Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

До Заводського районного суду міста Кам`янського звернулось Комунальне підприємство Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, абонентської плати та пені. Позовна заява мотивована тим, що Комунальне підприємство Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» є правонаступником КП «Кам`янський водоканал ДОР» та з 01.01.2022 року єдиним надавачем послуг централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у м. Кам`янське. 01.04.2022 між КП ДОР «Аульський водовід» та Відповідачами було укладено публічний індивідуальний договір про надання послуг з централізованого постачання та централізованого водовідведення за адресою: [ADDRESS] , засоби обліку води за вказаною адресою відсутні, тому нарахування оплати вартості житлово-комунальних послуг здійснюється згідно з установленими нормативами споживання води за кількістю зареєстрованих осіб. Відповідачі фактично користувались житлово-комунальними послугами за вказаною адресою, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01.08.2025 у сумі 67 962,58 гривень: - за період з 01.06.2009 по 01.05.2019 року у сумі 16 962,83 грн, що підлягає стягненню солідарно з [PERSON] та [PERSON] ; - за період з 01.06.2019 по 01.06.2023 року у сумі 30 811,50 грн, що підлягає стягненню солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; - за період з 01.07.2023 по 01.08.2025 року у сумі 20 962,58 грн, що підлягає стягненню солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також на суму заборгованості нарахована пеня у сумі 3 132,93 грн. Оскільки Відповідачі свої зобов`язання з оплати за надані житлово-комунальні послуги не виконують, Позивач просить стягнути нараховану заборгованість в судовому порядку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2025 року головуючою суддею визначено суддю Подкопаєву І.А.. Ухвалою від 23.10.2025 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Учасникам справи встановлені строки для подання заяв по суті справи, а також заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 19.11.2025 на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] адвоката Плетенко К.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги визнала частково, а саме за період з 12.03.2020 по 01.06.2023 у сумі 26 096,31 грн та з 01.07.2023 по 01.08.2025 у сумі 20 188,24 грн. Щодо позовних вимог за період до 12.03.2020 року просила застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. 20.11.2025 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про зміну предмета позову, в якій проведено перерахунок заборгованості станом на 01.11.2025 з урахуванням строку позовної давності, уточнені позовні вимоги наступним чином: - за період з 01.02.2017 по 01.05.2019 року у сумі 7764,66 грн, що підлягає стягненню солідарно з [PERSON] та [PERSON] ; - за період з 01.06.2019 по 01.06.2023 року у сумі 30 811,50 грн, що підлягає стягненню солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; - за період з 01.07.2023 по 01.11.2025 року у сумі 22 672,50 грн, що підлягає стягненню солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також на суму заборгованості нарахована пеня у сумі 3 785,22 грн. Щодо застосування строку позовної давності щодо позовних вимог за період до 12.03.2020 надано пояснення, відповідно до яких зазначено, що в зв`язку з запровадженням на території України карантину та воєнного стану строки позовної давності були продовжені на період дії карантину та воєнного стану відповідно, тому позовні вимоги за період з 01.02.2017 пред`явлені в межах встановленого законом строку позовної давності, оскільки на момент запровадження карантину з 12.03.2020 3-річний строк не сплив. В судовому засіданні, призначеному на 12.02.2026, представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та заяві про зміну предмету позову, та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Плетенко К.Ю. позовні вимоги визнала частково з підстав, зазначених у відзиві на позову заяву, а саме: про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за період з 12.03.2020 по 01.06.2023 року у сумі 26 595,29; про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за період з 01.07.2023 по 01.11.2025 року у сумі 22 672,50 грн та пені у сумі 3 785,22 грн. В іншій частині проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. В судове засідання, призначене на 12.02.2026, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи та/або заяв про оголошення перерви на адресу суду не надходило, про причини неявки суд не повідомили, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких позовні вимоги визнали частково. Ухвалою, внесеною до протоколу судового засідання 12.02.2026, суд перейшов до стадії ухвалення рішення, проголошення рішення призначено на 16.02.2026 на 15 годину 30 хвилин. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини, що виникли між сторонами. Квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 07.06.2023 року державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Главчевою Л.В. за реєстровим № 1-989. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав 07.06.2023 (номер відомостей про речове право: 50547174). Попереднім власником квартири був [PERSON] з 18.09.2003 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 439547759 від 14.08.2025 (а.с. 8). [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] з 12.11.2020 року, що підтверджується Відповіддю № 1901568 від 17.10.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 33), довідкою № 001349252 про склад сім`ї, виданою 11.08.2025 року ТОВ «Абонент ХХІ» (а.с. 5). [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] з 31.10.2003 року, що підтверджується Відповіддю № 1924287 від 23.10.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 34), відповіддю за відомостями відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради за вих.. № 19/11128 від 28.08.2025 (а.с. 30), довідкою № 001349252 про склад сім`ї, виданою 11.08.2025 року ТОВ «Абонент ХХІ» (а.с. 5). [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] з 13.06.1997 року, що підтверджується Відповіддю № 1924241 від 23.10.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 36), відповіддю за відомостями відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради за вих.. № 19/11126 від 28.08.2025 (а.с. 32), довідкою № 001349252 про склад сім`ї, виданою 11.08.2025 року ТОВ «Абонент ХХІ» (а.с. 5). [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] з 11.05.2019 року, що підтверджується Відповіддю № 1924264 від 23.10.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 35), відповіддю за відомостями відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради за вих.. № 19/11127 від 28.08.2025 (а.с. 31), довідкою № 001349252 про склад сім`ї, виданою 11.08.2025 року ТОВ «Абонент ХХІ» (а.с. 5). Рішенням Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради № 161 від 25.03.2009 визначено Комунальне виробниче підприємство Дніпродзержинської міської ради «Міськводоканал» виконавцем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення у м. Дніпродзержинськ (а.с. 12, зворотній бік). Рішенням Кам`янської міської ради № 468-10/VII від 30.09.2016 змінено найменування Комунального виробничого підприємства Дніпродзержинської міської ради «Міськводоканал» на Комунальне виробниче підприємство Кам`янської міської ради «Міськводоканал» (а.с. 13). Рішенням Дніпропетровської обласної ради «Питання діяльності окремих обласних комунальних підприємств та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області» змінено назву Комунального виробничого підприємства Кам`янської міської ради «Міськводоканал» на Комунальне підприємство «Кам`янський міськводоканал» Дніпропетровської обласної ради» (а.с. 13). Рішенням Дніпропетровської обласної ради «Питання діяльності окремих обласних комунальних підприємств та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області» № 94-7/VIII від 06.08.2021 реорганізовано Комунальне підприємство Кам`янський міськводоканал» Дніпропетровської обласної ради» шляхом приєднання до Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» (а.с. 14). Рішенням Виконавчого комітету Кам`янської міської ради № 973 від 21.12.2021 визначено Комунальне підприємство «Аульський водовід» Дніпропетровської обласної ради» виконавцем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення на території Кам`янської міської територіальної громади (а.с. 13). Відповідно до пункту 1 Індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення з Комунальним підприємством Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» цей договір є публічним договором приєднання, що укладається з метою надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення індивідуальному споживачу (а.с. 11, зворотній бік - 12). Виконавець зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати надані послуги за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, в строки і на умовах, визначених цим договором (п. 6 Договору). Відповідно до п. 31 Договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитих послуг є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування та плата за послуги нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку розміру плати за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно. Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиті послуги (п. 33 Договору). Відповідно до наданого розрахунку заборгованості про надання населенню послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за особовим рахунком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] нарахована заборгованість: - про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] за період з 01.02.2017 по 01.05.2019 у сумі 7 764,66 грн. - про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за період з 01.06.2019 по 01.06.2023 у сумі 30 811,5 грн. - про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за період з 01.07.2023 по 01.11.2025 у сумі 22 672,5 грн. - про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] пені за період з 01.02.2024 по 31.10.2025 у сумі 3 785,22 грн (а.с. 58). Вказані обставини визнаються сторонами, а тому відповідно до вимог частини першої статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. В зв`язку з їх визнанням відповідачем позовні вимоги про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за період з 01.07.2023 по 01.11.2025 у сумі 22 672,5 грн. та суми пені за період з 01.02.2024 по 31.10.2025 у сумі 3 785,22 грн підлягають задоволенню. Заперечення сторін стосується питання застосування строку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості з 01.02.2017 по 01.05.2019 року у сумі 7 764,66 грн, а також за період з 01.06.2019 по 12.03.2020 у сумі 4694,98 гривень. Аналіз фактичних обставин справи свідчить, що між сторонами виник спір щодо неналежного виконання зобов`язань з оплати за спожиті житлово-комунальні послуги. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України № 2189-VIII житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України № 2189-VIII у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: - виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору (пункт 2 частини першої статті 1 Закону України № 2189-VIII); - споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач (пункт 13 частини першої статті 1 Закону України № 2189-VIII); - індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України № 2189-VIII). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України № 2189- VIII до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (частина третя статті 9 Закону України № 2189-VIII). Відповідно до частини першої статті 12 Закону України № 2189-VIII надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримувати послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (далі - послуги), а також визначеною власником (співвласниками) особою, що здійснює розподіл обсягів послуг регулюються Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 690 від 05.07.2019 (далі Правила № 690). Відповідно до абзацу 1 пункту 14 Правил № 690 надання послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Послуги надаються споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуг або надсилання через Єдину платформу електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепт), наданої відповідно до вимог статтей 10 та 11 Закону України «Про електронну комерцію» (за наявності електронних кабінетів у споживача та виконавця). (абзаци 2, 6 пункту 14 Правил № 690). Відсутність відповідного договору не є підставою для відмови у стягненні заборгованості за комунальні послуги, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією в даних правовідносинах є надання послуг та їх отримання відповідачем. Відтак, відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги. Зазначене узгоджується з висновком щодо застосування норм права, сформульованим у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2951цс15 від 20.04.2016 року, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18). Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування в справі та має істотне значення для її правильного вирішення. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, у постанові від 29.05.2019 у справі № 215/4967/16-ц, у постанові від 27.01.2021 у справі № 522/19137/17.. Статтею 67 Житлового кодексу України визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. За змістом статтей 67, 68 ЖК України наймач житлового приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами - щомісяця. Факт укладення типового договору про надання послуг, надання житлового комунальних послуг відповідної якості та кількості, фактичне користування житлово-комунальними послугами, а також розмір заборгованості з оплати наданих житлово-комунальних послуг, нарахування пені не заперечуються сторонами, а тому вважаються встановленими та не підлягають доведенню на підставі статті 82 ЦПК України. Одночасно з тим, у відзиві на позовну заяву відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за період з 01.02.2017 по 12.03.2020. Відповідно до правових висновків Верховного Суду суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Якщо ж суд встановить, що право або охоронюваний законом інтерес позивача дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору (сторона спірних правовідносин за конкретною позовною вимогою), суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за неповажності причин її пропущення, наведених позивачем (див., зокрема, постанови Великої Палати Верхового Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51), від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (пункт 28), від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19 (пункт 57), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 129)). Щодо застосування строків позовної давності до заборгованості за період з 01.02.2017 по 12.03.2020 , суд виходить із наступного. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Питання визначення та застосування строку позовної давності визначенні статтями 257 267 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина перша статті 258 ЦК України). Відповідно до вимог частини першої, другої статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до частин третьої четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (у редакції Закону України № 540-ІХ, який набрав чинності 2 квітня 2020 року). Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV 2» № 211 від 11.03.2020 року (зі змінами та доповненнями) та постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV 2» № 1236 від 09.12.2020 року (зі змінами та доповненнями) карантин на всій території України встановлений з 12.03.2020 року до 30.06.2023 року. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 воєнний стан введений на всій території України з 24.02.2022 року. Пункт 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України виключений та втратив свою чинність на підставі Закону України № 4434-IX від 14.05.2025, який набрав чинності з 04.09.2025 року. Відповідно до частини третьої статті 263 ЦК України від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Так, позивач пред`явив позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані житлово комунальні послуги, які нараховуються щомісяця, починаючи з періоду «лютий 2017 року». Відтак, граничний строк оплати за надані послуги (останнє число місяця, що настає за розрахунковим періодом) припадає на 31.03.2017 року. Загальний трирічний строк позовної давності щодо оплати за лютий 2017 року сплив 01.04.2020 року. Закон України № 540-ІХ, яким Прикінцеві та Перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 12 про продовження строку позовної давності на період дії карантину, набрав чинності 2 квітня 2020 року. Тобто строк позовної давності щодо вимоги про стягнення суми заборгованості за лютий 2017 року сплив 01.04.2020, тобто до набрання чинності пунктом 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. Відтак, суд дійшов до висновку, що на строк дії карантину продовжуються лише строки давності, які не спливли на момент набрання чинності Законом України № 540-ІХ (02 квітня 2020 року). Такі висновки щодо застосування Закону України № 540-ІХ викладені в пункті 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22), а також в постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року в справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22), від 16 листопада 2023 року в справі № 487/1342/21 (провадження № 61-4298св23), від 20 квітня 2023 року в справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св22), від 25.09.2024 у справі № 206/2984/23 (провадження № 61-7249св24). З огляду на вищевикладене, позовні вимоги про стягнення суми заборгованості за період з 01.02.2017 року по 28.02.2017 року у сумі 208,66 гривень пред`явлені поза межами строку позовної давності, в тому у їх задоволенні слід відмовити. Щодо суми заборгованості за період «березень 2017 року», то граничний строк оплати за надані послуги (останнє число місяця, що настає за розрахунковим періодом) припадає на 30.04.2017 року. Загальний трирічний строк позовної давності сплив 01.05.2020 року, тобто після набрання Законом України № 540-ІХ законної сили 02.04.2020 року, а тому строк позовної давності був продовжений на період дії карантину, тобто до 30.06.2023 року. У разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. Такий правовий висновок щодо обчислення та перебігу позовної давності висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 903/602/24. З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] суми заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.03.2017 по 01.05.2019 у сумі 7556,00 гривень, а також позовні вимоги про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суми заборгованості за період з 01.06.2019 по 01.06.2023 у сумі 30 811,5 гривень пред`явлені в межах встановленого законом строку позовної давності, а тому вони підлягають задоволенню. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (частина перша статті 625 ЦК України). Відповідно до частин першої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 81 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, встановивши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами, визначивши спірні правовідносини та норми права, що підлягають застосуванню до них, дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог на загальну суму 70 886,85 гривень, що становить 99, 71 % від загальної суми заборгованості (70 886,85 грн / 71 095,51 грн х 100 %). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволенням позовних вимог повністю з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають до стягнення витрати зі сплати судового збору у сумі 3 019, 22 гривень (3 028,00 грн х 99,71 %) .

Outcome: partial