Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

09.12.2025 представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить стягнути з останнього на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дитини з інвалідністю в розмірі 1/4 всіх видів доходів щомісячно з дня пред`явлення позову до суду на період його непрацездатності. В обґрунтування позову зазначає, що відповідач є батьком позивача. Його батьки з 04.11.2006 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 02.12.2013 було розірвано. Відповідно до рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01.10.2018 з відповідача на користь [PERSON] стягувалися аліменти на утримання позивача. Станом на сьогодні він досягнув повноліття, стягнення аліментів припинилося. Згідно з витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №59/25/3099/В від 02.10.2025 [PERSON] безстроково встановлена група інвалідності діагноз F84.0 (дитячий аутизм) та супутні хвороби. В останнього серйозна ступінь обмеження до трудової діяльності, він потребує отримання реабілітаційної допомоги в сфері охорони здоров`я. Проживає з матір`ю, яка не працює. Єдиний дохід позивача є пенсія, як особи з інвалідністю. Будь-якого іншого самостійного доходу він не має, у зв`язку з цим потребує допомоги з боку батька. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на його утримання не надає, хоча є працездатним та має можливість надавати таку допомогу на період його непрацездатності. Тому просить позов задовольнити. Ухвалою від 11.12.2025 судом відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи по суті. 12.02.2026 від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких останній зазначає, що з 01.08.2025 відповідачу припинено нарахування пенсії з невідомих причин, однак права на отримання пенсії та страхових виплат (втраченого заробітку/регресу), як грошовий дохід він не втратив. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач у судові засідання 12.01.2026, 04.02.2026, 18.02.2026 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про розгляд даної справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (судових повісток), які містяться в матеріалах справи та які повернулися на адресу суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. Заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав, про причини неявки не повідомляв. Також відповідачем не було подано відзиву на позов. Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, суд вважає, що відповідач є повідомлений про розгляд справи належним чином. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком позивача, що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] (а.с. 22). Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , батьки позивача [PERSON] та [PERSON] з 04.11.2006 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 02.12.2013 було розірвано (а.с. 23). З копії акту обстеження житлових умов №24 виданого 07.11.2025 управлінням праці та соціального захисту населення, копії акту №4324/07 виданого 09.10.2025 КП «Житлокомунсервіс» Шептицької міської ради встановлено, що позивач [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за однією адресою: [ADDRESS] , де сприятливі умови для проживання (а.с. 5, 6). Згідно копії витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №59/25/3099/В від 02.10.2025 [PERSON] безстроково встановлена група інвалідності, діагноз F84.0 (дитячий аутизм) та супутні хвороби. Причина інвалідності -інвалідність з дитинства (а.с.7-8). Відповідно до рекомендацій, які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю №59/25/3099/Р від 02.10.2025 року у [PERSON] серйозна ступінь обмеження до трудової діяльності, потребує отримання реабілітаційної допомоги в сфері охорони здоров`я (а.с. 16-18). [PERSON] отримує державну соціальну допомогу, призначену особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, яка за період з 01.10.2025 по 31.10.2025 становить 5968,65 грн, відповідно до копії довідки про отримання допомоги виданої 27.11.2025 управлінням обслуговування громадян ГУ ПФУ у Львівській області (а.с. 9). З копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Шептицького ВДВС у Шептицькому районі Львівської області ЗМРУ МЮ 26.09.2025 в межах виконавчого провадження №57887522, аліменти утримано по 31.07.2025, заборгованість відсутня (а.с. 20-21). Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Положеннями частин восьмої-дев`ятої статті 7СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Разом з тим Главою 16 СК України встановлено виключення з загального правила про те, що обов`язок батьків з утримання дітей припиняється після досягнення останніми повноліття. Зокрема, статтею 198 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Обов`язок батьків з утримання повнолітніх сина, доньки, на відміну від обов`язку утримувати неповнолітніх дітей, не є безумовним, а його настання закон пов`язує з сукупністю кількох передумов, зокрема: непрацездатність сина або доньки, які досягли повноліття, їхня потреба в матеріальній допомозі та можливість батьків надавати таку матеріальну допомогу. Згідно зі статтею 200СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Розмір стягуваних аліментів слід визначати з урахуванням вимог статей 182, 200 СК України та принципів розумності, справедливості, загальних засад сімейних відносин та цивільного судочинства і необхідності захисту інтересів особи з інвалідністю з дитинства. Суд зауважує, що тлумачення статті 198, 200СК України свідчить, що при встановленні тієї обставини, чи повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання повнолітнім непрацездатним сином, дочкою, доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вони не потребують матеріальної допомоги (постанова Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 459/1381/18). Враховуючи наведені в статті 198 СК України передумови для звернення до суду за стягненням аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дитини, суд зважає на доведеність того, що позивач потребує матеріальної допомоги, про що свідчать надані фактичні дані про його захворювання та наявність інвалідності. Батько позивача, як вбачається з матеріалів справи, є особою, яка отримує стабільний дохід та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання непрацездатного сина. В статті 182 СК України визначені обставини, що враховуються судом при визначенні розміру аліментів, і до них відносяться: стан здоров`я та матеріальне становище дитини (1); стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів (2); наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина (3); інші обставини, що мають істотне значення (4). Оскільки позивач є непрацездатним, за станом здоров`я не має можливості заробляти собі на життя, має недостатній дохід, відповідач в свою чергу спроможний надавати матеріальну допомогу повнолітньому непрацездатному сину, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 в користь держави.

Outcome: approved