Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] через підсистему «Електронний суд» звернулась до суду з позовом до відповідачів про виселення. В обґрунтування позову зазначає, що позивачка є єдиною власницею квартири за адресою: [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] без жодних правових підстав займає її квартиру, хоча права власності на неї ніколи не мав. Він систематично вчиняє щодо неї дії, що мають ознаки домашнього насильства: словесні образи, приниження, погрози фізичною розправою, псування її майна та побутової техніки. Неодноразово його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Через його агресивну поведінку вона змушена залишити власну квартиру та проживати у знайомих, оскільки спільне проживання стало небезпечним для її здоров`я та життя. Таким чином, вона позбавлена можливості користуватися своїм житлом, що є грубим порушенням її права власності. Поведінка відповідача є не лише неприпустимою, а й небезпечною він постійно влаштовує конфлікти, словесно принижує її, неодноразово погрожував фізичною розправою, намагаючись схопити за волосся та руки, застосовував до неї фізичне насильство, вчинив пошкодження її майна побив двері, шибки, зіпсував побутову техніку, зламано інші речі домашнього вжитку. Крім того, відповідач ухиляється від оплати комунальних послуг, які фактично споживає, у результаті чого накопичуються значні борги. Усі рахунки виставляються на її ім`я як на власника квартири, що створює для неї надмірний фінансовий тягар. Просить виселити [PERSON] , [INFO] , з квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] , яка належить їй, [PERSON] , на праві приватної власності та стягнути судові витрати. Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 27.11.2025, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 26.12.2025 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду без оформлення окремого документа від 19.02.2026 постановлено проводити заочний розгляд справи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала повністю, просила його задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Під час судового засідання зробила заяву про надання доказів понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Клопотання про відкладення судового засідання на адресу суду не надходило. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи, повідомлений у встановленому законом порядку. Клопотання про відкладення судового засідання на адресу суду не надходило. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. 280-283 ЦПК України. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є подругою позивачки [PERSON] та знає її понад 15 років. У вересні місяці 2025 року вона зайшла до [PERSON] на роботу та у розмові дізналася, що [PERSON] пішла з дому, оскільки її чоловік [PERSON] застосував до неї фізичне насильство та погрожував фізичною розправою. Вона запропонувала [PERSON] проживати у неї, на що остання погодилась і з вересня 2025 до січня 2026 приходила до неї ночувати та прийняти душ. [PERSON] приходила до неї три чотири рази на тиждень, в інші дні, з її слів, ходила до інших подруг. В січні місяці 2026 року [PERSON] повернулася до свого житла, оскільки було винесено обмежувальний припис, який забороняв [PERSON] проживати в квартирі. Зі слів [PERSON] вона зазнавала систематичного насильства з боку свого колишнього чоловіка [PERSON] , також [PERSON] псував майно в її житлі. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є подругою позивачки [PERSON] та знає її понад 10 років. Приблизно у серпні місяці 2025 року вона зайшла на роботу до [PERSON] та побачила, що та перебуває в пригніченому стані. На її запитання, що трапилося [PERSON] стала розповідати, що [PERSON] вранці її побив та показувала свіжі рани на її голові, які кровили. Вона порадила звернутися в лікарню, проте [PERSON] боялася розголосу та не зверталася до лікарів. В цей день [PERSON] також розповіла про погрози [PERSON] вбивством та те, що вона боїться повертатись додому. Оскільки вона проживає одиноко, то запропонувала [PERSON] проживати у неї, на що та погодилась та в період з вересня 2025 року до січня 2026 року періодично ночувала у неї. В січні місяці 2026 року [PERSON] повернулася до свого житла, оскільки було винесено відповідне рішення, яке забороняло [PERSON] проживати в квартирі. Зі слів [PERSON] вона зазнавала систематичного насильства з боку свого колишнього чоловіка [PERSON] . Суд заслухавши думку представника позивача, допитавши свідківз`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 445627897 від 30.09.2025, яка перебуває у одноосібній власності останньої (а.с. 8). [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS] з 05.12.2004 по даний час, що підтверджується витягом з реєстру Монастирищенської територіальної громади № 2025/008648399 від 30.06.2025 та відомостями про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 30.09.2025 (а.с. 7, 9). Таким чином, [PERSON] належить квартира [ADDRESS] . Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені також ст. 383 ЦК України і ст. 150 ЖК України, за якими власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб, розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. До членів сім`ї власника будинку (квартири) (ст. 64 ЖК) належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із наймачем і ведуть із ним спільне господарство. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин із власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України (ч. 4 ст. 156 ЖК України). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 16.11.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану Монастирищенського районного управління юстиції, 16.11.2006 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, тобто з 16.11.2006 [PERSON] перестав бути членом сім`ї власника житла (а.с. 18). За ст. 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині та суспільству. Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ст. 386 ЦК). Виселення за законом можливе у разі, коли: наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом із ним, роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними (частин 1, 2 ст. 116 ЖК України); особа самоправно зайняла жиле приміщення (ч. 3 ст. 116 ЖК України). Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11.09.1997, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням або злочинам, захисту здоров`я чи моралі або прав і свобод інших осіб. Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену в п. 2 ст. 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла і чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті. Так, підставами для виселення позивач зазначає систематичне вчинення відповідачем протиправних дії, псування житла. Відповідно до постанови Монастирищенського районного суду Черкаської області від 20.06.2025 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, накладено адміністративне стягнення за фактом вчинення домашнього насильства 01.06.2025 за місцем знаходження спірної квартири. Згідно з рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 27.11.2025 видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який 26.12.2006 знятий з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS] та визначено заходи тимчасового обмеження його прав і покладено такі обов`язки: 1) заборонено [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою [ADDRESS] ; 2) заборонено [PERSON] наближатися на відстань, ближчу за 100 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] ; 3) заборонено [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Встановити строк дії обмежувального припису 4 (чотири) місяці. Рішення набрало законної сили 30.12.2025 (а.с. 35 - 37). Даним рішенням встановлено, що [PERSON] є постраждалою особою від домашнього насильства, а її кривдником є її колишній чоловік [PERSON] (відповідач). Отже, ці докази підтверджують, що відповідачем [PERSON] систематично вчиняються протиправні дії, що містять ознаки домашнього насильства відносно [PERSON] за місцем її проживання. Стороною позивача на підтвердження вчинення відповідачем домашнього насильство надані матеріали перевірки заяви [PERSON] по факту вчинення домашнього насильства 01.06.2025 (довідка 5150), дані матеріали були оцінені суддею та за результатами їх розгляду Монастирищенським районним судом Черкаської області від 20.06.2025 винесено постанову про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Крім цього, надані матеріали перевірки заяви [PERSON] по повідомленню щодо вчинення домашнього насильства 14.05.2025 (довідка 4522), які містять інформацію, що між [PERSON] та [PERSON] виник словесний конфлікт, який було врегульовано, заявниця просила не здійснювати розгляд її заяви. Також надано рапорт від 03.12.2025, про те, що на службу 102 надійшло повідомлення, що [PERSON] порушує заборону спільного перебування з [PERSON] . Разом з тим, дані матеріали, без прийняття відповідного рішення, не можуть підтверджувати обставин на підтвердження вчинення відповідачем домашнього насильства. Відповідно до листа виконавчого комітету Монастирищенської міської ради № 03-01-16/5221 від 24.11.2025, [PERSON] , [INFO] зареєстрований по [ADDRESS] (а.с. 23). Згідно з рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 27.11.2025, яким видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] встановлено, що відповідачу на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Таким чином, судом встановлено, що відповідач зареєстрований за іншою адресою, має на праві приватної власності інше житло, однак фактично проживає за адресою [ADDRESS] тривалий час. Згідно з ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, що визначена у пункті 2 статті 8 Конвенції, не здійснюється згідно з законом та не є необхідним в демократичному суспільстві. Втручання у право заявника на повагу до його житла має бути співмірним із переслідуваною законною метою. Як було встановлено судом вище, відповідач проживає у квартирі як колишній член сім`ї власника житла, систематично порушує правила співжиття, робить неможливим проживання позивача з ним в одній квартирі, між сторонами наявний тривалий конфлікт, добровільно звільнити або змінити місце проживання не бажає. З огляду на зазначене, суд вважає, що наявні всі підстави для виселення відповідача, таке виселення буде законним, необхідним в демократичному суспільстві, пропорційний переслідуваній законній меті, оскільки зможе запобігти подальшим випадкам насильства щодо позивача та захистить її право власності. Отже, вимоги позивача є законними та обґрунтованими та підлягають до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір за подачу позову в сумі 968,96 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому підлягає стягненню із відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved