Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

У грудні 2025 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі Товариство) звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 41850 грн. В обґрунтування вимог представник позивача зазначав, що 02.02.2025 між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» був укладений кредитний договір №8728755. 12.09.2025 товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством укладено договір факторингу №12092025, відповідно до якого було відступлено права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру боржників №3 від 12.09.2025 до вказаного договору факторингу, до Товариства перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №8728755 від 02.02.2025 на загальну суму 41850 грн, з яких 15500 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 18600 грн сума заборгованості за процентами, 7750 грн сума заборгованості за штрафами. Ухвалою судді Полонського районного суду Хмельницької області від 05.12.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження та постановлено справу розглядати без повідомлення (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами. Відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу за зареєстрованим місцем проживання судом направлено копію позовної заяви з додатками та ухвали про відкриття провадження, однак згідно з відмітки відділення Укрпошти від 24.09.2025 адресат відсутній за вказаною адресою, у зв`язку з чим конверт із вкладенням повернуто суду, але згідно з положеннями п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, вважається врученим. У встановлений судом строк [PERSON] відзив на позов не подала. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що 02.02.2025 між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» був укладений кредитний договір №8728755 , за яким відповідачці надано кредит на суму 15000 грн, стандартна процентна ставка 1,0 % за кожен день користування кредитом. Згідно з умовами даного договору кредитні кошти надаються позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахунку на картку № [NUMBER] . Вказаний договір укладений в електронній формі та підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.6-17). Відповідно до листа №20260917-1.1 від 2025-09-17 ТОВ «Пейпек» 02.02.2025 о 14:37:05було успішно перераховано кошти в сумі 15500 грн номер транзакції в системі ТОВ «Пейпек» bf500842Ь8ЬЗ-45аО-8сеО і2708ґ5с, номер транзакції в системі ТОВ «Авентус Україна» - 52517996, Session ID - 029659777697, торгівця - https://creditplus.ua, код авторизації 790093, банкеквайр - AT ПУМБ, призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] (а.с.22). Згідно з умовами даного договору відповідачка зобов`язувалася повернути кредит, сплатити проценти за користування нимита виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цими договорами. За даними розрахунку заборгованості за договором №8728755 від 02.02.2025 вбачається, що відповідачка не сплачувала кредит та загальна заборгованість становить 41850 грн, з яких 15500 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 18600 грн сума заборгованості за процентами, 7750 грн сума заборгованості за штрафами. Відтак, відповідно до умов зазначеного договору факторингу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату прийняло належні клієнтам права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах боржників. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ст.11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Згідно зі ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно з ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За положеннями ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 цього Кодексу). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Первісні кредитори виконали свої зобов`язання за вище вказаним кредитним договором та договорами позики та надали відповідачу кредитні кошти згідно з умовами договорів. Однак відповідач своїх зобов`язань за договорами не виконав, кредитних коштів та процентів за користування ними не повернув. Зважаючи на оформлені у встановленому порядку кредитні договори та договори факторингу, позивач є належним стягувачем неповернутих кредитних коштів та процентів за їх використання з боржника. Відповідно до ст. ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивач довів належними та допустимими доказами заявлену до стягнення з відповідачки суму заборгованості, яка нарахована відповідно до умов кредитного договору, укладеного з нею. Відповідачка доводи позивача будь-якими доказами не спростувала, контррозрахунку заборгованості не надала. Позивачем доведено заявлену до стягнення за договором про надання фінансового кредиту № 8728755 від 02.02.2025 заборгованість щодо тіла кредиту у сумі 15500 грн, процентів за користування кредитом у розмірі 18600 грн, що підтверджується графіком платежів за договором та розрахунком заборгованості, з яких простежується користування відповідачкою кредитними коштами, протягом передбаченого строку користування. Щодо розміру заборгованості за штрафом за договором суд дійшов такого висновку. За положеннями ч.2, 3 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проте згідно з п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тому з викладеного вбачається, що нарахована за договором №8728755 від 02.02.2025 пеня стягненню не підлягає, оскільки була нарахована у період дії в Україні воєнного стану. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором №8728755 від 02.02.2025 в сумі 34100 грн. У зв`язку з частковим задоволенням позову на 81,48% від заявлених вимог, в силу ч.1 ст.141 ЦПК України, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути пропорційно до задоволених вимог судовий збір у розмірі 1977,77 грн.

Outcome: partial