Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» через свого представника Шкапенка О.В. звернулося до суду із зазначеним позовом, згідно з яким просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.02.2024 у розмірі 40469,03 грн, з яких: 2924037 грн заборгованість за кредитом, 10778,66 грн заборгваність за відсотками, 450,00 грн пеня, а також стягнути судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2422,40 грн. Вимоги за позовом вмотивовані тим, що 22.02.2024 [PERSON] на підставі Анкети-Заяви приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. Цього ж дня відповідач підписав заяву щодо встановлення кредитного ліміту на підставі якої йому відкрито поточний рахунок, встановлено на нього відповідний кредитний ліміт, видано платіжну картку. Таким чином, [PERSON] надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у АТ «А-Банк» разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Крім того, усі основні умови кредитування доведені відповідачу, про що свідчить його підпис в паспорті споживчого кредиту. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору. Відповідач скористався кредитними коштами, але їх не повернув, відсотки за користування грошима не сплатив. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором від у розмірі 40469,03 грн, з яких: 2924037 грн заборгованість за кредитом, 10778,66 грн заборгваність за відсотками, 450,00 грн, а також судові витрати. 02.01.2026 ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, відповідачеві відповідно до ч. 1 ст. 278 ЦПК України запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позов. Представник позивача в позовній заяві просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, розгляд справи проводити без участі позивача та його представника. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Судом встановлено, що 22.02.2024 [PERSON] підписав цифровим підписом анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк» становить договір про надання банківських послуг зі строком дії у 90 років, умови якого їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. 22.02.2024 [PERSON] також підписав заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/ рахунком, відповідно до якої погодилась, що вказана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг становлять договір, просила відкрити поточний рахунок № [NUMBER] та встановити кредитний ліміт на наступних умовах, зокрема: вид кредиту кредитний ліміт на поточний рахунок; тип кредиту кредитування рахунку; мета отримання кредиту споживчі цілі; сума кредиту від 1000 грн до 200000 грн; пільговий період користування кредитом до 62 днів зі процентною ставкою 0,000001%; у разі виходу з пільгового періоду процентна ставка становить 3,4 % на місяць; строк кредитування 240 місяців; порядок погашення щомісяця, до останнього дня поточного місяця включно, в розмірі не менше 5% від заборгованості та не менше нарахованих відсотків за користування кредитом, та не менше 100 грн не більше повного розміру заборгованості за договором про споживчий кредит; при невиконанні зобов`язання процентна ставка 6,8% на місяць. Із копії паспорта споживчого кредиту вбачається, що [PERSON] , підписавши його, підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування, орієнтовну загальну вартість кредиту, надану виходячи із обраних ним умов кредитування. Усі підписи на вказаних документах відповідач виконав власноручно на електронному сенсорному екрані свого пристрою (смартфоні). Згідно із довідкою, виданою АТ «А-БАНК» вбачається, що [PERSON] відкрито рахунок № [NUMBER] видано наступні картки: № [NUMBER] , № [NUMBER] та № [NUMBER] зі строком дії до грудня 2031 року. Відповідно до довідки про розмір встановленого кредитного ліміту, наданого АТ «А-БАНК» вбачається, що [PERSON] за кредитним договором від 22.02.2024 за період з 22.02.2024 по 24.01.2025 кредитний ліміт неодноразово змінювався, 28.05.2024 кредитний ліміт було збільшено до 25000,00 грн, 28.07.2024 збільшено до 30000,00 грн, 24.01.2025 зменшено до 29500,00. Із виписки з особового рахунку, відкритого у АТ «А-БАНК» на ім`я [PERSON] вбачається, що відповідач користувалася банківською карткою зі встановленим кредитним лімітом та вносив кошти на погашення заборгованості. Згідно із наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 23.10.2025 становить 40469,03 грн, з яких: 2924037 грн заборгованість за кредитом, 10778,66 грн заборгваність за відсотками, 450,00 грн пеня. Розмір спірної заборгованості за вказаним кредитним договором стороною відповідача не спростовано, власних контрозрахунків суду не надано. Згідно зі статтею 526, частиною 1 статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з пунктом 12 цієї статті електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з пунктом 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У зв`язку з викладеним суд вважає вказаний електронний договір укладеним та таким, що став підставою для існування між сторонами повноцінних кредитних договірних правовідносин. Із матеріалів справи вбачається, що підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» та заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком, яка містить розмір процентної ставки за користування кредитом, [PERSON] шляхом приєднання до розробленого банком публічного договору уклала кредитний договір на викладених у цьому документі умовах. За змістом частини 2 статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Таким чином, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Судом встановлено, що відповідачем порушено умови укладеного кредитного договору щодо погашення кредиту, оскільки кредит нею не повернуто. Суд погоджується з розрахунком позивача щодо заборгованості за кредитом (тіло кредиту) та відсотками за користування кредитом, тому суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитними коштами підлягає задоволенню, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість по кредиту в розмірі 29240,37 грн та відсотки у розмірі 10778,66 грн. Щодо позовних вимог про стягнення пені суд зазначає наступне. Частинами 1, 2 статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який безперервно триває станом на час розгляду справи. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, який набрав законної сили 24 грудня 2023 року, виключено пункт 6-1 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» щодо звільнення позичальників на період воєнного стану в Україні від сплати неустойки (штрафів, пені) за прострочення виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит. Таким чином на підставі внесених змін кредиторам знову дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Однак, на день нарахування неустойки (пені) чинним був пункт 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику). У постанові від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням кодексу не може бути усунено шляхом застосування правила, за яким із прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним раніше. Кодекс є основним актом цивільного законодавства, тому будь-які зміни в регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого кодексом. Суб`єкт законодавчої ініціативи зобов`язаний разом із законопроєктом про інакше регулювання цивільних відносин подати проєкт про внесення відповідних змін до ЦК України. Якщо ж ЦК не змінився, колізійний принцип lex posterior derogat priori, за яким пізніший закон скасовує попередній, не застосовується. Норма ЦК України превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акту, який має юридичну силу закону України. Спеціальні норми закону можуть містити уточнювальні положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України. Якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону України, містять однопредметні норми, що мають різний зміст, то пріоритетними є норми ЦК України. Враховуючи те, що договір позики між сторонами укладено 18 березня 2024 року, тобто під час дії воєнного стану в Україні, неустойка за прострочення виконання зобов`язання нарахована позивачем під час дії воєнного стану, який триває дотепер, станом на час виникнення спірних правовідносин чинним був пункт 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язання за договором, і ця норма ЦК України є пріоритетною та превалює над нормою Закону України «Про споживче кредитування», суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 450,00 грн та відсутність підстав для їх задоволення. Така заборгованість підлягає списанню позивачем. У зв`язку з викладеним, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Позовна заява подана в електронній формі та відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір підлягає сплаті із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8, що становить 2422,40 грн (3028 грн х 0,8). Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із частковим задоволенням позову (на 99,88%) з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2419,49 грн (2422,40 грн х 99,88 %) в рахунок відшкодування сплаченого при зверненні з позовом судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved