Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

09 грудня 2025 року до Варвинського районного суду Чернігівської області надійшла вказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] . За життя мати залишила на його ім`я заповіт, посвідчений нотаріусом 11 травня 1995 року за реєстровим № 1061. Спадщину після смерті матері він прийняв в установлений законом строк. Інших спадкоємців після смерті матері немає. 03 грудня 2025 року він звернувся до приватного нотаріуса Пушкарьової-Гезердави Н.О. з проханням видати свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 3/4 (три четвертих) частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок з відповідною часткою господарських будівель та споруд, розташований за адресою: [ADDRESS] , та на відповідну частку у праві спільної власності на земельну ділянку загальною площею 0,15 га, кадастровий номер: 7421155100:01:001:1549, розташовану за тією ж адресою, які залишилися йому у спадок після смерті матері. Проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 3/4 (три четвертих) частки у праві спільної власності на земельну ділянку на тій підставі, що у правовстановлюючих документах на земельну ділянку не визначені частки співвласників у праві спільної власності. Відповідно до рішення Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області № 57 від 25 лютого 2025 року земельна ділянка безоплатно передана у власність [PERSON] та [PERSON] у спільну сумісну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,15 га. Право спільної сумісної власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03 березня 2025 року. Відповідно ч. 2 ст. 372 ЦК України та ч. ч. 4, 5 ст. 89 ЗК України у разі поділу майна, зокрема, земельної ділянки, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Разом з тим, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначаєтеся пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Невизначеність часток у праві спільної сумісної власності позбавляє його можливості належним чином оформити свої спадкові права на спірну земельну ділянку. Вирішити вказане питання у позасудовому порядку неможливо, що і стало підставою для звернення до суду з позовом. Оскільки частки у праві власності на житловий будинок були встановлені як (три четвертих) частки за [PERSON] та 1/4 (одна четверта) частка за [PERSON] , то відповідно частка спадкодавця у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку також становить 3/4 (три четвертих) частки. На підставі ст. ст. 16, 321, 328, 355, 357, 368, 372, 392, 1216, 1218, 1223, 1226 ЦК України, ст. ст. 89, 120 ЗК України просить: визначити частку спадкодавця [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,15 та, кадастровий номер 7421155100:01:001:1549, розташовану за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 3/4 (три четвертих) частки, що відповідає визначеним за життя співвласників часткам у праві власності на житловий будинок, який належав [PERSON] 3/4 (три четвертих) частки, [PERSON] 1/4 (одна четверта) частка; визнати за ним, [PERSON] , як спадкоємцем за заповітом, право власності в порядку спадкування на 3/4 (три четвертих) частки земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер 7421155100:01:001:1549, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 19 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено відкрите підготовче судове засідання у справі на 21 січня 2026 року, витребувано у приватного нотаріуса Прилуцького районного нотаріального округу Пушкарьової-Гезердави Н.О. докази по справі. Ухвалою суду від 21 січня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 20 лютого 2026 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав клопотанням про здійснення розгляду справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав (а.с. 82). Відповідач Варвинська селищна рада Прилуцького району Чернігівської області явку у судове засідання свого представника не забезпечили. Представник селищної ради звернулася з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують (а.с. 31). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Прилуцького районного нотаріального округу Пушкарьова-Гезердава Н.О., будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, причину своєї неявки до суду не повідомила. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка доводиться позивачу [PERSON] матір`ю (а.с. 10, 11). За життя [PERSON] залишила заповіт, посвідчений державним нотаріусом Зеленською Н.М. 11 травня 1995 року за реєстровим № 1061 (а.с. 12, 40-62, 67). Спадщину після смерті матері [PERSON] прийняв в установлений законом строк (а.с. 36). Інших спадкоємців після смерті матері немає (а.с. 68). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на нерухоме майно: - 3/4 (три четвертих) частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Вказана частка житлового будинку належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 14 лютого 1986 року (1/2 частка) (а.с. 69) та свідоцтва про право на спадщину за законом № 226 від 14 лютого 1986 року (1/4 частка) (а.с. 70); - земельної ділянки площею 4,2472 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 7421155100:07:000:0032 (а.с. 73); - земельної ділянки площею 4,2546 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 7421155100:09:000:0042 (а.с. 74). 03 грудня 2025 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Пушкарьової-Гезердави Н.О. із заявою видати свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно: 3/4 (три четвертих) частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок з відповідною часткою господарських будівель та споруд, розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 4,2472 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 7421155100:07:000:0032 (а.с. 73); земельну ділянку площею 4,2546 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 7421155100:09:000:0042 (а.с. 71). Нотаріус видав три свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказане майно (а.с. 72, 73, 74). Крім того, 03 грудня 2025 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Пушкарьової-Гезердави Н.О. з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/4 (три четвертих) частки у праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер: 7421155100:01:001:1549, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка залишилася йому у спадок після смерті матері. Проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 3/4 (три четвертих) частки у праві спільної власності на земельну ділянку на тій підставі, що у правовстановлюючих документах на земельну ділянку не визначені частки співвласників у праві спільної власності (а.с. 13). В інформаційному листі приватного нотаріуса Пушкарьової-Гезердави Н.О. від 05 рудня 2025 року № 164/02-31, яким відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, вказано: «Згідно з рішенням 67 сесії восьмого скликання Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області №57 від 25 лютого 2025 року у власність [PERSON] та [PERSON] у спільну сумісну власність безоплатно передано земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,15 га. Право спільної сумісної власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03 березня 2025 року державним реєстратором: Козловою О.А. Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, номер відомостей про речове право: 58868780, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3099607074211. Відповідно ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частинами 4, 5 ст. 89 Земельного кодексу України передбачено, що співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Але як вбачається з наданих документів частки співвласників у праві спільної власності на вищевказану земельну ділянку за життя спадкодавці [PERSON] визначені не були. У зв`язку з чим для вирішення цього питання Вам рекомендовано звернутися до Варвинського районного суду Чернігівської області.». Дійсно, земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,15 га, кадастровий номер: 7421155100:01:001:1549, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , передана у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] згідно з рішенням 67 сесії восьмого скликання Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області № 57 від 25 лютого 2025 року (а.с. 19). Право спільної сумісної власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03 березня 2025 року державним реєстратором Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області Козловою О.А., номер відомостей про речове право: 58868780, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3099607074211 (а.с. 18). Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1225 ЦК України передбачає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до ст. ст. ст. 321, 328, 392 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (ч. 1 ст. 355 ЦК України). Згідно зі ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Стаття 89 ЗК України також передбачає, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Разом з тим, стаття 377 ЦК України передбачає, що до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна, зокрема, жилий будинок, право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі. Вищезазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість (постанова Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 127/50/16-ц). При відсутності окремої угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості стаття 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). Земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства (постанова Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 318/1274/18). Аналогічні правові висновки про принцип «superficies solo cedit» (збудоване на землі слідує за нею), який означає, що перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості, викладені у постановах Верховного Суду: від 15 січня 2020 року у справі № 204/9373/14-ц, від 20 січня 2019 року у справі № 307/3902/14-ц, від 27 листопада 2019 року у справі № 461/2328/16-ц. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У пункті 3.4 Листа Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Отже, оскільки частки у праві власності на житловий будинок були встановлені у розмірі: 3/4 (три четвертих) частки за спадкодавцем [PERSON] та у розмірі 1/4 (одна четверта) частка за спадкоємцем [PERSON] , то відповідно частка спадкодавця у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку також становить 3/4 (три четвертих) частки. Саме ця частка належала спадкодавцю та підлягає спадкуванню. Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити.

Outcome: approved