Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 21 липня 2024 року відповідач уклав кредитний договір №00-9865297 з ТОВ «МАКС КРЕДИТ» у формі електронного документу з використанням електронного підпису, зазначив свої персональні дані, отримав грошові кошти у розмірі 8 050,00 грн. Відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання щодо повернення коштів, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до договору факторингу від 17 лютого 2025 року позивач прийняв право вимоги первісного кредитора до відповідача за цим кредитним договором. Просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 26 726,00 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2025 року справа за даним позовом передана до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за територіальною підсудністю. 16 грудня 2025 року вищевказана цивільна справа надійшла до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. 19 грудня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Витребувано докази. 14 січня 2026 року надійшли витребувані докази. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. У судове засідання сторони не викликались. Представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач відзив не направив. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. ст. 280 - 281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду цієї справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 21 липня 2024 року між [PERSON] та ТОВ «МАКС КРЕДИТ» укладено електронний договір кредитної лінії №00-9865297. За цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії на платіжну карту [NUMBER] , зазначену відповідачем в договорі, в розмірі кредитного ліміту на суму 7 000 грн 00 коп. строком на 360 днів. Стандартна процентна ставка - 1,45 % на день. Відповідн до п.1.4 Договору позичальник зобов`язаний оплатити проценти в періодичну дату оплати процентів, а саме: на «15» серпня 2024 року, та на кожний 25 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом Строку дії кредитної лінії (Строку кредитування). Відповідно до п.1.6 Договору Кредитодавець одноразово нараховує Комісію за надання кредиту у розмірі 15,00 % від суми кредиту, що складає 1 050,00 грн. Позичальник підписав графік платежів та паспорт споживчого кредиту до договору №00-9865297. Згідно із повідомлення ТОВ «ПРОФІТГІД" 21 липня 2024 року [PERSON] здійснено переказ коштів у розмірі 7 000,00 грн, відповідно до договору №00-9865297 на платіжну карту № [NUMBER] . Із виписки по рахунку відповідача у АТ КБ "ПРИВАТБАНК" за період з 21 липня 2024 року по 26 липня 2024 року видно, що 21 липня 2024 року було зарахування переказу на суму 7 000,00 грн. Фінансовий номер - [NUMBER] . Платіжна картка - №5457082514205116. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ "МАКС КРЕДИТ" станом на 17 лютого 2025 року заборгованість відповідача становила 30 226,00 грн, з яких: 8 050,00 грн заборгованість за тілом кредиту з урахуванням комісії, 18 676,00 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 3 500, 00 грн - штрафні санкції. 17 лютого 2025 року між ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та ТОВ "МАКС КРЕДИТ" укладено договір факторингу №17022025-МК, відповідно до умов якого позивачу відступлене право грошової вимоги до боржників, у тому числі до відповідача за кредитним договором №00-9865297 . Із Реєстру боржників №1 від 17 лютого 2025 року видно, що від до позивача перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №00-9865297. Розмір заборгованості на момент відступлення права вимоги становив 30 226,00 грн (запис в реєстрі - 1304). З наданої позивачем виписки з особового рахунку відповідача за період з 17 лютого 2025 року по 01 жовтня 2025 року встановлено, що заборгованість за кредитним договором №00-9865297 становить 30 226,00 грн, з яких: 8 050,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 18 676,00 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 3 500, 00 грн - штрафні санкції. Зміст спірних правовідносин. Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до пункту 6 частини 1 цієї статті Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» частиною 5, якою встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Законом України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VIII законодавець залишив за банком можливість встановлення комісії під час укладення кредитних договорів. Висновок суду. Судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем кредитного договору з первісним кредитором, порушення ним взятих на себе зобов`язань, ознайомлення і згода відповідача з умовами кредитного договору, набуття позивачем права вимоги до відповідача за цим договором. Відповідачем порушувались умови кредитного договору, кошти на повернення кредиту не сплачувались належним чином, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідач відзив на позов та будь-яких доказів на спростування суми заборгованості перед позивачем у зазначеному розмірі не надав. Суд зазначає, що кредитний договір укладено 21 липня 2024 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Денна процентна ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладення договору. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 22 квітня 2024 року - денна ставка не більше 1,5 %, з 20 серпня 2024 року - денна ставка не більше 1 %. Відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Тобто, нарахування денної процентної ставки в більшому розмірі ніж визначено в перехідних положеннях є неправомірним. Отже, згідно вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» денна ставка відсотків має бути не більше 2,5 % за період з 21 липня 2024 року по 19 серпня 2024 року, кредитодавцем дотримано, а тому розмір процентів, який підлягає стягненню з [PERSON] за цей період, становить 3 045,00 грн. В той же час, з 20 серпня 2024 року по 17 лютого 2025 року денна ставка має бути не більше 1 % , тому суд проводить власний розрахунок. Отже, за період з 20 серпня 2024 року по 17 лютого 2025 року розмір процентів становить 12 740,00 грн (7 000,00 грн х 1% = 70,00 грн; 182 дні х 70,00 грн = 12 740,00 грн). Зважаючи на викладене, позовні вимоги про стягнення відсотків за кредитним договором підлягають частковому задоволенню у розмірі 15 785,00 грн. В той же час, кредитний договір укладено під час дії воєнного стану (в 2024 році), отже на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України. Тому нарахування позивачем неустойки за кредитним договором у розмірі 3 500,00 грн є неправомірним, а відтак задоволенню не підлягає. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: стягненню з відповідача заборгованості за договором кредитної лінії №00-9865297 від 21 липня 2024 року у розмірі 23 835,00 грн, що складається із: заборгованості за основною сумою боргу - 7 000,00 грн, заборгованості за відсотками - 15 785,00 грн, комісії - 1 050,00 грн. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2 160,36 грн. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. Як передбачено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, в його рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до Постанови Верховного суду від 11 листопада 2021 року у справі№922/449/21 витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Розмір здійснених позивачем витрат на правничу допомогу підтверджується належними доказами, зокрема: договором про надання правничої допомоги від 10 вересня 2025 року, додаткою угодою до нього за №25770866057 від 11 вересня 2025 року, актом прийому-передачі наданих послуг від 01 жовтня 2025 року.Клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу та будь-яких доказів їх неспівмірності від відповідача не надійшло. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, відсутність заперечень відповідача, з останього на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 242,80 грн. З огляду на викладене вище,

Outcome: partial