Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

[PERSON] , через представника - адвоката Косик Л.А. звернулась в суд з позовом до ПрАТ «СГ «ТАС» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 288 000 гривень. В обґрунтування позову покликається на те, що 13 грудня 2024 року приблизно о 17:20 годині, на автодорозі Р84 сполученням «Миколаїв Комарно Городок Івано-Франкове Жовква Кам`янко-Бузьк», поблизу будинку 66 на вулиці Комарнівська у селі Черлянське Передмістя Львівського району Львівської області відбулась ДТП (зіткнення ТЗ) за участю автомобіля марки «VOLKSWAGEN JETTA», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , [INFO] та велосипеда під керуванням велосипедиста [PERSON] , [INFO] . Внаслідок ДТП велосипедист [PERSON] загинув на місці пригоди, а водій [PERSON] місце пригоди залишив та був подальшому встановлений працівниками поліції. На момент ДТП (13 грудня 2024 року) транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN JETTA», номерний знак [NUMBER] був забезпечений страховим полісом в АТ «СГ «ТАС». Постановою про закриття кримінального провадження від 30 квітня 2025 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024140000001211 від 14 грудня 2024 року закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України. Позивачка [PERSON] , [INFO] є дружиною загиблого [PERSON] , досягла пенсійного віку, є особою з інвалідністю І-ої групи безтерміново, потребує стороннього догляду, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 737419. Крім цього, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела /суми нарахованого доходу, нарахованого податку та військового збору позивачка за період січень 2023 року по грудень 2024 року не отримувала жодних доходів, крім пенсійних виплат. Загиблий чоловік позивачки [PERSON] з 28 серпня 2017 року працював на посаді підсобного робітника ТзОВ «Озон» та до моменту смерті одержував заробітну та пенсійні виплати. Згідно довідки № 412 від 05 червня 2025 року [PERSON] була зареєстрована та проживала з [PERSON] до дня його смерті на [ADDRESS] . У відповіді на заяву позивачки про виплату страхового відшкодування відповідач повідомив, що АТ «СГ «ТАС» прийнято рішення про страхову виплату у розмірі 32 000 гривень, відповідно до пункту 27.3 статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Виплата здійснена з урахуванням того, що коло осіб першого ступеня спорідненості позивачки складає 3 особи. У здійснені страхового відшкодування на підставі пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відмовлено, у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують перебування позивачки на утриманні потерпілого. Вважає, що позивачка, згідно норм статті 1200 ЦК України, має право на відшкодування не менше, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку у розмірі 288 000 гривень, у зв`язку з чим звернулась з цим позовом до суду. Представник відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на те, що відповідачем розглянуто заяви (реєстраційний номер № 125572/57/2025/53 від 17 червня 2025 року) від [PERSON] (дружини загиблого), заяву від 14 серпня 2025 року (реєстраційний номер № 127548/57/2025/53) [PERSON] (сина загиблого), від 16 червня 2025 року (реєстраційний номер № 125531/57/2025/53) [PERSON] (доньки загиблого) стосовно проведення страхового відшкодування шкоди, пов`язаної з фактом смерті [PERSON] , яка настала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого автомобіля «VOLKSWAGEN JETTA», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що трапилася [INFO] . Зазначає, що відповідачем було виплачено страхове відшкодування, а саме на користь доньки загиблого - [PERSON] 39699 гривень, як витрати на поховання та 32000 гривень моральної шкоди. На користь дружини загиблого - [PERSON] моральної шкоди в розмірі 32000 гривень та 32000 гривень моральної шкоди на користь сина загиблого - [PERSON] в розмірі 32000 гривень.Згідно Полісу [NUMBER] , страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю та здоров?ю складає - 320000 гривень, незалежно від кількості заявників, які мають право на отримання відшкодування у зв?язку із смертю такого потерпілого. Звертає увагу що по даній ДТП за полісом ЕР224905584, страховиком вже було виплачено відшкодування на користь заявників в загальному розмірі - 135699 гривень, а отже, залишається сума у розмірі 184301 гривень, яка може бути стягнута із страховика. Відповідач вважає, що оскільки предметом даного позову є відшкодування шкоди, завданою смертю потерпілого, доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі, просив у позові відмовити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 12 лютого 2026 року подала письмову заяву до суду просила про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Представник відповідача [PERSON] у заяві від 05 грудня 2025 року позов заперечив, просив про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Так, 13 грудня 2024 року, приблизно о 17:20 годині, на автодорозі Р84 сполученням «Миколаїв Комарно Городок Івано-Франкове Жовква Кам`янко-Бузьк», поблизу будинку 66 на вулиці Комарнівська у селі Черлянське Передмістя Львівського району Львівської області відбулась ДТП (зіткнення ТЗ) за участю автомобіля марки «VOLKSWAGEN JETTA», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , [INFO] та велосипеда під керуванням велосипедиста [PERSON] , [INFO] . Внаслідок ДТП велосипедист [PERSON] загинув на місці пригоди, а водій [PERSON] місце пригоди залишив та був подальшому встановлений працівниками поліції. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . На момент ДТП (13 грудня 2024 року) транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN JETTA», номерний знак [NUMBER] був забезпечений страховим полісом в АТ «СГ «ТАС». Постановою про закриття кримінального провадження від 30 квітня 2025 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024140000001211 від 14 грудня 2024 року закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України. Як убачається із матеріалів справи, позивачка [PERSON] , [INFO] була дружиною потерпілого в ДТП [PERSON] , досягла пенсійного віку. Згідно акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 737419 [PERSON] є особою з інвалідністю І-ої групи безтерміново, потребує стороннього догляду. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела /суми нарахованого доходу, нарахованого податку та військового збору позивачка за період січень 2023 року по грудень 2024 року не отримувала жодних доходів, крім пенсійних виплат. Загиблий [PERSON] з 28 серпня 2017 року працював на посаді підсобного робітника ТзОВ «Озон» та до моменту смерті одержував заробітну та пенсійні виплати. Згідно довідки № 412 від 05 червня 2025 року [PERSON] була зареєстрована та проживала з [PERSON] до дня його смерті на [ADDRESS] . Як убачається із змісту полісу ЕР224905584, страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю та здоров?ю складає - 320 000 гривень. Згідно Страхового Акту №07527/57/725 від 07 серпня 2025 року проведено виплату страхового відшкодування частки моральної шкоди для дружини потерпілого [PERSON] у розмірі 32 000 гривень, на підставі заяви про страхове відшкодування вх. №4931 від 17 червня 2025 року. Згідно Страхового Акту №07526/57/725 від 07 серпня 2025 року проведено виплату страхового відшкодування частки моральної шкоди для доньки потерпілого та витрат пов`язаних з похованням потерпілого [PERSON] у загальному розмірі 71 699 гривень, на підставі заяви про страхове відшкодування вх. №5265 від 16.06.2025 року. Згідно Страхового Акту №08436/57/725 від 03 вересня 2025 року проведено виплату страхового відшкодування частки моральної шкоди для сина потерпілого [PERSON] у розмірі 32 000 гривень, на підставі заяви про страхове відшкодування вх. №6522 від 14 серпня 2025 року. Отже, страховиком за полісом ЕР224905584 на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю та здоров?ю було виплачено страхове відшкодування на загальну суму 135 699 гривень. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (чинного на момент ДТП) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (пункт 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Аналіз наведених норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дає підстави для висновку, що у відносинах з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів законодавець при виплаті таких складових страхового відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, а саме шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, як сама шкода, так і відшкодування моральної шкоди, розмежовує осіб, які мають право на таке відшкодування, а також порядок такого відшкодування і його розмір. При цьому спільним чинником, який повинен враховуватися при його виплаті (стягненні в судовому порядку) є те, що його розмір визначається в мінімальних заробітних платах у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, а також те, що сукупний розмір усіх відшкодувань не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, здійснюється на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що на момент дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] , досягла пенсійного віку, є особою з інвалідністю І-ої групи довічно, потребує стороннього догляду, а відтак у неї виникло право на отримання відшкодування шкоди, завданої смертю чоловіка на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 1200 ЦК України. Щодо перебування [PERSON] на утриманні загиблого чоловіка [PERSON] суд зазначає наступне. Факт перебування особи на утриманні померлого має місце за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю (заявнику), була для нього постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання позивачкою пенсії не є безумовною підставою для спростування факту перебування на утриманні, за умови коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для неї допомога з боку особи, яка надавала їй утримання. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Матеріалами справи підтверджується, що за період з січня 2023 року по грудень 2024 року відсутня інформація про доходи [PERSON] у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору. Згідно довідки № ТОВ00000159 від 26 червня 2025 року [PERSON] працював в ТзОВ «Озон» з 28 серпня 2017 року займав посаду підсобного робітника. Дохід за період з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року склав 76 307 гривень 41 копійка. У відповіді Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 1300-5803-8/88343 від 02 липня 2025 року повідомлено, що розмір пенсії [PERSON] з 01 січня 2023 року становив 2 500 гривень, з 01 березня 2023 року - 2760 гривень, з 01 березня 2024 року по 13 грудня 2024 року - 2 980 гривень. Розмір пенсії [PERSON] з 01 січня 2023 року становив 2 393 гривень 37 копійок, з 01 березня 2023 року - 2 493 гривень 37 копійок, з 01 березня 2024 року по 13 грудня 2024 року - 2 593 гривень 37 копійок. Згідно частини першої статті 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу (частина друга статті 75 Сімейного кодексу України). Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи (частина друга статті 75 Сімейного кодексу України). Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Частину четверту статті 75 Сімейного кодексу України визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 1-р/2024 від 29 жовтня 2024 року. З огляду на вищевикладене, безпідставними є твердження представника відповідача про те, що для набуття права на утримання [PERSON] повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. В свою чергу, за змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Пункт 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати, а загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду, яка на день страхового випадку становила 320 000 гривень, то з відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» на відшкодування [PERSON] шкоди, пов`язаної зі смертю її чоловіка, може бути стягнуте страхове відшкодування у розмірі, не більшому ніж 320 000 гривень. Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» передбачено, що з 1 квітня 2024 року мінімальний розмір заробітної плати в місячному еквіваленті становить 8 000 гривень. Оскільки на день настання страхового випадку, станом на 13 грудня 2024 року мінімальна заробітна плата встановлена на рівні 8 000 гривень, то розмір відшкодування шкоди, завданої позивачці смертю чоловіка [PERSON] становить 288 000 гривень (36х8 000 гривень = 288 000 гривень). Оскільки відповідачем за полісом ЕР224905584 на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю та здоров?ю було виплачено страхове відшкодування на загальну суму 135 699 гривень, то на користь позивачки [PERSON] підлягає стягненню 184 301 гривень (320 000 гривень - 135 699 гривень = 184 301 гривень). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на наведене, а також враховуючи фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин і досліджені судом під час розгляду справи докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а відповідно про стягнення з відповідача на користь позивачки 184 301 гривень страхового відшкодування за шкоду, заподіяну смертю чоловіка [PERSON] . Відповідно до положень статей 133, 141 ЦПК України та пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача в дохід держави 1 550 гривень 17 копійок судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial