Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що у 2006 році працевлаштувався до ПП «Титанелектро» і працював до початку повномасштабного вторгнення РФ до України, а саме до 24 лютого 2022 року. У 2022 році за трагічних обставин загинув керівник вказаного підприємства [PERSON] , у зв`язку з чим підприємство припинило здійснювати будь-яку діяльність. Відомості про нового керівника в Державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців до цього часу відсутні. Фактичні трудові відносини між позивачем та підприємством припинені, заробітна плата йому не нараховується і не виплачується, відомості про страховий стаж до Пенсійного фонду не передаються. Як наслідок, він (позивач) втратив матеріальну (економічну) та будь-яку іншу зацікавленість перебування у трудових відносинах з ПП «Титанелектро», крім того давно змінив місце роботи. З метою досудового врегулювання питання свого звільнення, 16 червня 2025 року він (позивач) звернувся до відповідача із письмовою заявою про звільнення, яку надіслав засобами поштового зв`язку. Поштове повідомлення було вручено відповідачу, однак до цього часу його заяву не розглянуто та не звільнено з займаної посади. Відтак, його право бути звільненим із займаної посади за власним бажанням та право на вільне обрання місця роботи є порушеним. У зв`язку з викладеним, просив визнати припиненими відносини між ним ( [PERSON] ) та ПП «Титанелектро» у зв`язку зі звільненням за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. За ухвалою суду від 13 жовтня 2025 року було відкрито провадження у даній справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, відповідно до заяви просили проводити розгляд справи за їхньої відсутності, позов підтримали. ПП «Титанелектро» в судове засідання свого представника не направило, про час і місце розгляду справи повідомлено належним чином. Згідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки відповідач не повідомив про причини своєї неявки, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, у суду наявні відомості про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце цього засідання, тому причин для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд не вбачає і вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] у 2006 році працевлаштувався до Приватного підприємства «Титанелектро», що підтверджується довідкою форми ОК-5 - індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України. Відповідно до цієї довідки, [PERSON] за період з жовтня 2006 року по лютий 2022 року нараховувалась заробітна плата ПП «Титанелектро», код страхувальника 33710432. З березня 2022 року по даний час позивачу не надходили виплати від ПП «Титанелектро» (а.с.11-19). Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником Приватного підприємства «Титанелектро» рахується [PERSON] ; ідентифікаційний код юридичної особи 33710432; місцезнаходження: [ADDRESS] (а.с.24-25). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується листом Бородянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області № 20087/22.11-25 від 26 грудня 2025 року та копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 39, 42). Станом на даний час у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості про нового керівника Приватного підприємства «Титанелектро». 16 червня 2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою про звільнення за згодою сторін, яку направив рекомендованим листом засобами поштового зв`язку на адресу відповідача: [ADDRESS] . Вказаний лист вручено відповідачу 18 червня 2025 року (а.с. 7, 8, 9, 10). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з iнiцiативи працівника (ст. 38, 39 КЗпП України). Частиною 1 ст. 38 КЗпП України визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання, і які працівник визначає самостійно. Оскільки матеріалами справи доведено, що трудові відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, однак позивач позбавлений можливості оформити їх припинення у порядку, передбаченому законодавством, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1 211,20 грн.

Outcome: approved