Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

04.09.2025 року [PERSON] в особі представника адвоката Ремського Є.В. звернулася до суду із позовом до [PERSON] та Первомайської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та на земельну ділянку площею 0.0478 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за цією ж адресою, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в м. Первомайську Миколаївської області, мотивуючи тим, що [INFO] в м. Первомайську Миколаївської області померла її рідна сестра [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме житловий будинок та земельну ділянку площею 0.0478 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . При переході права власності на житловий будинок до померлої, не було зазначено про одномоментний перехід права власності на відповідну земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за цією ж адресою, тож право власності залишилося зареєстрованим за попереднім власником будинку [PERSON] . За життя померла [PERSON] заповіту не склала. Спадщину після її смерті прийняв фактично її син [PERSON] , оскільки на момент смерті матері він разом з нею проживав за однією адресою, однак він належним чином не оформив спадщину. [PERSON] помер [INFO] . За життя він заповіту не склав, єдиним спадкоємцем за законом після його смерті є позивачка [PERSON] , яка є його рідною тіткою, та спадкоємцем третьої черги за законом. [PERSON] у встановленому законодавством порядку прийняла спадщину шляхом подачі відповідної заяви до нотаріальної контори, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину у зв`язку з тим, що в неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно. За таких обставин просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на зазначений житловий будинок та земельну ділянку після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 05.09.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Крім того, за клопотанням представника позивача Ремського Є.В. зобов`язано Другу первомайську державну нотаріальну контору Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надати суду належним чином завірені копії спадкових справ, заведених після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Первомайську Миколаївської області, та [PERSON] , який помер [INFO] в м. Первомайську Миколаївської області. 11.09.2025 року до суду від Другої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла копія спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в м. Первомайську Миколаївської області, а також інформація згідно якої копія спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Первомайську Миколаївської області, не заводилася /а.с.39-63/. 22.09.2025 року від представника відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначила про те, що відповідач позов не визнає, просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачка не надала доказів, які можуть підтверджувати, що [PERSON] вчасно звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . Також, посилаючись на положення ст. 1269 ЦК України про те, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини, зазначає, що, дослідивши інформацію від нотаріальної контори, вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, тож [PERSON] не звернутався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері. За таких обставин вважає, що право власності на зазначений житловий будинок залишається за [PERSON] , а отже позивачка не може отримати право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] 07.11.2025 року від представника позивача [PERSON] надійшла до суду відповідь на відзив, в якій він позов підтримав, просив задовольнити, зазначивши про те, що в матеріалах спадкової справи, наданої до суду, містяться довідки №№ 199, 203, 497, видані Виконавчим комітетом Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, відповідно до змісту яких останнім місцем реєстрації проживання [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] , було [ADDRESS] . На день смерті вони були зареєстровані, але не проживали за вказаною адресою. Крім того, в ході підготовки документів для подання до нотаріальної контори позивачем було отримано довідку квартального комітету № 23 про те, що [PERSON] постійно проживала за адресою: [ADDRESS] до дня смерті [INFO] . Разом з нею постійно і на день смерті проживав її син [PERSON] . Дана довідка не була долучена нотаріусом до справи, оскільки з наданих довідок №№ 199, 203, 497 і так вбачається факт реєстрації [PERSON] за однією адресою на момент смерті його матері. Таким чином, аналізуючи зазначені довідки, вбачається, що [PERSON] та його матір [PERSON] були зареєстровані за однією адресою, але не проживали за нею, однак фактично проживали разом за іншою адресою. Тож вбачається, що на момент смерті [PERSON] її син [PERSON] був як зареєстрований з нею за однією адресою, так і фактично проживав разом з нею за іншою адресою. За таких обставин, враховуючи відсутність в матеріалах спадкової справи відмови [PERSON] від прийняття спадщини після смерті матері, він вважається таким, що прийняв спадщину. 20.11.2025 року представника відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначила про те, що відповідач позов не визнає, просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що довідка квартального комітету не є належним доказом тому, що Первомайська міська рада не надавала дозволів для створення органу самоорганізації населення, а виконавчий комітет не проводив реєстрацію органу самоорганізації населення. Ухвалою суду від 10.12.2025 року закрито підготовче засідання у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. 13.01.2026 року від представника позивача [PERSON] надійшло до суду клопотання про виклик та допит свідків [PERSON] , яка є головою квартального комітету, [PERSON] та [PERSON] , які проживають поруч з домоволодінням по [ADDRESS] , мотивоване тим, що підготовче засідання закрито, однак розгляд справи по суті не розпочато, а тому просив задовольнити клопотання, викликавши та допитавши вказаних свідків в судовому засіданні. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених у позові та в письмових заявах по суті спору. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні після допиту свідків зазначила, що з їх пояснень вбачається, що [PERSON] після смерті своєї матері прийняв фактично спадщину, оскільки разом з нею проживав за однією адресою до дня її смерті, за таких обставин Первомайська міська рада Миколаївської області визнає позов та не заперечує проти його задоволення. Відповідачу [PERSON] направлено копію позовної заяви з доданими до неї документами та запропоновано подати відзив і докази, однак у визначений судом строк такі документи суду не подані. Судові повістки направлялися відповідачу за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання. Відповідач повідомлений про місце, день та час розгляду справи шляхом розміщення оголошення на вебсайті Судової влади України. Відзиву на позов не подав. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, наданих сторонами та витребуваних судом, а також враховуючи покази свідків, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого у статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] в м. Первомайську Миколаївської області померла рідна сестра Позивачки [PERSON] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайську реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївської області було складено свідоцтво про смерть серії [NUMBER] та зроблений відповідний актовий запис № 501 /а.с.11/. Факт родинних відносин, а саме те, що позивачка [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами підтверджується свідоцтвом про народження позивачки серії [NUMBER] з перекладом /а.с.12, 13/ та свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] /а.с.14/, в яких зазначено про те, що їхніми батьками є [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 0.0478 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за цією ж адресою. За життя померла [PERSON] заповіту не склала. До суду від нотаріальної контори надійшла інформація, згідно якої спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Первомайську Миколаївської області, не заводилася /а.с.39/. [PERSON] є рідним сином [PERSON] , що підтверджується наступними документами. Зі свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 24.08.1984 року, вбачається, що його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Така ж інформація підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] /а.с.14, 62-63/. Відповідно до довідки № 199, виданої Виконавчим комітетом Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, останнім місцем реєстрації та проживання [PERSON] , яка померла [INFO] , було [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] була зареєстрована там, але не проживала /а.с.52/. Також відповідно до довідки № 203, виданої Виконавчим комітетом Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, останнім місцем реєстрації та проживання [PERSON] , який помер [INFO] , було [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] був зареєстрований там, але не проживав/а.с.53/. Крім того, у справі наявна довідка № 497, видана Виконавчим комітетом Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, відповідно до якої останнім місцем реєстрації та проживання [PERSON] , який помер [INFO] , було [ADDRESS] . З квітня 2014 року по день смерті [PERSON] був зареєстрований там, але не проживав /а.с.53/. [PERSON] помер [INFO] в м. Первомайську Миколаївської області, актовий запис № 944, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Первомайську Первомайського району Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства (м. Одеса). Зазначена інформація також підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання /а.с.15, 16/. З довідки, виданої 01.04.2025 року начальником квартального комітету Ткач О.М. вбачається, що [PERSON] постійно проживала за адресою: [ADDRESS] до дня смерті [INFO] . Разом з нею постійно і на день смерті проживав її син [PERSON] /а.с.87/. Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які були допитані в судовому засіданні 13.02.2026 року, підтвердили інформацію, зазначену в довідці. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тож оскільки на момент смерті [PERSON] її син [PERSON] разом з матір`ю проживав за однією адресою: [ADDRESS] , отже він фактично прийняв спадщину, але належним чином не оформив її, свідоцтва про право на спадщину не отримував. [PERSON] помер [INFO] . За життя [PERSON] заповіту не складав, єдиним спадкоємцем за законом після його смерті є Позивачка [PERSON] , яка є його рідною тіткою (рідною сестрою його матері [PERSON] , родинні зв`язки яких підтверджені документи вище), та, відповідно, спадкоємцем третьої черги за законом. Судом було витребувано спадкову справу, заведену після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в м. Первомайську Миколаївської області, її копія наявна в матеріалах справи /а.с.40-63/. [PERSON] у встановленому законодавством порядку прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину у зв`язку з тим, що в неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно /а.с.28/. Крім позивачки ніхто більше не звертався до нотаріальної контори з такими заявами. Таким чином відповідно до ст. 1263 ЦК України позивачка єдиним спадкоємцем третьої черги за законом після смерті [PERSON] як його рідна тітка, оскільки вона прийняла спадщину після його смерті, звернувшись у встановлений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У справі наявна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.04.2025 року № 325/02-31 /а.с.28/. Так, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами по [ADDRESS] , на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.12.2009 року, яке набрало законної сили 29.12.2009 року, у справі № 2-3286/2009 року /а.с.17/. Державна реєстрація права власності була проведена 23.11.2011 року Первомайським МБТІ, номер витягу 32148865, реєстраційний номер 35231168 /а.с.18/. Така ж інформація підтверджена випискою підтвердження чинності запису щодо реєстрації права власності станом на 31.12.2012 року /а.с.19/. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 442090182 від 04.09.2025 року вбачається, що житловий будинок по [ADDRESS] , на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.12.2009 року у справі № 2-3286/2009 року на праві власності належить [PERSON] , дата державної реєстрації 23.11.2011 року, реєстраційний номер майна 35231168 /а.с.20/. Зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0478 га по [ADDRESS] , яка на підставі рішення № 229 від 21.09.1993 року виконкома Первомайської міської Ради народних депутатів була надана [PERSON] для обслуговування житлового будинку, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії МК від 19.10.1993 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 527 /а.с.27/. Відповідно до листа ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області про надання інформації від 26.02.2025 року згідно із земельно-обліковими даними відділу станом на 01.01.2013 року відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії МК, виданого 19.10.1993 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 527, земельна ділянка площею 0,0478 га за адресою: [ADDRESS] , рішенням 229 від 21.09.1993 року виконкома Первомайської міської Ради народних депутатів була передана в приватну власність [PERSON] для обслуговування житлового будинку /а.с.26/. Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок разом з планом земельної ділянки по [ADDRESS] також виготовлені на ім`я [PERSON] /а.с.21-23/. З довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості по [ADDRESS] вбачається, що оціночна вартість житлового будинку становить 347 424,17 грн., оціночна вартість земельної ділянки складає 3 259,40 грн. /а.с.24-25/. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. Частиною 4 статті 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі чи споруди. За змістом ст. 377 ЦК України слід зробити висновок про те, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених для попереднього землевласника. Системний аналіз змісту норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості (правова позиція Верховного Суду в постанові від 19 листопада 2020 року в справі № 686/9580/16-ц). При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності (правовий висновок Верховного Суду в постанові від 16 червня 2020 року в справі №689/26/17). Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (правова позиція Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2018 року в справі № 910/18560/16). Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За таких обставин вбачається, що право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] перейшло від колишнього власника [PERSON] до [PERSON] одномоментно з переходом права власності на житловий будинок. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1268 ЦК України передбачено право спадкоємця за законом чи за заповітом прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За загальним правилом право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Таким чином судом встановлено, що позивачка є єдиним спадкоємцем за законом третьої черги після смерті свого рідного племінника [PERSON] , до якого за життя у власність шляхом спадкування за законом після смерті його матері [PERSON] перейшов зазначений вище житловий будинок та земельна ділянка, однак він, прийнявши фактично спадщину, належним чином не оформив її, тобто не отримав правовстановлюючі документи на них. Позивачка вчасно прийнялла спадщину, однак через відсутність правовстановлюючих документів не може у встановлений законом спосіб в нотаріальній конторі оформити свої спадкові права і отримати свідоцтво про право на спадщину, хоча має таке право відповідно до ст.ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1222, 1223, 1225, 1263, 1268-1270 ЦК України. За встановлених обставин право позивача на спадщину підлягає захисту в судовому порядку відповідно до ст. 16 ЦК України та ст. 5 ЦПК України. За позивачем в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] слід визнати право власності на зазначений вище житловий будинок та земельну ділянку.

Outcome: approved