Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, яким просить визнати недійсним та скасувати договір № 11/12/15-1 від 11.12.2015 року, який укладений між ТОВ «Альянс фінанс» та [PERSON] про відступлення права вимоги за кредитним договором № 172/2-11 від 28.04.2011 року та нотаріально посвідчений договір № 2399 від 11.12.15р., про відступлення права вимоги за договором забезпечення іпотечним договором № 1223 від 28.04.11р. Визнати недійсним та скасувати договір б/н від 22.03.2016р., укладений між ТОВ «Альянс фінанс» та [PERSON] , про відступлення права вимоги за кредитним договором №115/1-11 від 18.03.11р. Також просив суд, визнати недійсним та скасувати набуття [PERSON] права власності на майно, що належить [PERSON] та є предметом іпотеки, визначене іпотечним договором за реєстровим номером 1223 від 28.04.11р., а саме: - земельна ділянка площею 0,027га, кадастровий номер 5122783200:02:001:2149, РНОНМ 944029451227, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , індексний номер 29984209, що була проведена 09.06.2016 18:34:11 - земельна ділянка площею 0,0492га, кадастровий номер 5122783200:02:001:0362, РНОМН 943996151227, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , індексний номер 29983760, що була проведена 09.06.2016 18:05:09, - житловий будинок загальною площею 338,8 кв.м., РНОМН 943902151227, що знаходиться за адресою [ADDRESS] індексний номер 29969587, що була проведена 09.06.2016 11:07:33. Окрім того, просив суд визнати недійсним та скасувати договір дарування, серія та номер: 84, виданий 17.01.2019р. за яким [PERSON] безоплатно передала [PERSON] у власність житловий будинок загальною площею 338,8 кв.м., РНОМН 943902151227, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , визнати недійсним та скасувати договір дарування, серія та номер: 85, виданий 17.01.2019р. за яким [PERSON] безоплатно передала [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,0492га, кадастровий номер 5122783200:02:001:0362, РНОНМ 943996151227, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Окрім того, просив суд визнати недійсним та скасувати договір дарування, серія та номер: 86, виданий 17.01.2019р. за яким [PERSON] безоплатно передала [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,027га, 5122783200:02:001:2149, РНОНМ 944029451227, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Визнати недійсним та скасувати договір іпотеки № PL 19-382/500 від 07.06.2019р. за яким [PERSON] передала в іпотеку АТ «ОТП Банк»: - земельну ділянку площею 0,027га, кадастровий номер 5122783200:02:001:2149, РНОНМ 944029451227, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , - земельну ділянку площею 0,0492га, кадастровий номер 5122783200:02:001:0362, РНОМН 943996151227, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , - житловий будинок загальною площею 338,8 кв.м., РНОМН 943902151227, що знаходиться за адресою [ADDRESS] як забезпечення виконання ТОВ «ТТ» обов`язків за договором про надання банківських послуг, серія та номер: CR 19-193/500-2, від 07.06.2019р. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що Заочним рішенням Київського районного суду м.Одеси від 06.02.24 року у справі №947/16988/22 за цивільним позовом [PERSON] до ТОВ «Альянс фінанс», [PERSON] , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М., [PERSON] та [PERSON] про визнання договору відступлення права вимоги недійсним та скасування реєстрації права власності на предмет іпотеки було повністю задоволено позовні вимоги позивачки де серед інших було визнано недійсним та скасовано договір б/н від 22.03.2016р., укладений між ТОВ «Альянс фінанс» та [PERSON] , про відступлення права вимоги за кредитним договором №115/1-11 від 18.03.11р. та договір №11/12/15-1 від 11.12.2015р., укладений між ТОВ «Альянс фінанс» та [PERSON] , про відступлення права вимоги за кредитним договором №172/2-11 від 28.04.11р. Позивач, зазначає, що Кредитний договір № 115/1-11 від 18.03.11р був укладений між [PERSON] та первинним кредитором - Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Порто Франко». 16.03.2016 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Порто - Франко» та ТОВ «Альянс фінанс» був укладений договір № 7 про відступлення права вимоги, в тому числі і за кредитним договором № 115/1-11, укладеним з [PERSON] 22.03.16 року між відповідачем 3 ТОВ «Альянс фінанс» та [PERSON] , був укладений договір б/н про відступлення права вимоги за кредитним договором № 115/1-11. Кредитний договір №172/2-11 від 28.04.11р. був укладений між [PERSON] та первинним кредитором - Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Порто Франко». За даним кредитним договором позивач, [PERSON] , як власник: -земельної ділянки площею 0,027га, кадастровий номер 5122783200:02:001:2149, РНОНМ 944029451227, що знаходиться за адресою [ADDRESS] -земельної ділянки площею 0,0492га, кадастровий номер 5122783200:02:001:0362, РНОМН 943996151227, що знаходиться за адресою [ADDRESS] -житлового будинку загальною площею 338,8 кв.м., РНОМН 943902151227, що знаходиться за адресою [ADDRESS] забезпечив виконання умов кредитного договору № 172/2-11 від 28.04.11р. шляхом укладення договору іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Задорожнюк В.К. 28.04.11р. за реєстровим номером 1223. Позивач стверджує, що договори укладені між ПАТ АБ «Порто - Франко» та ТОВ «Альянс Фінанс», про відступлення прав вимоги за кредитним договором №115/1-11 від 18.03.2011р. та № 172/2-11 від 28.04.2011 року, за своєю природою є договорами факторингу. З огляду на таке, Позивач вважав, що наступне відступлення прав вимоги від ТОВ «Альянс Фінанс» до [PERSON] за договором б/н від 22.03.2016р. про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 115/1-11 та договором № 11/12/15-1 від 11.12.15р. про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 172/2-1 суперечить чинному законодавству і тому договір б/н від 22.03.2016р. та №11/12/15 від 11.12.2015 року про відступлення прав вимоги за даним кредитним договором від ТОВ „Альянс Фінанс" до [PERSON] підлягає скасуванню. Представник позивача у раніше проведених судових засіданнях заявлені позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі, посилаючись на підстави викладені у позовній заяві. Представник відповідача Міхальової Н.Г. у судовому засіданні у задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у письмових поясненнях, що містяться в матеріалах справи. Інші учасники справи, у судове засідання не з`вилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи наявне відповідне зворотне поштове повідомлення, заяв про відкладення розгляду справи, відзиву та/або заперечень на позов до суду не подали, у зв`язку із чим суд вважає можливим розгляд справи за відсутності належним чином повідомлених сторін по справі. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). При цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Ухвалою Доброславського районного суду Одеської області від 13.10.2025 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Розглянувши доводи позову, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного: Судом встановлено, що між ПАТ «ПОРТО-ФРАНКО» та [PERSON] , 18.03.2011 року було укладено Кредитний договір №115/1-11 та додатки до нього, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит 240 000 гривень, зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 25% річних та інші платежі щомісячно в строк до 17.05.2011 року. В забезпечення виконання зобов`язнь за Кредитним договором № 115/1-11 від 18.03.2011 року між ПАТ «ПОРТО-ФРАНКО» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір. Судом встановлено, що між ПАТ «ПОРТО-ФРАНКО» та [PERSON] , 28.04.2011 року, було укладено Кредитний договір №172/2-11, відповідно до якого було надано кредит в розмірі 1 200 000 гривень, зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 25% річних та інші платежі щомісячно з кінцевим терміном сплати 26 квітня 2013 року. В забезпечення виконання зобов`язань по Кредитному договору, було укладено договір іпотеки. Суд приймає до уваги, що Велика палата Верховного суду у справі № 906/1174/18 року висловила правову позицію у питанні розмежування понять факторингу та відступлення прав вимоги, та можливості фізичної особи бути кредитором. ВП ВС у Постанові від 16.03.2021 року у справі № 906/1174/18 року виснувала наступне: «Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно зі статтею 1048 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо сума, одержана фактором від боржника, виявилася меншою від суми боргу клієнта перед фактором, який забезпечений відступленням права вимоги, клієнт зобов`язаний сплатити факторові залишок боргу. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1, пункту 11 частини першої статті 4 Закону № 2664-ІІІ фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг вважається фінансовою послугою. Згідно з частиною першою статті 6 Закону № 2664-ІІІ фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін. Відповідно до глави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу. Отже, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом № 2664-ІІІ умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги. З наведеного вбачається, що договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються. Вирішуючи виключну правову проблему щодо розмежування правочину відступлення права вимоги та договору факторингу, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що слід виходити з наведених вище суттєвих ознак указаних договорів, які відрізняють договір відступлення права вимоги від договору факторингу. Так, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу. Якщо укладений договір відступлення права вимоги містить умови, які притаманні виключно договору факторингу, або навпаки, то суд має з`ясувати, який саме договір укладений сторонами, з урахування всієї сукупності його суттєвих ознак. Згідно зі статтею 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Відповідно до частини першої статті 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватись з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 ЦК України. Отже, відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути обумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не свідчить про наявність фінансової послуги, яка надається новим кредитором попередньому. Зміст зобов`язання, у якому відступається право вимоги (оплата за поставлений товар, надану послугу, повернення наданих коштів тощо), не впливає на оборотоздатність цього майнового права, тому не має вирішального значення для відмежування договору відступлення права вимоги від договору факторингу». Повертаючись до цієї справи, суд першої інстанції встановив, що первісний кредитор ПАТ «ПОРТО-ФРАНКО» був позбавлений банківської ліцензії, перебував у процедурі ліквідації, з 30.01.2015 - 18.10.2019 року, ця інформація є у відкритому доступі. Первісний кредитор реалізовував свої активи з метою розрахунку зі своїми кредиторами. Предметом спірного договору є відступлення прав вимог за плату (купівля-продаж). Метою укладення цього договору є отримання банком коштів для розрахунку зі своїми кредиторами у процедурі ліквідації. З урахуванням правових висновків Великої палати Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов до висновку, що за своєю правовою природою спірний договір є договором купівлі-продажу майнового права, укладеним банком під час розпродажу активів у процедурі ліквідації з метою розрахунку з кредиторами, тому не може бути віднесений до договорів факторингу. Велика Палата Верховного Суду у Постанові у справі № 906/1174/18 від 16.03.2021 року відступила від загального висновку, сформульованого у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 конкретизувавши цей висновок так, що відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої палати Верховного суду від 08.06.2021 року по справі № 346/1305/19. З урахуванням вказаної вище правової позиції, чітко вбачається, Договір відступлення прав вимоги укладений між ТОВ «Альянс Фінанс» і [PERSON] не є договором факторингу, оскільки за своєю правовою природою спірний договір є договором купівлі-продажу майнового права. Суд вважає за необхідне, застосувати до спірних правовідносин норми права викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 906/1174/18 від 16.03.2021 року та у Постанові Великої палати Верховного суду від 08.06.2021 року по справі № 346/1305/19. Одночасно суд, враховує, Постанову Верховного суду від 22 грудня 2021 року по справі № 520/7622/18, яка була прийнята за результатами розгляду справи, у даних правовідносинах. Також, суд приймає до уваги, що заочним рішення Київського районного суду м. Одеси від 06.02.2024 року по справі № 947/16988/22 визнано недійсним та скасовано договір б/н від 22.03.2016 р., укладений між ТОВ «Альянс Фінанс» та [PERSON] , про відступлення права вимоги за кредитним Договором №115/1-11 від 18.03.11 р. позов задоволений. Однак, Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.09.2025 року по справі № 947/16988/22 відкрито апеляційне провадження на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2024 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, про безпідставність посилання Позивача на рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2024 року по справі № 947/16988/22, яке не набрало законної сили. Тому суд не знаходить правових підстав для задоволення позову. Судові витрати слід віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed