Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

18.07.2025р. [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до Савранської селищної ради Одеської області. В обґрунтування вимог позивачка вказує, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка за життя мала право на земельну частку (пай) розміром 2,64 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебувала у колективній власності КСП ім.Кірова, що знаходилось в с.Кам`яне, Савранського району, Одеської області, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД №0304576, який було зареєстровано 06.04.2000р. у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №1054 та видано вже після її смерті. Мати заповіту не складала. Позивачка є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після її смерті. Позивачка визнається такою, що прийняла спадщину. Приватним нотаріусом Подільського районного нотаріального округу Одеської області 20.06.2023р. була заведена спадкова справа №73/2023, номер у Спадковому реєстрі 70808864, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) їй було відмовлено у зв`язку з тим, що вказаний сертифікат на право на земельну частку (пай) було видано вже після смерті спадкодавця. Вказана обставина позбавила позивачку можливості оформити спадщину у нотаріальному порядку, що змусило її звернутися до суду з позовом, в якому вона просить визнати цей сертифікат недійсним та визнати за нею право на спадкову земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП ім.Кірова, розміром 2,64 в умовних кадастрових гектарах, що за життя належало її матері колишньому члену цього КСП [PERSON] . В судове засідання позивачка не з`явилася, подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити, а справу розглянути за її відсутності (а.с.22). Представник відповідача Савранської селищної ради в судове засідання також не з`явився, позовні вимоги визнав, на підтвердження чого подав до суду відповідну письмову заяву, справу просив розглянути без його участі (а.с.21). Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а в силу ч.3 ст.211 цього Кодексу особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За таких обставин, суд розглядає справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів; при цьому, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, дійшов такого висновку. [INFO] у віці 69 років в с.Кам`яне, Савранського району, Одеської області, померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Кам`янською сільською Радою Савранського району Одеської області 05.12.1994р. (а.с.9). Статтею 5 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України встановлено, що до спадщини, яка відкрилася і була прийнята спадкоємцем до набрання чинності цим Кодексом, застосовуються правила ЦК України 1963 року (ЦК УРСР). Так, згідно ч.ч.1, 2 ст.524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Встановлено, що спадкодавець [PERSON] своє майно нікому не заповідала, а тому відповідно до ч.2 ст.524 цього Кодексу має місце спадкоємство за законом. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є її дочка позивачка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] , виданим повторно 12.12.1973р. (а.с.8). Інших спадкоємців першої черги за законом, а також спадкоємців, передбачених ст.535 ЦК УРСР, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, немає. Рішенням Савранського районного суду Одеської області від 28.02.2023р. у справі №512/38/23 [PERSON] було продовжено строк на прийняття спадщини відповідно до положень ст.550 ЦК УРСР, що відкрилась після смерті її матері [PERSON] (а.с.16). На підставі вказаного рішення суду та заяви спадкоємця [PERSON] приватним нотаріусом Подільського районного нотаріального округу Одеської області Ізосімовою К.Б. 20.06.2023р. була заведена спадкова справа №73/2023, номер у Спадковому реєстрі 70808864, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №72882575 від 20.06.2023р. (а.с.15). Отже, позивачка, як спадкоємець, визнається такою, що прийняла спадщину. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] входить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колишнього КСП ім.Кірова, що знаходилось в с.Кам`яне, Савранського району, Одеської області, розміром 2,64 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД №0304576, який було зареєстровано 06.04.2000р. у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №1054 та видано спадкоємцю позивачці вже після смерті [PERSON] (а.с.10). Також, право спадкодавця [PERSON] на вказану земельну частку (пай) підтверджується архівною довідкою Архівного відділу Подільської районної державної адміністрації від 26.08.2024р. №08.6-06-02/416, з якої вбачається, що у списку членів колективного сільськогосподарського підприємства ім.Кірова, с.Кам`яне, Савранського району, Одеської області, що мають право на земельну частку (пай) (додаток до Державного акту ОД-21 №0027 список жителів с.Кам`яне членів КСП ім.Кірова), за №35 значиться [PERSON] . В журналі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), виданих Савранською районною державною адміністрацією Одеської області по КСП ім.Кірова є запис №1054 від 06.04.2000р. про виготовлення сертифікату серії ОД №0304576 на ім`я [PERSON] ; підпис, що засвідчує отримання сертифікату, відсутній (а.с.13). Як встановлено ст.3 Указу Президента України від 10.11.1994р. № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», право на земельну частку (пай) може бути об`єктом успадкування. Частиною 1 ст.1 Закону України від 05.06.2003р. №899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» також встановлено, що право на земельну частку (пай) мають, зокрема, громадяни-спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства; сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю (п.17 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України). Як вбачається з листа приватного нотаріуса Ізосімової К.Б. від 07.08.2023р. №193/02-14 на ім`я спадкоємця [PERSON] , у видачи свідоцтва про право на спадщину на майно померлої [PERSON] їй було відмовлено, оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0304576 було зареєстровано 06.04.2000р., тобто після смерті спадкодавця, з порушенням ст.9 ЦК УРСР, згідно якої правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю) (а.с.14), у зв`язку з чим позивачка позбавлена можливості оформити це спадкове майно у нотаріальному порядку. Та обставина, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0304576 на ім`я [PERSON] був виданий вже після її смерті, могла мати місце внаслідок недбалості посадових осіб органу, який здійснює видачу таких сертифікатів, та, на думку суду, не повинна впливати на права позивачки, яка має обгрунтоване сподівання на отримання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Також, відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Беєлер проти Італії»). Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії»). Потреба виправити колишню «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки»). Іншими словами, ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» та у справах «Гаші проти Хорватії», «Трго проти Хорватії»). Отже, йдеться про дотримання принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»). В матеріалах справи відсутні відомості про те, що рішення, на підставі якого було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0304576, було скасовано або оскаржувалось. Відповідно до абз.3 п.2 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивачка, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, належним чином доведені, визнаються відповідачем повністю, про що зазначено в заяві останнього по суті справи, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання відповідачем, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved