Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

у липні 2025 року позивач через свого представника адвоката Бабинця С.П. звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, а саме: не приймає участі у вихованні та утриманні сина, не цікавиться станом його здоров`я, фізичним, моральним та духовним розвитком. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подала. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 вересня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи по суті сповіщалась завчасно і належним чином, заяв чи клопотань до суду не подала. Представник Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради у судовому засіданні підтримав висновок Органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача, просив у задоволенні позову відмовити та врахувати висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до її малолітнього сина. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. Позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Шлюб між сторонами розірвано згідно рішення Деснянського районного суду м. Чернігова 27 липня 2021 року, справа № 750/6799/24 (а.с. 16). Відповідно до копії довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради № 2801 від 26.06.2025 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 14.11.2019, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 27.12.1998, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 16.11.1978. Також за вказаною адресою з 17.07.2019 була зареєстрована [PERSON] , знято з реєстрації 09.02.2024 (а.с. 19). Листами № 01-14/888 від 23.07.2021 та № 01-04/487 від 11.07.2025 Комунальне некомерційне підприємство «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради повідомило, що декларацію на медичне обслуговування дитини, [PERSON] , [INFO] , в КНП «Сімейна лікарня» ЧМР укладав батько, [PERSON] . Під час оглядів та/або у разі необхідності надання медичної допомоги, малолітня дитина, [PERSON] , приходить до лікаря в супроводі батька [PERSON] та бабусі [PERSON] (а.с. 20-21). Згідно психолого-педагогічної характеристики Чернігівського дошкільного навчального закладу № 62 «Алеся», [PERSON] , [INFO] , відвідує заклад дошкільної освіти № 62 «Алеся» м. Чернігів з листопада 2022 року, а з 01 вересня 2023 року і по теперішній час, інклюзивну групу № 12. Соціально-побутові навички та самообслуговування дитини відповідає віку. [PERSON] завжди охайний та гарно вдягнений, тато, бабуся та дідусь слідкують не тільки за зовнішнім виглядом дитини, а й піклуються про його емоційний стан та психічний розвиток. (а.с. 18). Копією посвідчення серія [NUMBER] та копією посвідчення офіцера серії [NUMBER] підтверджується, що станом на сьогоднішній день позивач є військовослужбовцем ЗСУ за контрактом (а.с. 12-13). Відповідно до листа центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби № 19/60709-25 від 28.07.2025, [PERSON] 13 вересня 2022 року перетнула Державний кордон України, напрям виїзд. У висновку про комплексну психолого педагогічну оцінку розвитку особи від 13 червня 2023 року № ІРЦ-85995/2023/424460, який складено працівниками інклюзивно-ресурсного центру зазначено, що дитина проживає з бабусею [PERSON] , яка приділяє належну увагу вихованню дитини (а.с.22-25) Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, як орган опіки та піклування, своїм висновком, затвердженим рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 648 від 04 грудня 2025 року, вважає недоцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . У висновку органу опіки та піклування Чернігівської міської ради зазначено, що у телефонній розмові зі спеціалістами служби у справах дітей мати дитини [PERSON] повідомила, що підтримує позов, але зазначила, що допомагає дитині матеріально та спілкується з бабою дитини по лінії батька щодо інформації про життя та здоров`я своєї дитини. Допитана в судовому засіданні в якості свідка мати відповідача [PERSON] суду повідомила, що її дочка [PERSON] , після повномасштабного вторгнення військ російської федерації на територію України, виїхала з України та наразі проживає у США, де вийшла заміж та створила нову сім`ю. Так як дитина має вади здоров`я і фактично бабуся по лінії батька з народження опікувалася дитиною, а тому дитина залишилася проживати з бабусею [PERSON] . Відповідач допомагає дитині матеріально, перераховуючи грошові кошти на картковий рахунок. Мати дитини інформацію щодо сина отримує від бабусі і вважає, що з бабусею буде краще її сину, так як він потребує постійного додаткового обстеження, що бабуся і робить. Свідок повідомила суду, що відповідач знає про розгляд судом справи про позбавлення її батьківських прав, вона плакала з цього приводу, але розуміє, що так буде краще для дитини. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є матір`ю позивача, суду повідомила, що мати дитини проживає за кордоном з вересня 2022 року. Так як дитина має певні психічні вади, а тому існують перешкоди доступу до лікаря психіатра, адже для огляду таким спеціалістом дитини, необхідна згода обох батьків дитини. Кожного разу, щоб потрапити до лікаря психіатра, батько вимушений звертатися до органу опіки та піклування для отримання такого дозволу. Фактичне перебування відповідача за межами України та відсутність дозволу матері на вчинення заходів медичного характеру щодо дитини, не сприяє якнайкращим інтересам дитини та зобов`язує батька і бабусю, з якою фактично проживає дитина, на докладання додаткових зусиль для організації лікувального та освітнього процесу в інтересах дитини. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами за місцем проживання позивача, суду повідомили, що батько опікується своїм сином, матеріально утримує його, але фактично дитина проживає з бабусею, так як батько є діючим військовослужбовцем. Дитина має вади здоров`я, а тому бабуся повністю опікується дитиною та слідкує за станом здоров`я онука, приводить його на консультації до лікарів. Хлопчик називає мамою свою бабусю [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача зазначив, що позов про позбавлення батьківських прав відповідача пов`язаний з необхідністю вирішення питань медичного та освітнього характеру, що стосуються дитини, враховуючи вади здоров`я хлопчика, і ці питання без згоди матері батьку вирішувати складно, а тому, якщо суд дійде висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, представник позивача, з метою усунення батьку перешкод у вирішенні питань щодо дитини в медичних та освітніх закладах, просив надати право позивачу одноособово вирішувати такі питання без згоди матері дитини, адже це відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Забезпечення найкращих інтересів дитини дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України "Про охорону дитинства", далі Закон). Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону). Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав як винятковий захід є істотним правовим наслідком як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21, провадження № 61-8918сво23. Згідно з частиною першою статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України" (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18грудня 2008 року у справі "Савіни проти України", заява № 39948/06). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України", заява № 31111/04, пункти 57, 58). Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на не добросовісних батьків, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 07листопада 2023 року у справі № 601/928/22. Судова практика щодо застосування статті 164 СК України є усталеною. Оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем не надано переконливих доказів свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками чи жорстокого поводження з дитиною. З огляду на приписи пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли батьки свідомо та умисно не здійснюють батьківських прав та ухиляються від їх виконання. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості зміни такої поведінки. Позбавлення батьківських прав позбавляє батька/матір спільного родинного життя з дитиною та не відповідає меті їх возз`єднання. Реалізація взаємного спілкування між матір`ю чи батьком і дитиною становить засадову складову сімейного життя у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У справі "Савіни проти України", рішення від 18 грудня 2008 року, заява № 39948/06, ЄСПЛ зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (пункт 49). У постанові від 04 квітня 2024 року у справі № 553/449/20, провадження № 61-2701св24, Верховний Суд вказав, що "…сімейні відносини мають "складний" характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини". Судом у даній справі не встановлено свідомого ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків стосовно виховання дитини, абсолютної байдужості матері до дитини (з урахуванням наявної у справі інформації про перерахування грошових коштів для дитини, що мати цікавиться станом здоров`я дитини у бабусі, з якою проживає її син), фактів заподіяння шкоди дитині, або того, що вона становила загрозу для здоров`я та розвитку сина. Відповідно до статті 81 ЦПК України доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі № 358/689/22, провадження № 61-13923св23). Слід зауважити, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу і залежить від специфіки обставин, які необхідно довести у конкретній справі. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України). Тлумачення частини шостої статі 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19, провадження № 61-1344св20. У висновку органу опіки, який є додатком до рішення виконкому Чернігівської міської ради № 648 від 04.12.2025, зазначено, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері, так і для дитини, тому доцільне до застосування лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності винної поведінки в діях батьків. Позбавлення батьківських прав впливає на усе подальше життя дитини, вона позбавляється рідної сім`ї. Позивач вказаний висновок органу опіки та піклування не спростував, підстав вважати його необґрунтованим не навів, висновок не є таким, що суперечить інтересам дитини. У даній справі судом не встановлено винної поведінки відповідача, тому немає підстав для позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої дитини. Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що якщо рішення не розв`язує конфлікту між сторонами або позивач після його ухвалення змушений знову звертатися до суду, таке рішення є знеціненим. Рішення має остаточно розв`язувати конфлікт між сторонами, щоб позивач не був змушений звертатися до суду повторно. Ефективний спосіб захисту має бути таким, що забезпечує реальне виконання вимог та усуває порушення права. При розгляді справи судом з`ясовано, що малолітній син сторін фактично перебуває під опікою батька та бабусі [PERSON] , дитина має вади здоров`я, а тому є потреба систематично звертатися до лікарів вузької спеціалізації, зокрема, лікаря психіатра, на що має бути згода обох батьків. Проте, відповідач проживає на території США, що ускладнює отримання згоди матері на вирішення важливих питань стосовно малолітнього сина сторін. Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що саме з цією обставиною виник спір про позбавлення відповідача батьківських прав. Система заходів щодо охорони дитинства в Україні включає забезпечення належних умов для гарантування безпеки, охорони здоров`я, навчання, виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, а також встановлення відповідальності юридичних і фізичних осіб (посадових осіб і громадян) за порушення прав і законних інтересів дитини, заподіяння їй шкоди (ст. 4 Закону України «Про охорону дитинства»). Суд враховує, що забезпечення найкращих інтересів дитини потребує дій та рішень, спрямованих на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я тощо, зокрема, у медичних та навчальних закладах, а тому, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, суд вважає за необхідне даним рішенням надати [PERSON] право одноособово вирішувати питання щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в медичних та навчальних закладах, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини до того часу, поки мати дитини [PERSON] перебуватиме за межами України. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed