі припинення діяльності політичної партії шляхом реорганізації чи саморозпуску. Законодавство виключає можливість розподілу майна, що належить політичній партії як неприбутковій організації, між її засновниками або учасниками (членами). Учасники політичних партій не мають майнових прав на майно політичної партії, навпаки, вони вносять обов`язкові членські внески на створення та діяльність партії. Майно політичної партії не може переходити її членам, у тому числі і у разі припинення діяльності політичної партії. Так, за судовим рішенням від 05.07.2022 №826/9751/14 заборонено діяльність Комуністичної партії України (ідентифікаційний код юридичної особи: 00049147), адреса вул. Борисоглібська, 7, м. Київ, 04070; передано майно, кошти та інші активи Комуністичної партії України, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень у власність держави. Провадження у вказаній справі ініційоване у 2014 році. У разі заборони судом політичної партії майно, кошти та інші активи політичної партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень переходять у власність держави, про що зазначається у рішенні суду. Перехід такого майна, коштів та інших активів у власність держави забезпечує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації (легалізації) об`єднань громадян, інших громадських формувань, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.4 ст.21 Закону України «Про політичні партії). Згідно з п.2, 3 Порядку переходу у власність держави майна, коштів та інших активів забороненої судом політичної партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.2022 №896 (далі - Порядок) після набрання законної сили рішенням суду про заборону політичної партії, у резолютивній частині якого зазначено про передачу майна політичної партії у власність держави (далі - рішення суду), Мін`юст вживає заходів до розшуку майна політичної партії, зокрема, за відомостями єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Мін`юст. Враховуючи, що саме на Міністерство юстиції України покладені повноваження щодо вжиття заходів по розшуку майна Комуністичної партії України, тому Мін`юст є заінтересованою особою у спірних правовідносинах, оскільки звернення до суду із даним позовом спрямоване на повернення майна у власність Комуністичної партії України з метою подальшого його передання у власність держави. У разі заборони політичної партії, законодавством визначено порядок вирішення питання про майно такої партії перехід у власність держави. Додатковою умовою для переходу майна ліквідованої політичної партії в дохід держави є рішення суду. У вказаному спорі таким рішенням є рішення суду від 05.07.2022 у справі №826/9751/14, яке набрало законної сили 27.07.2022. Таким чином, спірний договір укладено у період після відкриття провадження у справі про заборону діяльності комуністичної партії. Приймаючи до уваги той факт, що згідно з відомостями Єдиного реєстру громадських формувань та Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців [PERSON] є керівником такої юридичної особи та головою комісії з припинення, суд дійшов висновку, що укладений між відповідачами договір дарування від 26.12.2014 містить ознаки фраудаторного правочину, тобто є таким, який укладено на шкоду кредиторам, з порушенням вимог п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України як такий, що вчинений всупереч принципу добросовісності, та ч. 3, ч. 6 ст. 13 ЦК України з підстав недопустимості зловживання правом, у підозрілий період та із заінтересованою особою. Разом з тим, вирішуючи питання про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна, суд також враховував, що відповідач [PERSON] після укладення правочину (договору дарування) не мав «легітимного очікування», яке б ґрунтувалося на розумно виправданому очікуванні на дію такого договору, бо як керівник юридичної особи та як голова комісії з припинення знав про наслідки процедури заборони політичної партії. Крім того, позбавлення «власності» (втручання у право) підпорядковує цей процес певним умовам. Щоб вважатися сумісним зі статтею 1 Протоколу № 1, втручання має відповідати певним критеріям: воно має відповідати принципу законності та мати за законну мету за допомогою засобів, розумно пропорційних меті, якої прагнуть досягти. Так, згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Стаття 215 ЦК України визначає порядок визнання правочину недійсним. Отже, у разі визнання договору дарування недійсним, таке втручання є втручанням, передбачене законом. Разом з тим, будь-яке втручання державного органу в мирне володіння «майном» може бути виправданим, лише якщо воно служить законним суспільним (або загальним) інтересам. Так, у разі забори діяльності політичної партії, обов`язковою умовою такого процесу є перехід права власності політичної партії в дохід держави, і саме в цьому полягатиме суспільний інтерес. Відтак таке втручання матиме легітимну мету. Також, щоб бути сумісним із загальним правилом, викладеним у першому реченні першого абзацу статті 1 Протоколу № 1, втручання у право на мирне володіння «майном», окрім того, що має бути передбачене законом і застосовуватися в суспільних інтересів, також повинно досягти «справедливого балансу» між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту фундаментальних прав особи. Даючи оцінку такому балансу суд враховував, що: 1) відповідач [PERSON] був керівником юридичної особи Сумської обласної організації Комуністичної партії України, а відтак був обізнаним про діяльність партії та початок судового провадження щодо заборони її діяльності; 2) перехід права власності відбувся безпосередньо керівнику районного осередку, а тому є підстави вважати, що така особа була прямо заінтересована у виведенні активів з власності партії, щодо якої порушено питання ліквідації; 3) перехід права власності відбувся після порушення процедури ліквідації партії. Укладаючи спірний договір, Сумська обласна організація КПУ знала про звернення Мін`юсту з позовом про заборону діяльності КПУ та усвідомлювала наслідки можливого задоволення адміністративного позову (втрата контролю над майном та іншими активами партії). Внаслідок вчинення правочину відбулося відчуження майна, призначеного для здійснення статутної діяльності політичної партії, всупереч закону, з умислом на укладення правочину з протиправною метою. Виходячи з обставин справи, сторони спірного договору дарування усвідомлювали протиправність вчинення такого правочину і суперечність його мети публічному порядку (публічно-правовим відносинам, які визначають основи суспільного ладу держави) та свідомо допускали настання протиправних наслідків. Тобто укладаючи спірний договір дарування Сумська обласна організація КПУ діяла всупереч вимогам ст. 14, ч.2 ст.13 Закону України «Про політичні партії в Україні», як діяльність політичної партії, яка завдає шкоди державній безпеці, так і розпорядження майном політичної партії не у спосіб і не для мети, визначеної законом, є порушенням публічного порядку. Отже, втручання в мирне володіння «майном» відповідатиме всім ознакам правомірного втручання, відтак вимога про визнання недійсним договір дарування нежитлового приміщення загальною площею 99,5 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 541054759101, укладений 26.12.2014 між Сумською обласною організацією Комуністичної партії України та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ващенко Л.В. та зареєстрований за № 687, підлягає задоволенню. Враховуючи, що суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача в частині визнання договору дарування недійсним, у силу статті 216 ЦК України, вказаний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Тому вимога позивача про скасування державної реєстрації також підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення суми судових витрат, суд виходив з того, що ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що за платіжними інструкціями Міністерство юстиції України за подання відповідної позовної заяви сплатило судовий збір у розмірі 5368,00 грн та 1342,00 грн за забезпечення позову. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, суд стягує з відповідачів у рівних частках суму судових витрат у вказаному розмірі.

Outcome: approved