Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовомпро визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно отриманих коштів. До розгляду справи по суті позивачем збільшено розмір та обсяг позовних вимог шляхом пред`явлення додаткової позовної вимоги прозобов`язання повернути безпідставно отримані кошти, також залучено в якості: співвідповідача - приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Якименка Андрія Олександровича, третьої особи - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». Позовна заява зі збільшеними позовними вимогами та залученими позивачем особами в якості співвідповідача та третьої особи ухвалою суду від 14.04.2025 р прийнята до розгляду. Позовні вимоги позивача обґрунтовані наступним. 21.05.2024 р. позивачу стало відомо про те, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Якименка Андрія Олександровича з 16.02.2022 р. перебуває виконавче провадження № 68670904 з виконання виконавчого напису № 54291 вчиненого 24 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною про стягнення з боржника - [PERSON] на користь стягувача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КФ.ЮА» заборгованості за Кредитним договором 1-28_KFUA-204 від 04 березня 2019 року у розмірі всього у розмірі 28 850,91 грн, яке відкрите приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Якименком Андрієм Олександровичем 16.02.2022 за заявою стягувача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КФ.ЮА» вихідний номер № б/н від 05.01.2021. Позивач вважає, що вищевказаний виконавчий напис вчинений з порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в тому числі, оскільки стягнення виконавчим написом кредитна заборгованість не є безспірною, пропущений строк для вчинення виконавчого напису, виконавчий напис вчинений щодо кредитного договору, який не нотаріально посвідчений. На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Якименка Андрія Олександровича з 16.02.2022 р. перебуває виконавче провадження № 68670904 з виконання виконавчого напису № 54291 вчиненого 24 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною про стягнення з боржника - [PERSON] на користь стягувача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КФ.ЮА» заборгованості за Кредитним договором 1-28_KFUA-204 від 04 березня 2019 року у розмірі всього у розмірі 28 850,91 грн, яке відкрите приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Якименком Андрієм Олександровичем 16.02.2022 за заявою стягувача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КФ.ЮА» вихідний номер № б/н від 05.01.2021. З наданих документів, позивачу стало відомо про винесення 16.02.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Якименка Андрія Олександровича постанови про відкриття виконавчого провадження № 68670904, постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 16.02.2022 в розмірі 2885,09 грн. за цим же виконавчим провадженням № 68670904, постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 16.02.2022 в розмірі 700,00 грн. за цим же виконавчим провадженням № 68670904; постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 24.10.2023 за цим же виконавчим провадженням № 68670904; постанова про арешт коштів боржника від 16.11.2023 на загальну суму 32 397,00 грн. за цим же виконавчим провадженням № 68670904. Отже, в межах виконавчого провадження № 68670904 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Якименком Андрієм Олександровичем проводилися виконавчі дії примусового характеру, зокрема, але не виключно, крім накладення арешту на кошти боржника, проводилося їх примусове списання з банківських рахунків позивача [PERSON] . Як зазначає позивач, станом на день подання до суду позовної заяви з банківських рахунків [PERSON] , які відкриті в АТ «Ощадбанк» та УКРСИББАНК для зарахування соціальних виплат та пенсії, неправомірно та незаконно стягнуто всього 46 462,31 грн, в тому числі, зокрема, але не виключно: з рахунку № [NUMBER] відкритому в АТ «Ощадбанк» для зарахування пенсійних виплат та зарахування соціальної виплати допомоги внутрішньо переміщеним особам згідно Постанови КМУ № 332/20.03.2022 (внутрішньо переміщеним особам) стягнуто всього 42 462,31 грн (28.04.2024-1571,28 грн; 28.04.2024 -2,64 грн.; 03.05.2024 - 6491,39 грн.;17.05.2024- 2000,00 грн; 05.09.2024 - 32 397,00 грн); з рахунку № [NUMBER] відкритому в УКРСИСБАНКУ 16.05.2024 стягнуто 4000,00 грн. При цьому, заборгованість за виконавчим написом нотаріуса становить 28 850,91 грн., а всього 32 397,00 грн (з урахуванням основної винагороди приватного виконавця - 2885,09 грн та мінімальних витрат виконавчого провадження 700 грн.). Позивач вважає, що приватним виконавцем безпідставно, незаконно та надмірно стягнуто з позивача за ВП №68670904 всього 46 462,31 грн, замість 32 397,00 грн., тобто на 14 065,31 грн. більше. На підставі вищевказаного, позивач просив суд: - визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 54291 від 24 травня 2021 року вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною про стягнення з [PERSON] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КФ.ЮА» заборгованості за Кредитним договором 1-28_KFUA- 204 від 04 березня 2019 року в розмірі 28 850,91 грн., - стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КФ.ЮА» на користь [PERSON] , як повернення безпідставно набутих коштів за виконавчим написом № 54291 від 24 травня 2021 року вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «КФ.ЮА» коштів в сумі 28 850,91 грн., який визнано таким, що не підлягає виконанню, суми стягнутих коштів у розмірі всього 28 850,91 грн. та судові витрати. - зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Якименка Андрія Олександровича повернути [PERSON] стягнуті за виконавчим провадженням № 68670904 надмірно стягнуті кошти у розмірі 10 480,22 грн, 2885,09 грн кошти, стягнуті як основна винагорода приватного виконавця, 700,00 грн. коштів, які стягнуті як мінімальний розмір витрат виконавчого провадження, а всього 14 065,31 грн. Ухвалою Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 26 серпня 2024 р. за заявою позивача забезпечений цей позов шляхом зупинення стягнення за оскаржуваним виконавчим написом. Ухвалами Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2024 р., 14.04.2025 р. відкрито провадження по даній справі, призначений розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті справи, в тому числі щодо збільшених позовних вимог. Відповідачем приватним виконавцем Якименко А.О. надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в частині позовних вимог щодо зобов`язання його повернутинадмірно стягнуті кошти, посилаючись на наступне. Стягнення з Позивача на користь приватного виконавця грошових коштів у сумі 3 585,09 грн., пов`язане зі здійсненням приватним виконавцем примусового виконання виконавчого документа та відповідає нормам ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження». Підставою для виникнення у боржника обов`язку зі сплати таких витрат є сам факт наявності відкритого виконавчого провадження, під час виконання якого виконавець виконує обов`язки, покладені на нього Законом України «Про виконавче провадження». Суду не надано підтверджень, що будь-які дії чи бездіяльність приватного виконавця під час виконавчого провадження Позивачем оскаржувались та були визнані незаконними. Водночас виконавче провадження було відкрито, після цього проводились виконавчі дії по виконанню виконавчого напису нотаріуса, що виключає факт абсолютної безпідставності набуття грошових коштів приватним виконавцем. Таким чином, вимога щодо стягнення з приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Якименка Андрія Олександровича на користь [PERSON] безпідставно отримані кошти в сумі 3 585,09 грн. задоволенню не підлягає. що в рамках виконавчого провадження №68670904 приватним виконавцем було стягнуто грошові кошти у сумі 36461,77 грн., з яких: - 700 грн. витрати виконавчого провадження; - 2885,09 грн. основна винагорода приватного виконавця; - 28850,91 грн. перераховано стягувачу в рахунок оплати заборгованості за виконавчим документом; Крім того, помилково приватним виконавцем у виконавчому провадженні №68670904 надмірно стягнуто 4025,99 грн. Вказані грошові кошти 19.09.2025 повернуто приватним виконавцем на рахунок Позивача, що підтверджується платіжним дорученням №46426 від 19.09.2025. Твердження Позивача про стягнення з нього надмірно стягнуті кошти у розмірі 10 480,22 грн НЕ відповідають дійсності. По перше, Позивач навіть не надає належних доказів такого стягнення. По друге, виписка по банківському рахунку № [NUMBER] , додана Позивачем до позовної підтверджує зворотнє. Так, Позивач зазначає, що з нього списано - 28.04.2024-1571,28 грн; 28.04.2024 -2,64 грн.; 03.05.2024 - 6491,39 грн.;17.05.2024- 2000,00 грн. Втім з виписки по рахунку № [NUMBER] вбачається, що це суми які автоматично банком спрямовуються на погашення арештованої суми. Втім ці суми НЕ є списаннями з рахунку. Позивачем додано до позовної заяви платіжну інструкції про списання 05.09.2024 грошових коштів у сумі 32 397,00 грн., що не заперечується приватним виконавцем. Таке списання дійсно було та вказані грошові кошти спрямовані на погашення боргу у виконавчому провадженні №68670904. Втім, платіжних інструкцій про списання 28.04.2024-1571,28 грн; 28.04.2024 -2,64 грн.; 03.05.2024 - 6491,39 грн.;17.05.2024- 2000,00 грн. чомусь не додається, оскільки такі відсутні. Повторно наголошуємо, що вказані суми НЕ є списаннями. Тобто, вимога про стягнення з приватного виконавця надмірно стягнуті кошти у розмірі 10 480,22 не підлягає задоволенню. Сума, яка дійсно була надмірно стягнута (4025,99 грн.) вже самостійно повернута приватним виконавцем. Заявлені позивачем витрати на оплату правничої допомоги вважає завищеними. Представницею позивача подана відповідь на відзив, в якому вона наполягала на задоволенні позовних вимог, які вважає обґрунтованими належними доказами. В судове засідання 19.02.2025 р. позивач та його представник повторно не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені. Із заявою про розгляд справи за їх відсутності, чи відкладення розгляду справи не зверталися, про відмову від позову чи закриття провадження у справі з інших підстав не заявляли. Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Згідно з ч. 5 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Враховуючи надані сторонами у справі заяви по суті спору та докази, суд дійшов висновку, що неявка позивача у справі, належно повідомленого про час, дату та місце слухання справи не перешкоджає розгляду справи, в зв`язку з чим суд вважає з можливе розглянути справу за його відсутності. В судові засідання представник відповідача по справі ТОВ «КФ.ЮА» повторно не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся, причини неявки суду не відомі. Про розгляд справи за його відсутності не заявляв. Враховуючи положення ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника відповідача ТОВ «КФ.ЮА», на підставі наявних у справі доказів. Відповідач - приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Якименка А.О. в судове засідання не з`явився, про час, дат та місце слухання справи повідомлений. Звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності. Третя особа приватний нотаріус Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце слухання справи повідомлялась. Представник третьої особи АТ «Державний ощадний банк України» надав письмові пояснення, в яких зазначив наступне. В Філії-Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) відкриті наступні рахунки: [NUMBER] , відкритий 15.05.2020р., валюта рахунку- гривня, продукт контракту «СОЦИАЛЬНАЯ КАРТА UAH» [NUMBER] , відкритий 12.10.2023 р. валюта рахунку- гривня, продукт контракту «ПЕНСІЙНИЙ "АРСЕНАЛ" (ВІД 06.2015)» ; [NUMBER] , відкритий 17.11.2023 р., валюта рахунку- гривня, продукт контракту «СОЦІАЛЬНИЙ 1000» ; [NUMBER] , відкритий 02.12.2024., валюта рахунку - гривня, продукт контракту «СОЦІАЛЬНИЙ MADE IN UKRAINE». Отже, між Позивачем і Банком виникли правовідносини договору банківського рахунку. Постановою Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Якименком А.О. від 16.11.2023 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 68670904 (надалі Постанова) накладено арешт на грошові кошти що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику [PERSON] у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 32 397 грн. Зазначену Постанову на виконання Банком отримано 17.11.2023. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (ч. 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»). На підставі платіжної інструкції № 3105727 від 15.05.2024 ініційованої Приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Якименком А.О., Банком було перераховано з рахунку [PERSON] грошову суму в розмірі 32 397 грн., із призначенням платежу: «стягнення за ВП № 68670904 з виконання виконавчого документу: Виконавчий напис№ 54291 виданий 24.05.2021документ видав: Приватний нотарiус Києво-Святошинського районного нотарiального округу Київської областii Грисюк ОленаВасилiвна». 09.09.2024 до Банку надійшла постанова про закінчення виконавчого провадження ВП№68670904 від 06.09.2024 року, на підставі якої з рахунків [PERSON] було знято обмеження. Враховуючи вищенаведене, накладення арешту на грошові кошти Позивача, що обліковувались на його поточному рахунку законом не заборонено, а у АТ «Ощадбанк» були відсутні правові підстави для невиконання вимог Приватного виконавця щодо арешту коштів на рахунку. Представник третьої особи просив врахувати дані письмові пояснення та розглянути справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 24 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною вчинено виконавчий напис № 54291 про стягнення з боржника - [PERSON] на користь стягувача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КФ.ЮА» заборгованості за Кредитним договором 1-28_KFUA-204 від 04 березня 2019 року у розмірі 28 850,91 грн. З копії вищевказаного кредитного договору вбачається, що він не посвідчувався нотаріально. Вищевказаний виконавчий напис пред`явлений до виконання приватному виконавцю виконавчого округу Запорізької області та на його підставі приватним виконавцем відкрито виконавче провадження № 68670904. 16.02.2022 р. постановами приватного виконавця Якименко А.О. відкрито вищевказане виконавче провадження; постановлено про стягнення з боржника [PERSON] основної винагороди приватного виконавця у розмірі 2885,09 грн. 10% від стягненої суми; мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 700,00 грн.. Постановами приватного виконавця від 24.10.2023 р. звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, від 16.11.2023 р. - накладено арешт на кошти боржника, які перебувають на банківських рахунках в межах загальної суми боргу за виконавчим написом та зазначених витрат і винагороди виконавця у розмірі 32 397,00 грн. З наданої позивачем виписки руху коштів на банківському рахунку в АТ «Державний ощадний банк України», платіжних інструкцій, вбачається, в межах виконання вищевказаної постанови приватного виконавця Якименко А.О. про арешт кошів на рахунках, до 03.05.2024 р. були акумульовані кошти на рахунку позивача даному банку задля можливості погашення суми борги та виконавчих витрат у загальному розмірі 32399,40 грн. 05.09.2024 р. з арештованого банківського рахунку позивача в АТ «Державний ощадний банк України» в межах зазначеного виконавчого провадження перераховані на розрахунковий рахунок приватного виконавця грошові кошти у розмірі 32397,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією JBKLO5FO99 та письмовими пояснення третьої особи АТ «Державний ощадний банк України», наданими суду. З наданої позивачем виписки руху коштів на банківському рахунку в АТ"УКРСИББАНК", платіжних інструкцій від 23.05.2023 р., 16.06.2023 р., 16.05.2024 р. вбачається, що з банківських рахунків позивача в АТ"УКРСИББАНК", АТ «ПРИВАТ БАНК» на розрахунковий рахунок приватного виконавця Якименко А.О., в межах зазначеного виконавчого провадження, були перераховані кошти у загальній сумі 4064,99 грн. З огляду на вказане в межах виконавчого провадження з боржника були стягненні грошові кошти на суму 36 461,99 грн. Відповідно до платіжних інструкцій №14983 від 08.06.2023 р.; № 24234 від 19.12.2023 р.; №36046, 36047, 36048, 36049, 36050 від 20.05.2024 р.; № 45158, 45157 від 09.09.2024 р. приватним виконавцем розподілені дані кошти наступним чином: стягувачу ТОВ «КФ.ЮА» - 3059,08 грн. (20.05.2024 р.) та 25791,83 грн. (09.09.2024 р.), що в загальній сумі становить 28850,91 грн., 30 грн. (20.05.2024 р.) + 381,00 грн. (20.05.2024 р.) + 16,43 грн. (08.06.2024 р.) + 22,57 грн. (19.12.2023 р.) + 250,00 грн. (20.05.2024 р. повернення стягувачу авансового внеску) = 700 грн. витрати виконавчого провадження; 2579,18 грн. (09.09.2024 р.) + 305,91 грн. (20.05.2024 р.) - 2885,09 грн. основна винагорода приватного виконавця. Всього розподілено коштів на суму 32436,00 грн. Залишок (надмірно стягнені кошти) - 4025,99 грн. 06.09.2024 р. приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 68670904 у зв`язку з фактичним виконанням виконавчого напису. 09.09.2024 р. приватним виконавцем Якименко А.О. отримано копію ухвали Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 26.08.2024 р. про зупинення стягнення за оскаржуваним виконавчим листом, що підтверджується штампом про реєстрацію вхідної кореспонденції на супровідному до ухвали суду листі. 19.09.2024 р. приватним виконавцем повернені боржнику [PERSON] надмірно стягнені кошти у розмірі 4025,99 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції №46426 від 19.09.2024 р. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Таким чином, пункт 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172«Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», на момент вчинення виконавчого напису діяв наступній в редакції «….Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами. Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили, опублікована на офіційному сайті Верховної ради України. В Постанові Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», та в Постанові КМУ від 29 червня 1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», які містяться на офіційному сайті Верховної ради України, є посилання на вищевказану постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, та ухвалу Вищого адміністративного суду № К/800/6492/17 від 01.11.2017 р., якою дана постанова залишена без змін. З аналізу вищевказаних судових рішень, вбачається, що після 01.11.2017 р. (дата набрання законної сили Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, нотаріуси не мають право вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, які не посвідчені нотаріально. Правової позиції щодо неможливості вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, які не посвідчені нотаріальні, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, дотримується й Міністерство Юстиції України (лист «Щодо вчинення виконавчих написів» від 25.06.2020 року). Судом встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Грисюк О.В. 24 травня 2021 р., тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса. З 12.11.2021 р. діяльність приватного нотаріуса Грисюк О.В. припинена, її свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю анульовано. З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що існують підстави для визнання вищезазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного суду від 21 жовтня 2020 року по справі № 172/1652/18. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача ТОВ «КФ.ЮА» безпідставно набутих коштів, суд враховує наступне. Відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем ТОВ «КФ.ЮА» грошових коштів у розмірі 28 850,91 грн, що стягнуті з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, суд дійшов висновку про те, що отримані відповідачемТОВ «КФ.ЮА» кошти у розмірі 28 850,91 грн. підлягають поверненню позивачу. Вирішуючи позовні вимоги щодо зобов`язання приватного виконавця Якименка А.О. безпідставно набутих коштів суд враховує наступне. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів. Частинами першою, другою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім винятків, установлених цією частиною. Частиною першою статті 18 Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно з частиною п`ятою статті 18 Закону під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року (далі - Закон № 1403-VIII) завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом. Частина ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Згідно зі статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом. Частиною першою статті 42 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Згідно зі статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. На виконання статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» Постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року № 643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів та витрати виконавчого провадження, що передбачено абзацом другим частини третьої статті 42 вказаного Закону. В межах зазначеного вище виконавчого провадження приватним виконавцем при відкритті виконавчого провадження 16.02.2022 р. винесено постанови про стягнення з боржника витрати виконавчого провадження у розмірі 700 грн. та основної винагороди приватного виконавця - 2885,09 грн. Дані постанови приватного виконавця не оскаржувалися позивачем, незаконними не визнавалися та є чинними. Тобто, дії приватного виконавця в частині винесення постанов про стягнення з боржника основної винагороди та витрат на виконавче провадження, вчинені на підставі вимог чинного законодавства, оскільки вирішення питання про стягнення основної винагороди одночасно з відкриттям виконавчого провадження є обов`язком приватного виконавця. З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зобов`язання приватного виконавця повернути стягнені з позивача кошти у якості основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження в загальній сумі 3585,09 грн., оскільки вони набуті приватним виконавцем на законних підставах - відповідних постанов приватного виконавця, винесених під час здійснення ним своїх основних функцій в межах виконавчого провадження. Заявлені позивачем вимоги про зобов`язання приватного виконавця Якименко А.О. повернути надмірно стягненні в межах вищевказаного виконавчого провадження коштів у розмірі 14 065,31 грн. не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не підтверджене стягнення приватним виконавцем надмірних коштів з боржника у вказаній сумі. З наданих доказів вбачається, що дійсно було надмірне стягнення коштів з позивача, але на суму 4025,99 грн., яка 19.09.2024 р. повернена приватним виконавцем позивачу. Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, задоволення позовних вимог відносно відповідача ТОВ «КФ.ЮА», суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору за пред`явлення позову у розмірі 1211,20 грн. Судові витрати складаються також з витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача на його користь понесені витрати на правничу допомогу, яка надавалась йому адвокатським бюро «Солтіс Ірини» в межах цієї цивільної справи на підставі договору №13/05-2024 про надання правничої допомоги від 13.05.2024 р. На підтвердження понесених витрат позивачем надано копії: вищевказаного договору №13/05-2024, ордеру адвоката Солтіс І.В. на представництво інтересів позивача у цій справі, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, рахунок на оплату правничих послуг у розмірі 8000,00 грн., виписка з рахунку адвоката Солтіс І.В., платіжної інструкції від 31.05.2024 р. відповідно до якої здійснена оплата послуг правової допомоги за договором Ковган М.М., при цьому у відомостях про платника зазначено «домофони, кабельне телебачення тощо». позивачем. Відповідно до умов договору №13/05-2024 про правничу допомогу, за надання правової допомоги клієнт зобов`язується виплати винагороду. Вартість 1-ї години послуг становить 1000,00 грн. Оплата здійснюється на підставі рахунку, виданого адвокатським бюро. Позивачем не надано суду детального опису наданих позивачу правничих послуг адвокатом Солтіс І.В. із зазначенням витраченого на них часу. Також не наданого належного підтвердження, що саме позивачем оплачені вищевказані правничі послуги. З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу не обґрунтовані належним чином, в зв`язку з чим не підлягають стягненню.

Outcome: partial