Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

У листопаді 2025 року позивачка [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Дятел Володимир Іванович, звернулася до Хорошівського районного суду Житомирської області з позовом до Хорошівської селищної ради Житомирського району Житомирської області та Приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Толстіхіної Ніни Дмитрівни, в якому просить визнати за нею, [PERSON] , право власності на житловий будинок з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 07.02.2011 вона придбала у громадянина [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . Правочин було оформлено Договором купівлі-продажу, посвідченим Приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Толстіхіною Ніною Дмитрівною 07.02.2011 за реєстровим номером № 138. Позивачка вказує, що оригінал вказаного правовстановлюючого документа - Договору купівлі-продажу від 07.02.2011 - був нею втрачений внаслідок викрадення документів. З метою відновлення втраченого документа та реалізації своїх прав власника, [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Толстіхіної Н.Д. із заявою про видачу дубліката договору. Однак, листом № 40 від 19.02.2025 нотаріус повідомила про неможливість видачі дубліката у зв`язку з повною втратою паперового архіву нотаріуса внаслідок пожежі, що сталася 07.02.2017. Нотаріус роз`яснила позивачці, що у зв`язку зі знищенням архіву єдиним шляхом підтвердження права власності є звернення до суду. Також позивачка зверталася до Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, яке листом № 364 від 26.12.2024 надало ксерокопію втраченого договору з матеріалів інвентаризаційної справи, проте ця копія не є правовстановлюючим документом, що дає право на відчуження майна. Позивачка зазначає, що втрата оригіналу договору та фізичне знищення архіву нотаріуса унеможливлюють отримання дубліката в позасудовому порядку, що створює перешкоди у розпорядженні належним їй майном. Позивачка просить захистити її право власності шляхом його судового визнання. Відповідач-1 - Хорошівська селищна рада Житомирського району Житомирської області у судове засідання свого представника не направила. Через систему «Електронний суд» від представника селищної ради надійшла заява про розгляд справи без участі, в якій зазначено, що селищна рада позов визнає у повному обсязі. Відповідач-2 - Приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з`явилася. На адресу суду надійшов лист (відповідь) за вих. № 18 від 29.01.2026, в якому нотаріус повідомила, що надати оригінал договору або видати його дублікат не має можливості через повне знищення паперового архіву пожежею, яка відбулася 07.02.2017. Нотаріус проти задоволення позову не заперечувала та просила розглядати справу за її відсутності. Ухвалою судді Хорошівського районного суду Житомирської області від 01.12.2025 позовну заяву [PERSON] було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України (надання неякісної копії договору та відсутність доказів сплати судового збору) та надано строк для усунення недоліків. Після усунення позивачем недоліків, ухвалою судді Хорошівського районного суду Житомирської області від 19.12.2025 відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 14.01.2026. Судом визначено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Хорошівського районного суду Житомирської області від 14.01.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.02.2026. У судове засідання, призначене на 09.02.2026, з`явилися позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Дятел В.І., які підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та наявні у матеріалах справи докази. Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали заяви про розгляд справи без їх участі. У судовому засіданні 09.02.2026 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та, враховуючи складність справи, на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 244 ЦПК України, відклав ухвалення та проголошення судового рішення на 13.02.2026. Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, встановив наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що 07.02.2011 між [PERSON] (Продавець), від імені якого діяла [PERSON] , та [PERSON] (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу житлового будинку. Відповідно до п. 1 вказаного Договору, Продавець продав, а Покупець купив житловий будинок за номером [ADDRESS] області. Вказаний договір був посвідчений Приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Толстіхіною Н.Д. 07.02.2011 та зареєстрований в реєстрі за № 138. Правочин вчинено на спеціальних нотаріальних бланках (серія та номер бланків у наданій копії нерозбірливі, проте факт вчинення підтверджується іншими матеріалами справи). Згідно з п. 3 Договору, відчужуваний житловий будинок має загальну площу 59,8 кв.м, житлову площу 21,0 кв.м. До будинку належать надвірні будівлі: сарай (літ. Б), літня кухня (літ. В), вбиральня (літ. У), колодязь (літ. К), огорожа (№ 1). Відповідно до п. 4 Договору, продаж вчинено за 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок, які були сплачені Покупцем Продавцю до підписання договору. Встановлено, що право власності [PERSON] на вказаний будинок було належним чином зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 463410184 від 09.02.2026, в Реєстрі прав власності на нерухоме майно містяться відомості про об`єкт нерухомого майна: -Реєстраційний номер майна: 24869291. -Адреса: [ADDRESS] . -Відомості про власника: [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . -Форма власності: приватна, частка власності 1/1. -Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, реєстровий № 138, 07.02.2011, посвідчений Приватним нотаріусом Толстіхіною Н.Д. -Дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 06.01.2012. -Дата внесення запису: 06.01.2012. Суд також встановив, що попереднім власником будинку був [PERSON] , право власності якого було припинено 06.01.2012 у зв`язку з відчуженням майна на користь позивачки. Звертаючись до суду, позивачка посилається на втрату (викрадення) оригіналу правовстановлюючого документа - Договору купівлі-продажу від 07.02.2011. Судом досліджено лист приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Толстіхіної Н.Д. № 40 від 19.02.2025, адресований [PERSON] . У цьому листі нотаріус повідомляє, що видати дублікат договору купівлі-продажу житлового будинку від 07.02.2011 за реєстровим № 138 неможливо у зв`язку з повною втратою паперового архіву, причиною якої стала пожежа, що мала місце 07.02.2017. Нотаріус рекомендувала звернутися до суду. Зазначена обставина (знищення архіву) підтверджується також листом приватного нотаріуса Толстіхіної Н.Д. № 18 від 29.01.2026, який надійшов на адресу суду. У листі нотаріус підтверджує факт посвідчення договору, неможливість видачі дубліката через пожежу 07.02.2017 та не заперечує проти позову. На підтвердження змісту втраченого документа позивачка надала суду копію Договору, отриману нею з Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради (далі - КП «Житомирське ОМБТІ»). Згідно з листом КП «Житомирське ОМБТІ» № 364 від 26.12.2024, підприємство на заяву [PERSON] надало ксерокопії наявних в матеріалах інвентаризаційної справи документів, зокрема, Договору купівлі-продажу від 07.02.2011 року житлового будинку [ADDRESS] . Надана копія є фотокопією з архівного примірника БТІ і не має статусу дубліката нотаріального документа. Таким чином, між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо права власності на нерухоме майно, реалізація якого ускладнена втратою правовстановлюючого документа та неможливістю його відновлення у позасудовому порядку. Позиція відповідачів (визнання позову), викладена у заявах, оцінюється судом як така, що не суперечить закону та не порушує права третіх осіб. Визнання позову селищною радою та відсутність заперечень нотаріуса свідчать про відсутність спору про право по суті, та підтверджують, що звернення до суду є вимушеним заходом формалізації права за відсутності документа. Аргументи позивача щодо необхідності судового захисту через неможливість відновлення документа в інший спосіб знайшли своє повне підтвердження в матеріалах справи. Вирішуючи спір, суд керується Конституцією України, Цивільним кодексом України (ЦК України) та процесуальним законодавством. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У даній справі позивачка набула право власності на підставі правочину - договору купівлі-продажу, що є правомірною підставою набуття права власності. Правомірність набуття підтверджується державною реєстрацією права, здійсненою у 2012 році. Проблематика справи полягає у втраті документа, що посвідчує це право, та неможливості його відновлення. Загальні засади захисту цивільних прав визначені статтею 15 ЦК України, згідно з якою кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Спеціальною нормою, що регулює визнання права власності, є стаття 392 ЦК України. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, законодавець прямо передбачив можливість звернення до суду з позовом про визнання права власності у випадку втрати правовстановлюючого документа. При цьому, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України у випадку втрати документа є неможливість його відновлення у позасудовому порядку. Відповідно до статті 53 Закону України «Про нотаріат», у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія, видається дублікат втраченого документа. Видача дубліката є способом відновлення документа, який має юридичну силу оригіналу. Однак, як встановлено судом, архів приватного нотаріуса Толстіхіної Н.Д. знищено пожежею. Фізична відсутність архівного примірника договору унеможливлює виконання нотаріусом вимог ст. 53 Закону України «Про нотаріат» щодо видачі дубліката. Отже, обраний позивачкою спосіб захисту - визнання права власності в судовому порядку - є ефективним, належним та єдиним можливим в умовах, що склалися. Відповідачами у даній справі визначено Хорошівську селищну раду (як орган місцевого самоврядування, на території якого знаходиться нерухоме майно та земельна ділянка під ним) та приватного нотаріуса (як особу, яка посвідчувала договір та була зберігачем архіву). Такий суб`єктний склад відповідачів є належним для даної категорії справ, оскільки визнання права власності судом має бути адресоване тим суб`єктам, які потенційно можуть оспорювати право або компетенція яких зачіпається. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Втім, позивачка у позовній заяві зазначила, що понесла судові витрати, але вимог про їх стягнення з відповідачів або повернення з бюджету не заявляла. У прохальній частині позову питання розподілу витрат не порушується. Беручи до уваги, що спір виник не внаслідок неправомірних дій відповідачів (Хорошівська селищна рада не порушувала прав позивачки, а неможливість видачі дубліката нотаріусом викликана обставинами непереборної сили), а також враховуючи позицію сторони позивача, яка не наполягає на стягненні витрат, суд вважає за доцільне залишити судові витрати за позивачкою. На підставі викладеного,

Outcome: approved