Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Житлово-Будівельний Кооператив «Ленінський-33» звернувся до Пересипського районного суду м. Одеси із позовною заявою, а згодом із заявою про зменшення позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості з оплати внесків на управління багатоквартирним будинком у розмірі 937,94 грн., 3% річних за порушення грошового зобов`язання у розмірі 2320,46 грн., інфляційних збитків у розмірі 7942,24 грн., а також понесених судових витрат, які складаються із сплаченого судового збору в розмірі 3028,00 грн., та правничої допомоги в розмірі 15000,00 грн., витрат на копіювання документів в розмірі 1305,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач [PERSON] є власником кварити [ADDRESS] , загальною площеню 34,2 кв.м.. ЖБК «Ленінський-33» є управителем вказаного вище житлового будинку та надає послуги з експлуатації та управління багатоквартирним будинком, у тому числі з технічного обслуговування ліфтів та вивозу сміття. Відповідач в свою чергу зобов`язана сплачувати за надані послуги. Втім, свої зобов`язання не виконує, внаслідок чого у неї виникла перед позивачем заборгованість у розмірі 31 937,94 грн. за період 01.06.2017 - 30.09.2025рік. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду. Під час перебування справи у суді, відповідач погасила частково вказану у позові заборгованість у розмірі 31000,00 грн.. Разом із тим, частина боргу у розмірі 937,94 грн залишилася бути не погашеною, а також нараховані 3% річних за порушення грошового зобов`язання в розмірі 2320,46 грн., та інфляційні збитки в розмірі 7942,24 грн. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Представник позивача Скибінська Є.С. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, а саме - подану заяву про зменшення позовних вимог від 15.01.2026 року, додатково зазначила, що станом на дату судового засідання 10.02.2026 року позивач повністю погасила заборгованість. Однак, представник позивача наполягала на стягненні 3% річних за порушення грошового зобов`язання у розмірі 2320,46 грн., інфляційних збитків у розмірі 7942,24 грн., судового збору та витрат на правничу допомогу. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні заперчувала проти заявлених вимог, зазначивши про те, що сума основного боргу нею була сплачена у повному обсязі. Повідомила, що у неї була домовленість із головою Правління, з приводу оплати боргу пізніше, до кінця року, тому вона і сподівалася на можливість погашення заборгованості до кінця року, що фактично і зробила. Заперечила проти стягнення з неї нарахованих інфляційних втрат, 3% річних, просила застосувати строки позовної давності, врахувати що штрафні санкції не нараховуються на період військового стану. Також, відповідач зазначила, що вимоги щодо стягнення судового збору, витрат на правничу допомогу та копіювання документів є не обгрунтованими та безпідставними, значно завищеними, непропорційними предмету спору. Відповідачем подано до суду Відзив на позовну заяву та Заперечення на заяву про зменшення позовних вимог. Так, у вказаному запереченні відповідач просить закрити провадження у справі, на підставі ст. 255 ЦПК України, посилаючись на те, що станом на 18.11.2025 рік заборгованість нею була погашена, що дає підстави важати про те, що позовні вимоги втратили актуальність. Крім того, вказує на те, що про заборгованість була обізнана, та із позивачем у них була домовленість про те, що вказаний у позові борг вона погасить добровільно та поступово. Але, всупереч домовленості, позивач звернувся до суду із даним позовом, хоча якщо би цієї домовленості не було, то відповідач зробила би все для погашення заборгованості у позасудовому порядку. Зазначила, що вимоги щодо стягнення пені, штрафів, 3 % річних та нарахованих інфляційних витрат є неправомірними, та не підлягають задоволенню. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи та їх представників, дослідивши повно, всебічно та об`єктивно представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Суд установив, що ЖБК «Ленінський-33» є управителем багатоквартирних житлових будинків [ADDRESS] . Житлово-будівельний кооператив «Ленінський 33» діє на підставі Статуту затвердженого протоколом № 33 від 20.11.2016 року. Відповідно до ст. 137 Житлового кодексу України порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів установлюється цим Кодексом, Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими актами законодавства України. Примірний статут житлово-будівельного кооперативу затверджується Кабінетом Міністрів України. Житлово-будівельний кооператив діє на основі статуту, прийнятого відповідно до Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу загальними зборами громадян, які вступають до організовуваного кооперативу, і зареєстрованого в установленому порядку. Згідно приписів ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про кооперацію» статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність. Відповідно до п. 2.1 Статуту ЖБК «Ленінський-33» (далі статут) ЖБК «Ленінський-31» з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного житлового будинку (будинків), а також для подальшої експлуатації та управління багатоквартирнимбудинком (будинками). Відповідно до п. 8 ч. 1 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком - вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку. Згідно п. 2.2 Статуту метою діяльності ЖБК є задоволення економічних, соціальних, житлових та інших потреб членів ЖБК на основі поєднання їх особистих інтересів, розподіл між ними ризиків і витрат, розвиток їх самоорганізації, самоврядування і самоконтролю. Відповідно до п. 2.3 Статуту ЖБК має наступний перелік діяльності: - Управління нерухомістю, експлуатація багатоквартирних будинків, споруд і прибудинкових територій; - Здійснення господарської діяльності для забезпечення власних потреб; - Купівля, продаж, здача в оренду (найм) нерухомого майна, частин цього майна в будинку ЖБК; - Ремонт, реконструкція і технічне переоснащення житлових будинків ЖБК; - Будівництво й експлуатація об`єктів спільної власності членів ЖБК; - Забезпечення належного утримання будинків, споруд і прибудинкової території; - Забезпечення злагоди між членами ЖБК і власниками квартир, житлових та/або нежитлових приміщень не членами ЖБК, щодо порядку реалізації їхніх прав на володіння і користування об`єктами будинку, що знаходяться у спільній власності; - Сприяння мешканцям будинку в отриманні комунальних ті інших послуг; - Захист майнових інтересів членів ЖБК та їхніх прав; - Забезпечення виконання членами ЖБК, власниками квартир, житлових та/або нежитлових приміщень вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків; - Забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів за рахунок внесків членів ЖБК, власників квартир та орендарів, наймачів та інших. На баланс ЖБК «Ленінський-33» був переданий житловий будинок, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується наявної в матеріалах справи копією листа КП «Міське капітальне будівництво» Одеської міської ради № 348/2, 350/2, 351/2 від 06.09.2016 року. Відповідачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу та копією витягу про державну реєстрацію прав. Протоколом загальних зборів ЖБК «Ленінський-33» № 01/2020 від 03.01.2017р. затверджено калькуляцію утримання житла з 03.01.2017р. та встановлені членські внески в розмірі утримання житла та прибудинкової території для будинку в якому проживає відповідач, а саме: для 1-го поверху 3,24 грн. за 1 кв.м., для 2-9 поверхів 3,80 грн. за 1 кв.м. Протоколом загальних зборів ЖБК «Ленінський -33» від 23.06.2024р. щомісячний внесок для власників житлових та/або нежитлових приміщень на витрати з управління будинком був встановлений у розмірі 6,00 грн. за 1 кв.м. Відповідно до наданого позивачем розрахунку вбачається, що [PERSON] за період з 01.06.2017р. до 30.09.2025р. допустила заборгованість по сплаті внесків з утримання багатоквартирного будинку в загальному розмірі 31 937,94 грн., на які позивачем нараховано 3% річних за порушення грошового зобов`язання в розмірі 2320,46 грн., та інфляційні збитки в розмірі 7942,24 грн. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово- комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонтспільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно з частинами 1, 2 ст. 10 даного Закону ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. За положенням ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» користувач житла (власник) зобов`язаний щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. За п. 6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово- комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ст. 384 Цивільного кодексу України будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Відповідно до положень статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). За нормами ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Співвласники зобов`язані виконувати рішення зборів співвласників (п. 5 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону). Змістовний аналіз зазначених норм свідчить про те, що відповідачка в силу Закону є співвласником багатоквартирного будинку [ADDRESS] , а відтак на неї покладається зобов`язання дотримуватися обов`язків члена кооперативу для належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Суд зазначає, що [PERSON] як власниця квартири [ADDRESS] зобов`язана здійснювати оплату встановлених ЖБК щомісячних платежів з утримання будинку та прибудинкової території, проте допустила заборгованість, яка за період з 01 червня 2017 року по 30 вересня 2025 року складала 31937,94 грн. Однак, у судовому засіданні судом встановлено, що під-час перебування справи у суді відповідачем [PERSON] було повністю погашено заборгованість у розмірір 31 937, 24 грн. З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача внесків на управління багатоквартирним будинком в розмірі 937,94 грн., із урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог. При цьому, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі, з підстави відсутності предмета спору. У постанові від 20.09.2021 у справі № 638/3792/20 ОП КЦС ВС виснувала, що суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку із цим не залишилося неврегульованих питань. Оскільки у даному випадку предмет спору був наявний на час пред`явлення позову, то суд не вбачає правових підстав для закриття провадження у справі, в силу п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Також суд враховує, що між сторонами залишилися неврегульовані питання, зокрема позивачем пред`явлено позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних, на суму боргу, яка перестала існувати під-час розгляду судом справи. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора згідно цивільно-правового договору є грошовим зобов`язанням. Виходячи з цього, правовідносини, в яких замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних послуг, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з оплати внесків на утримання будинку, якій кореспондується правом вимоги кредитора про оплату наданих послуг. Враховуючи той факт, що до подібних правовідносин застосовані цивільно-правові норми щодо застосування цивільної відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, до таких правовідносин застосовується і норма ст. 625 ЦК, що встановлює обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних. Так, постановою КМ України від 05 березня 2022 № 206 врегульовано деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану в України, зокрема, установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, однак дана постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року, Своєю постановою № 1405 від 29 грудня 2023 року Кабінет Міністрів України скасував заборону на припинення надання житлово-комунальних послуг, нарахування штрафів та пені, а також на стягнення заборгованості з населення за житлово-комунальні послуги, яку запровадив 5 березня 2022 року постановою № 206. За даних обставин, нарахування інфляційних витрат та 3% річних здійснювалося позивачем в період з 01.06.2017 по 23.02.2022 роки та з січня 2024 по травень 2025 року, що відповідає положенням вищенаведеного законодавства України. Надаючи правову оцінку заяві відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» (зі змінами та доповненнями), а також постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами та доповненнями), в Україні встановлено карантин з 12 березня 2020 року. У той же ж час, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651«Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на всій території України відмінено карантин з 24:00 год 30 червня 2023 року, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Отже, карантин на території України діяв у період з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року та станом на момент ухвалення рішення у цій справі карантин відмінений. Суд звертає увагу, що 24 лютого 2022 року Російська Федерація розпочала воєнні дії на території України. Згідно із Законом України від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України введено воєнний стан із 05:30 год 24 лютого 2022 року. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Верховна Рада України доповнила розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України пунктом 19, згідно із яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Таким чином, ураховуючи викладене вище, позовна давність за заявленими позовними вимогами, яка була продовжена на строк дії карантину, після завершення карантину є продовженою на строк дії правового режиму воєнного стану. Отже, строк позовної давності у даній справі має бути відраховано з моменту запровадження карантину на території України, а саме з 12 березня 2020 року, із урахуванням трьох років, з 12 березня 2017 року. У даному випадку, вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з постачання гарячої води за період з 01.06.2017 року по 30.09.2025 року заявлені в межах позовної давності. За наявним в матеріалах справи Розрахунком позивача, відповідачу нараховано на підставі ч.2 ст.625 ЦК України на суму заборгованості: - 3% річних в розмірі 2320,46 грн; - інфляційні втрати в розмірі 7942.24 грн. Суд констатує, що наданий позивачем розрахунок відповідач жодним чином не спростувала, контррозрахунок суду не надала, в свою чергу за наслідком перевірки розрахунку судом, він відповідає положенням чинного законодавства. Суд зазначає, що позбавлений можливості зменшення заявлених до стягнення сум за ч.2 ст.625 ЦК України, навіть за обставин сплати відповідачем заборгованості, під-час розгляду справи в суді. З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних в розмірі 2320,46 грн. та інфляційні втрати в розмірі 7942,24 грн. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу та судового збору, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. За нормами ст.137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 25 серпня 2025 року, укладений між ЖБК «Ленінський 33» в особі голови правління Михайлової Н.С., і адвокатським бюро «Бороган», акт приймання-передачі виконаної роботи від 29 серпня 2025 року на суму 15 000 грн. Ураховуючи вказані норми, нескладність справи, розгляд якої здійснено судом в порядку спрощеного провадження, суму предмета позову, яка була погашена під-час розгляду судом справи, заяву відповідача про неспівмірність витрат та їх зменшення, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення правничої допомоги підлягає частковому задоволенню у розмірі 3000 грн. Згідно з нормами ч.1,2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивач також просив стягнути вартість витрат, пов`язаних із виготовленням копій поданих до суду документів, на підтвердження чого надав суду договір про надання друкарських послуг, укладений між позивачем та ФОП [PERSON] , який надає послуги, в тому числі фотокопіювання, підготовка документів та інша спеціалізована допоміжна офісна діяльність, додаткову угоду до нього № 2 від 29 серпня 2025 року та акт приймання-передачі наданих послуг із тиражування документів для формування позовної заяви ЖБК « Ленінський -33» для подачі до суду на суму 1305 грн. Суд зазначає, що враховуючи вказану норму ст.133 ЦПК України , такі витрати не відносяться до судових, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Згідно зі ст.ст.133,141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також слід стягнути судовий збір, сплачений за подачу позову в розмірі 3028 грн.

Outcome: partial