Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

У серпні 2025 року [PERSON] звернулась до суду із позовом у якому, із врахування заяви про зміну предмету позову, просила встановити їй час для участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою онукою [PERSON] кожної другої та четвертої суботи місяця з 09 до 16 години в громадських місцях та за місцем проживання бабусі дитини ( [ADDRESS] ) без присутності матері [PERSON] . На обґрунтування вимог вказала, що є матір`ю [PERSON] , у якого [INFO] народилась дочка [PERSON] , мати якої - відповідач [PERSON] чинить їй перешкоди у спілкуванні з онукою, не допускає зустрічей з нею, чим порушує її права як баби на спілкування. Вона ж проявляє постійний інтерес до дитини, цікавиться її станом здоров`я, поведінкою, уподобаннями. Між нею та онукою складись теплі, позитивні та приязні відносини, вона бере участь у вихованні та навчанні дитини. Вона є фізично здоровою особою, позитивно характеризується за місцем проживання, створила належні умови для знаходження дитини, а тому її право на спілкування з онукою не може бути обмежене. Відповідач Гжибовська відповідно до поданих заяв по суті позов визнала частково. Вважала, що необхідно визначити гнучкий порядок побачень бабусі [PERSON] із онукою [PERSON] , а саме один день у вихідний (субота або неділя) та один день у будні, з урахуванням змінного робочого графіку [PERSON] та потреб малолітньої дитини, за попереднім погодженням сторін у присутності матері [PERSON] . Вказала, що вона не чинить перешкод позивачу в спілкуванні з онукою, лише зазначала про необхідність узгодження графіку побачень. Вважає, що спілкування онуки з бабусею не носить характеру активного виховання чи корисного дозвілля, оскільки бабуся при зустрічі з дитиною, приділяє більше уваги особистим справи, а надмірна кількість телефонних дзвінків від позивача викликає у дитини байдужість до таких розмов, втому та роздратування. Вважає, що запропонований позивачем графік побачень порушить найкращі інтереси дитини, оскільки її робочий графік є змінним, - три робочі дні чергуються трьома вихідними, робочий час може мати ненормований характер, змінюватись в залежності від виробничих потреб. Вважає, що втручання в усталений графік дитини має бути максимально узгоджений із можливостями матері, адже вона проживає з дитиною, яка перебуває під її щоденним піклуванням. Просить врахувати суд, що рішенням органу опіки і піклування встановлено графік побачень батькові, - кожну першу та третю суботу місяця з 09 год 00 хв до 20 год 00 хв, а також кожну першу та третю неділю місяця з 09 год 00 хв до 16 год 00 хв у громадських місцях та за місцем проживання батька. А тому встановлення запропонованого позивачем графіку побачень не відповідатиме інтересам дитини, оскільки будуть вилучені вихідні дні, в які мати зможе проводити час із донькою, що порушить баланс інтересів сторін та негативно вплине на психологічний розвиток дитини. Відповідач категорично не погоджується на зустрічі без її присутності в силу вікових особливостей дитини, а також у зв`язку із занепокоєнням щодо вивезення дитини за кордон батьком. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала повністю, додатково пояснила, що онука з народження до жовтня 2023 року проживала з нею у с. Солобківці. Після того відповідач з дитиною переїхала у с. Глібів. Спочатку вона приїздила до онуки у вихідні, вони разом проводили час. У 2025 році ситуація змінилась, відповідач не погоджувала зустріч, коли вона приїздила у с. Глібів ніхто не відчиняв двері, відповідач вимикала телефон дитини. Востаннє вона спілкувалась з онукою по телефону 16 серпня 2025 року та бачила 21 листопада 2025 року на святі у садочку, проте відповідач не дозволила поспілкуватись із [PERSON] . На даний час її син та батько [PERSON] проходить службу у ЗСУ. Коли [PERSON] був у відпустці, дитину відповідач давала кожного разу. Зазначила, що спілкуватись у будні дні із [PERSON] , як пропонує мати, неможливо, оскільки вони проживають у різних населених пунктах, натомість вона потребує свого відмінного від батька часу для спілкування з дитиною. Наміру примусово змінити місце проживання онуки, на що покликалась відповідач, ні вона, ні її син не мають, оскільки в неї стале життя у с. Солобківці, вона не отримувала закордонного паспорта. Вважає, що матері буде достатньо часу для спілкування з дитиною, оскільки вона з нею проводить усі будні дні. Представник позивача [PERSON] позовну заяву підтримав. Зазначив, що з вільних вихідних днів коли можливе побачення бабки з онукою є друга та четверта субота і неділя, оскільки [PERSON] у будні дні відвідує місцевий дошкільний навчальний заклад, а бабуся не хоче відривати онуку від постійного буденного графіку та виховного процесу, оскільки це буде суперечити інтересам дитини. Графік зустрічей з дитиною був предметом дослідження органу опіки і піклування, який врахував інтереси усіх учасників сімейних відносин та дитини. Присутність матері при зустрічі бабки з онукою не сприятиме перебуванню дитини у спокійному та стійкому середовищі, з огляду на неприязні стосунки сторін у справі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що дійсно вона разом із чоловіком [PERSON] проживали разом із сім`єю позивача [PERSON] у с. Солобківці. Згодом у них народилась донька [PERSON] . Зазначила, що [PERSON] прискіпливо до неї ставилась, з дитиною не допомагала, внаслідок чого в них виникали конфлікти. Після того як вона з дитиною переїхала у с. Глібів, [PERSON] щотижня на вихідні у суботу та неділю приїздила до онуки без попереджень, на що вона їй повідомляла, що потрібно узгоджувати дні відвідування. Ці відвідування носили обтяжливий характер, оскільки в неї є своє життя та плани на вихідні, які вона не могла реалізувати, оскільки зустрічі проходили в них вдома. Спочатку побачення проходили без її присутності, проте після того як батько дитини почав погрожувати, що забере від неї дитину, вона завжди була присутня. Вказала, що якщо позивачу надати такий час для [PERSON] , який вона просить, то в неї та й в самої [PERSON] , не залишиться вільного часу для відпочинку, оскільки жоден із вікендів не буде вільним для дитини та неї. Третя особа [PERSON] надіслала письмові пояснення, в яких вказала, що вона є матір`ю відповідача та відповідно бабусею малолітньої [PERSON] . При вирішенні справи підтримує позицію відповідача, вважає, що визначення графіку зустрічей онуки з бабусею виключно на вихідні дні порушить баланс між усіма близькими для дитини людьми. У судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона проживає разом із донькою [PERSON] та [PERSON] у с. Глібів та доглядає за останньою у робочий час доньки. Позивач раніше приїздила до [PERSON] щовихідних, брала онуку із собою. Пізніше батько почав погрожувати, що позбавить [PERSON] батьківських прав, після цього вони дитину саму не підпускали. Позивач приїздила до воріт будинку, сигналила і до них виходила [PERSON] , яка гралась із сусідськими дітьми, а позивач наглядала за нею. Вважає, що її донька не чинить перешкод позивачу у спілкуванні з онукою, а позивач не погоджує із донькою свій час прибуття до дитини та вимагає надміру багато часу для себе, оскільки дуже часто телефонує до дитини. Вважає, що у разі задоволення позову вона також буде обмежена у часі для спілкування з [PERSON] . Також додала, що за весь час зустрічей онуки та позивача мав місце один випадок конфлікту між батьками дитини, а також позивачем у присутності дитини. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, надіслав заяву в якій підтримав позов, вказав, що він є батьком малолітньої [PERSON] , а відповідач чинить перешкоди в побаченнях бабусі з онукою. Третя особа Новоушицька селищна рада як орган опіки та піклування надіслала заяву про розгляд справи за відсутності представника. Фактичні обставини справи, встановлені судом Позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (арк. спр.8). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження (арк.спр.9). [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом із [PERSON] . [PERSON] характеризується з позитивної сторони, користується авторитетом, повагою серед односельчан, доброзичлива, ввічлива, чемна, уважна, тактовна, сумлінно ставиться до роботи. Вказана обставина підтверджується довідкою № 463 від 04 серпня 2025 року, виданою Солобковецькю сільською радою (арк.спр.10). Даними акту обстеження умов проживання, проведеного за місцем проживання [PERSON] встановлено, що умови проживання є задовільними, у будинку чисто, упорядковані речі. Для виховання та розвитку дитини створені належні умови (арк.спр.11). Відповідно до довідок, виданих КНП «Ярмолинецька багатопрофільна лікарня» [PERSON] під наглядом у лікаря-психіатра та на наркологічному обліку не перебуває (арк.спр.12). Відповідач [PERSON] з 26 квітня 2019 року працює в ТОВ «Енселко Агро» на посаді оператора заправних станцій, про що свідчить довідка, видана 17 вересня 2025 року (арк. спр.81). [PERSON] є матір`ю [PERSON] та бабусею [PERSON] , про що свідчать свідоцтва про шлюб та розірвання шлюбу, свідоцтво про народження (9,144-146). Рішенням виконавчого комітету Новоушицької селищної ради №269 від 18 вересня 2025 року затверджено висновок, відповідно до якого орган опіки і піклування вважав доцільним встановити наступний порядок побачень [PERSON] із малолітньої онукою [PERSON] : кожної другої та четвертої суботи місяця з 09 до 16 год в громадських місцях та за місцем проживання бабусі дитини ( [ADDRESS] (арк. спр.44-52). Рішенням виконавчого комітету Новоушицької селищної ради від 24 липня 2025 року №210, встановлено порядок побачень [PERSON] із малолітньої донькою [PERSON] кожної першої та третьої суботи місяця з 09 до 20 год та кожної першої та третьої неділі місяця з 09 до 16 год у громадських місцях та за місцем проживання батька дитини ( [ADDRESS] (арк. спр.78-79). Мотиви з яких виходить суд та застосуванні норми права Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. У прецедентній практиці Європейського суду з прав людини поняття «сімейне життя» у розумінні статті 8 Конвенції отримало достатньо широке тлумачення, не обмежується лише шлюбними відносинами, а може охоплювати й інші фактичні «сімейні зв`язки», зокрема, відносини між дитиною та близькими родичами (наприклад, бабою та дідом), оскільки останні можуть відігравати суттєву роль у сімейному житті. Під правом на повагу до сімейного життя баби та діда стосовно до своїх онуків в першу чергу розуміється право на підтримання нормальних стосунків між бабою або дідом та онуками шляхом контактів з ним. Такі контакти зазвичай відбуваються за згодою особи, яка несе батьківську відповідальність, а це означає, що доступ баби, діда до онука, як правило, здійснюється на розсуд батьків дитини. ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, § 82). Положеннями статті 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки та інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. За правилами частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особистої прихильності дитини, її віку, стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Конструкція статті 159 СК України свідчить про те, що законодавець розмежовує вимоги про встановлення способу участі у вихованні дитини та про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права та є окремим способом захисту порушеного права діда й баби на спілкування з онуками (постанова ОП ВС від 25 березня 2024 року у справі № 742/1716/23). За принципом диспозитивності цивільного процесу суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Позивач вимог про усунення перешкод у спілкуванні з онукою та її вихованні не заявляла. Натомість предметом спору є встановлення способу участі баби у вихованні онуки з підстав неможливості сторін у добровільному порядку дійти згоди щодо визначення такого порядку. З наявних у справі доказів суд установив, що позивач [PERSON] проживає у с. Солобківці, Хмельницького району, Хмельницької області і є бабою малолітньої [PERSON] , якій на час розгляду справи виповнилось чотири роки та яка проживає разом із матір`ю [PERSON] . Відповідач [PERSON] хоча і визнає право позивача, як баби, на участь у вихованні онуки, проте між сторонами існує спір щодо способу участі баби у вихованні онуки. Вказані обставини підтверджуються сукупністю зібраних у справі доказів: перепискою сторін щодо можливості спілкування позивача із онукою (арк.спр.16-20), відповідно до якої позивач неодноразово зверталась до відповідача із проханням побачити онуку, а відповідач в певній мірі ігнорувала повідомлення та вимагала рішення суду; повідомленням ГУНП в Хмельницькій області від 07 жовтня 2025 року з приводу виклику [PERSON] поліції у зв`язку із конфліктом із невісткою [PERSON] стосовно зустрічей із онукою 15 червня 2025 року та 10 серпня 2025 року (арк.спр.118); показаннями свідка [PERSON] , - поліцейського офіцера громади, що обслуговує територію с. Глібів, де проживає [PERSON] , яка підтвердила факт звернення [PERSON] до правоохоронних органів із заявою щодо конфлікту із невісткою [PERSON] стосовно зустрічей із онукою; показаннями свідка [PERSON] (сусідки [PERSON] ), яка пояснила, що одного разу [PERSON] , приїхавши до будинку [PERSON] , запитувала її де [PERSON] та вказала, що вона чує її в будинку, проте ніхто не відчиняє дверей, а також випадок, що [PERSON] їй телефонувала та запитувала де [PERSON] , оскільки вона не може до неї додзвонитися, а [PERSON] в цей час перебувала на подвір`ї. Відтак доводи позивача в цій частині суд вважає підтвердженими та відповідачем не спростовані. Про існування спору щодо способу участі баби у вихованні онуки також свідчать надані сторонами пояснення у судовому засіданні та подані ними заяви по суті, а також та обставина, що сторони намагались урегулювати спір шляхом укладення мирової угоди, проте згоди не було досягнуто. Показання свідка [PERSON] , який фактично підтвердив лише те, що він проживає по сусідству із [PERSON] та бачив позивача з онукою, охарактеризував відповідача як мати, не містять відомостей, що обґрунтовують вимоги чи заперечення учасників справи, чи інших відомостей, які входять до предмета доказування у цій справі,отже є неналежними доказами. Таку ж оцінку суд надає показанням свідка [PERSON] (за виключенням показань наведених вище). Суд не надає оцінку аргументам сторін, які виходять за межі предмету спору та стосуються умов проживання дитини, виконання батьківських обов`язків, організації домашнього побуту, обрання методики виховання дитини, оскільки суд встановлює обставини справи виключно в межах предмета спору та позовних вимог. Суд з долучених сторонами доказів, не встановив обставин, які б свідчили про неможливість позивача спілкуватись із онукою, зокрема відсутні докази того, що позивач має негативний вплив на онуку. Позивач виключно позитивно характеризується за місцем проживання, є психічно здоровою особою, має емоційний контакт із онукою, оскільки перших два роки вона проживала разом із нею, а далі продовжувала спілкуватись із дитиною, виявляє до онуки інтерес, що підтверджується дослідженими фотосвітлинами та відеофайлами (арк.спр.104-112, 115). Посилання відповідача на те, що спілкування онуки з бабусею не носить характеру активного виховання чи корисного дозвілля, оскільки бабуся при зустрічі з дитиною, приділяє більше уваги особистим справи, суд відхиляє. Відповідач покликалась на відеофайл, на якому зафіксовано користування дитиною мобільним телефоном, а також на фотосвітлини, на яких зображено дитину у розважальному центрі, позаду якої знаходиться бабуся, яка переглядає мобільний телефон. На переконання суду, зазначені докази не містять інформації, яка б негативно характеризувала спілкування бабусі та онуки. Об`єктивно з огляду на вік та місце перебування дитини (розважальний центр), видається несумісним активне виховання бабусею онуки, оскільки дитина проводила свій час на власний розсуд. Натомість інший досліджений відеофайл підтверджує, що бабуся вчила дитину вирізати, тобто допомагала розвинути навичку для розвитку дрібної моторики. Суд зауважує, що особисті відносини між сторонами не є підставою для обмеження прав [PERSON] на спілкування з онукою, за умови, якщо вони фундаментально не втручаються в права та інтереси дитини, а таких обставин суд не встановив. Відтак суд вважає, що позивач [PERSON] , як баба, має законне право на спілкування зі своєю онукою та на участь у її вихованні, а тому її право підлягає судового захисту. При визначенні судом способів участі позивача у вихованні онуки суд враховує, що малолітня [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] і бабусею по лінії матері - [PERSON] у с. Глібів Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, де відвідує дошкільний навчальний заклад. Робочий графік матері дитини [PERSON] є змінним,- три робочі дні чергуються трьома вихідними, при цьому робочий час може мати ненормований характер, може змінюватись в залежності від виробничих потреб. У період відсутності матері за дитиною доглядає бабуся [PERSON] , що надає останній право на спілкування та виховання онуки. Батько малолітньої [PERSON] та його мати позивач у справі [PERSON] проживають у [ADDRESS] . З серпня 2024 року батько проходить військову службу у Збройних силах України. Вказані обставини сторони не оспорювали. Орган опіки та піклування визначив батькові [PERSON] порядок побачень із малолітньої донькою [PERSON] кожної першої та третьої суботи місяця з 09 до 20 год та кожної першої та третьої неділі місяця з 09 до 16 год у громадських місцях та за місцем проживання батька дитини. Тобто, перші та треті вихідні у місяці визначенні батькові для спілкування з дитиною. Позивач вважає, що вона повинна мати окремий від батька вихідний день на спілкування з онукою, тому просила виділити їй кожну другу та четверту суботу місяця з 09 до 16 години в громадських місяцях та за місцем проживання бабусі. Така ж позиція у справі висловлена органом опіки та піклування у наданому висновку. За змістом частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідач у запереченні просила суд визначити гнучкий порядок побачень бабусі [PERSON] із онукою [PERSON] , а саме один день у вихідний (субота або неділя) та один день у будні, з урахуванням змінного робочого графіку [PERSON] та потреб малолітньої дитини, за попереднім погодженням сторін у присутності матері дитини [PERSON] . Під час розгляду справи відповідач також погодилась на зустріч першої неділі щомісячно з 16 год до 19 год та другої суботи щомісячно з 10 год до 15 год. Ця пропозиція була аргументована тим, щоб у матері та дитини був один вікенд вільний від зустрічей з батьком та бабусею (позивачем). Суд, визначаючи способи участі баби у спілкуванні та вихованні онуки, надає системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення рішення, зокрема, суд передусім враховує інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати бажанням близьких родичів, а також вік, стан здоров`я, психоемоційний стан дитини, розпорядок дня, зберігаючи баланс прав усіх учасників сімейних відносин. Суд вважає обґрунтованими доводи відповідача [PERSON] про те, що у разі визначення судом графіку побачень, які пропонує позивач, - кожної другої та четвертої суботи місяця з 09 до 16 години, матір дитини буде обмежена у часі проводити вихідні дні разом із дочкою, зважаючи на її графік роботи та графік побачень дитини з батьком. При цьому, на переконання суду, відповідач не повинна доводити суду свою потребу у проведенні вихідних днів з донькою, на що покликався представник позивача, адже це є загальноприйнятим правилом поведінки у сім`ї і відповідає моральним засадам у суспільстві. Проте суд не погоджується з твердженнями відповідача, що побачення позивача з дитиною можливе у будній день, оскільки це буде надміру обтяжливим й порушуватиме звичний уклад дня для дитини. Орган опіки та піклування врахував інтереси бабусі на окреме від батька спілкування з онукою, таким чином, надавши перевагу інтересам бабусі над інтересами дитини та матері, які превалюють. Водночас висновок органу опіки не містить достатніх обґрунтувань того, які перешкоди існують для бабусі [PERSON] , яка проживає із батьком дитини за однією адресою також спілкуватись із дитиною у визначений для батька час, або після цього часу. Таких перешкод в ході розгляду справи не встановив і суд. Аналогічного підходу суд дотримується, надаючи оцінку твердженням третьої особи [PERSON] стосовно її права на спілкування з онукою. Суд вважає, що за обставин цієї справи інтересам дитини буде відповідати визначення [PERSON] способу участі у вихованні та спілкуванні з онукою [PERSON] шляхом надання їй можливості бачитися з онукою у такі дні: один вихідний день (друга чи четверта субота або неділя) місяця з 10 години до 16 години, за попереднім погодженням із [PERSON] , а також кожної першої та третьої неділі місяця з 16 години до 18 години, тобто після зустрічей дитини з батьком. Вказані побачення є доцільним проводити з урахуванням думки дитини за місцем її проживання, або в громадських місцях культурно-розважального характеру, що призначені для її повноцінного відпочинку та відповідають віку та стану здоров`я, або за місцем проживання бабусі. Крім того суд зауважує, що позивач не позбавлена можливості спілкуватися з онукою і в час, який визначений батькові. Водночас зважаючи, що на даний час батько дитини [PERSON] проходить військову службу, тому об`єктивно не може бачитись в усі визначенні для нього дні, відтак у випадку коли батько дитини не реалізовує своє право на побачення згідно із графіком встановленим органом опіки та піклування, [PERSON] , зі згоди [PERSON] , може проводити час із онукою в один вихідний день (друга чи четверта субота або неділя) місяця з 10 години до 16 години та першої чи третьої суботи місяця з 10 години до 16 години. Зважаючи на викладене суд лише частково погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки на думку суду, вказаним органом не були взяті до уваги усі обставини у справі. Дослідженні судом докази, а також висновок органу опіки та піклування не містять відомостей про те, що окреме спілкування позивача з онукою без матері може негативно вплинути на її психологічний та фізичний стан. На противагу суд установив, що між бабою та онукою існує тісний зв`язок та прихильність, дівчинка радіє бабусі, що підтвердила третя особа [PERSON] . Окрім того відповідач пояснила, що у 2024 році зустрічі дитини з бабою проходили без її присутності. Тому обставин, які б переконливо свідчили на необхідність присутності матері при зустрічах баби та онуки, суд не встановив. Аудіозапис розмови батька [PERSON] та [PERSON] , хоча й підтверджує доводи відповідача про те, що батько погрожував забрати дитину, проте не стосується побачень баби та онуки. Вказаний випадок є одиничним, оскільки інших доказів на підтвердження цих обставин суду не надано. Доводи відповідача та третьої особи про те, що батько дитини погрожував матері позбавленням батьківських прав, суд до уваги не бере, оскільки такими повноваженнями наділений виключно суд. Крім того сторони підтвердили, що вони у присутності дитини не конфліктують, за виключенням одиничного випадку про який повідомила третя особа, тому присутність матері при зустрічі онуки з бабусею жодним чином не створюватиме неспокійне середовище, на що покликався представник позивача. Проте побачення онуки з бабою можуть відбуватися у присутності матері [PERSON] лише за бажанням дитини, з огляду на її 4-річний вік. Саме такий графік побачень є найбільш комфортнішим, відповідає інтересам дитини, її віку, звичному розпорядку дня, не обмежить дитину у подальшому навчанні, відвідуванні гуртків чи додаткових занять, не впливає на права батьків та не буде відривати від нормального, звичайного для дитини середовища. Суд наголошує, що дитина є найбільш вразливою стороною у будь-яких сімейних конфліктах, а тому спілкування з рідними особами повинно приносити для неї радість, позитивні емоції, та не бути надміру обтяжливим. З огляду на викладене позов підлягає задоволенню частково. Розподіл судових витрат Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; ) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн та судового збору, сплаченого за подання позовної заяви в розмірі 1211,20 грн. Правничу допомогу позивачу у цій справі надавав адвокат Соловей О.В. на підставі договору від 11 серпня 2025 року. Відповідно до умов договору замовник сплачує адвокату винагороду у фіксованій сумі, розмір якої визначається, виходячи із вартості 1 година роботи 1500 грн і складає 10000 грн (арк.спр.24). Відповідно до квитанції № 123 від 11 серпня 2025 року [PERSON] сплатила адвокату 10000 грн (арк.спр.25). Відповідач просила зменшити розмір витрат на правничу допомогу адвоката позивача до суми 1000,00 грн, оскільки заявлений позивачем розмір витрат не відповідає фактичному обсягу наданих послуг. Вказала, що позовні вимоги фактично ґрунтуються лише на кількох статтях законодавства та зводяться до наведення загальних тверджень без належного доказового обґрунтування. Окрім цього, обсяг процесуальних документів позивача є мінімальним, вони не відзначаються складністю, а викладені доводи зводяться до повторення одних і тих самих тверджень. У зв`язку із вищевказаним заявлена сума витрат у розмірі 10 000 грн є очевидно завищеною та такою, що не відповідає реальним обставинам справи, її складності та обсягу виконаної роботи. Суд не погоджується із позицією відповідача. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України, зокрема: розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Суд враховує обсяг наданих адвокатом Соловйом О.В. послуг, які полягали у підготовці та поданні до суду позовної заяви, заяви про зміну предмету позову, відповіді на відзив, клопотань з процесуальних питань, участі в судових засіданнях загальною тривалістю 09 год 55 хв, значення справи для сторони, характеру спору, та вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу 10000,00 грн є розумним, співмірним з ціною позову та виконаною адвокатом роботою у цій справі. У постанові Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі № 904/5929/19 вказано, що пропорційність, яка застосовується судами у розподілі судового збору, і яка визначається виключно через кількісний критерій заявлених немайнових вимог (з урахуванням приписів Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру) не є тотожною пропорційності, яка у даному випадку не пов`язується виключно з кількісним аспектом і визначається через співвідношення між поставленою метою позову в цілому (захист порушеного, невизнаного або оспорюваного права та законного інтересу), конкретними матеріально-правовими вимогами, як способами її досягнення та отриманим результатом. Незважаючи на формулювання задовольнити позов частково, суд захистив порушене право позивача, тому враховуючи, що позов містить лише вимогу немайнового характеру, зважаючи на викладену вище правову позицію Верховного Суду щодо особливостей застосування принципу пропорційності під час розподілу судових витрат, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial