Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Короткий виклад позиції позивача та відповідача. ТОВ «Факторинг Партнерс» (надалі позивач) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] (надалі відповідачка) про стягнення заборгованості за договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.09.2021 в особистому кабінеті на офіційному вебсайті ТОВ «Мілоан» відповідач подав заявку на отримання кредиту № 3180126. До укладення кредитного договору відповідач отримав його проект в електронному вигляді в особистому кабінеті, ознайомився з ним, після чого уклав договір про споживчий кредит № 3180126 від 10.09.2021 з ТОВ «Мілоан». Відповідачу були перераховані кредитні кошти в сумі 12000,00 грн, однак за час дії договору відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання в частині виконання договірних відносин. 26.07.2024 згідно з умовами договору факторингу № 26-07/2024, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором № 3180126 від 10.09.2021 на користь позивача -ТОВ «Факторинг Партнерс». Відповідно до договору факторингу сума боргу відповідача перед новим кредитором - позивачем, становить 19603,15 грн, із якої: заборгованість за тілом кредиту - 7452,00 грн; заборгованість за відсотками - 11551,15 грн, заборгованість за комісією - 600,00 грн. За таких обставин, покликаючись на положення Цивільного кодексу України, позивач просить стягнути із відповідача на його користь суму заборгованості за кредитним договором у розмірі - 19603,15 грн, понесені судові витрати у виді судового збору у розмірі 2422,40 грн, витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн. Відповідач відзив на позовну заяву не надав. Рух справи в суді першої інстанції та процесуальні рішення. 27.06.2025 позивач ТОВ «Факторинг Партнерс» скерувало до Чорнобаївського районного суду Черкаської області через систему "Електронний суд" позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30.06.2025 позовна заява прийнята суддею до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначений розгляд справи. Заочним рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 09.09.2025 задоволені позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Стягнуто із [PERSON] на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за Договором про споживчий кредит № 3180126 від 10.09.2021, укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , у сумі 19 603,15 грн, із якої: заборгованість за тілом кредиту 7 452,00 грн; заборгованість за відсотками 11 551,15 грн, заборгованість за комісією - 600,00 грн; стягнуто судові витрати в сумі 11 422,40 грн, із яких: 2 422,40 грн - витрати по сплаті судового збору, 9 000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу. 05.12.2025 від представника відповідача адвоката Поліщук А.Ю. до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення суду. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25.12.205 поновлено відповідачу [PERSON] строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 09.09.2025 у цивільній справі № 709/1330/25; задоволено заяву про перегляд заочного рішення; скасовано вказане рішення та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі. Крім цього, 16.02.2025 до суду від представника позивача Сердійчук Я.Я. надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся за відомими суду засобами зв`язку. 11.02.2026 та 16.02.2026 від представника позивача адвоката Поліщука А.Ю. надійшла заява, згідно якої він вказує про визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог. Просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу позивача, розгляд справи превести без їх участі. Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлення про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Оскільки судом вжиті вимоги закону щодо повідомлення сторін про розгляд справи, вони вважають такими, що належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі, суд постановив ухвалу із внесенням до протоколу судового засідання про проведення розгляду справи за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Вирішуючи питання про прийняття визнання позову відповідачем, суд виходить з наступного. За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Проте, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону (наприклад, відповідач визнає безпідставний позов) або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (наприклад, малолітніх або недієздатних), суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторона посилалася як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, ураховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 10.09.2021 відповідачем в особистому електронному кабінеті заповнена Анкета-заява на кредит № 3180126, відповідно до якої відповідач подав заяву на отримання кредиту в сумі 12000,00 грн., строк кредиту - 30 днів з 10.09.2021; дата повернення кредиту - 10.10.2021; сума повернення 14868,00 грн. Проценти за користування кредитом - 2268,00 грн нараховуються одноразово за ставкою 0,63 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, комісія за надання кредиту - 600,00 грн (а.с. 7). За результатами розгляду анкети-заяви було прийнято рішення про погодження надання грошових коштів у кредит. 10.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладений Договір про споживчий кредит № 3180126 (індивідуальна частина) (а.с. 8-12). Згідно з п. 1.1 вказаного Договору, кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній в п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Відповідно до п. 1.2. зазначеного Договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 12000,00 гривень у валюті: Українська гривня. Згідно з п. 1.3. вказаного Договору, кредит надається строком на 30 днів з 10.09.2021 (строк кредитування). Відповідно до п. 1.4. зазначеного Договору, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користуванням кредитом (дата платежу) 10.10.2021. Згідно з пп. 1.5.2., п. 1.6., 1.7. вказаного Договору, проценти за користування кредиту - 2268,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,63 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова процентна ставка за користування кредитом 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; тип процентної ставки - фіксована; особливості нарахування процентів визначені п. 2.2., 2.3. цього Договору. Згідно з п. 2.1. вказаного Договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Відповідно до п. 3.2.6. зазначеного Договору, кредитодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника. Згідно з п. 6.1. зазначеного Договору, цей кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Відповідно до п. 6.3. вказаного Договору, приймаючи пропозицію товариства про укладання цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів). Крім цього, суду було надано графік платежів за договором про споживчий кредит № 3180126 (а.с. 13) та паспорт споживчого кредиту № 3180126 (а.с. 14-19), із якими був ознайомлений відповідач. Згідно з квитанцією (ID платежу 1759787806) від 10.09.2021 ТОВ «Мілоан» перерахував відповідачу кошти за договором № 3180126 у сумі 12000 грн. (а.с. 21). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого стороною позивача, заборгованість відповідача за Договором про споживчий кредит № 3180126 від 10.09.2021 складає 19603,15 грн, із якої: заборгованість за тілом кредиту - 7452,00 грн; заборгованість за відсотками - 11551,15 грн, заборгованість за комісією - 600,00 грн (а.с. 24). Отже, ТОВ «Мілоан» належним чином виконало умови Договору про споживчий кредит № 3180126 від 10.09.2021 та перерахувало відповідачу кошти в обумовленому розмірі на банківський рахунок, який вказаний останнім в кредитному договорі. Натомість, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, унаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 19603,15 грн. Доказів погашення відповідачем указаної заборгованості за кредитним договором матеріали справи не містять. 26.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» був укладений Договір факторингу № 26-07/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» зобов`язалося відступити ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а ТОВ «Факторинг Партнерс» зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Мілоан» за плату на умовах, визначених цим Договором (а.с. 25-30). Відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру боржників від 26.07.2024 ТОВ «Мілоан» передало, а ТОВ «Факторинг Партнерс» прийняло Реєстр боржників, зокрема, щодо наявної у відповідача заборгованості (а.с. 36, 37-39, 40). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Положеннями статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ст. 625 ЦК України унормовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Нормами ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Статтею 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Суд дослідивши надані позивачем докази дійшов висновку, що позивачем надано належні і допустимі докази укладення із ТОВ «Мілоан» 10.09.2021 Договору про споживчий кредит № 3180126 та виконання позикодавцем умов договору шляхом надання кредиту в розмірі 12000 грн 00 коп, отримання відповідачем цих кредитних коштів. Разом з тим, ці обставини визнані та не заперечуються представником відповідача. Виходячи з оплатного характеру кредитних договорів, суд дійшов висновку, що умови кредитного договору про сплату відсотків за користування кредитом та комісії є справедливими, не призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договорів, оскільки пункти договорів про розміри кредиту та відсоткової ставки, комісії погоджено за домовленістю сторін. Суд приймає розрахунок заборгованості, наданий стороною позивача, вважає його таким, що підтверджує суми, які підлягають стягненню у зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань. Разом з тим, ці обставини визнані та не заперечуються представником відповідача. Також суд дійшов висновку про надання позивачем достатніх та достовірних доказів про набуття ним права вимоги до відповідача за Договором про споживчий кредит № 3180126. Разом з тим, ці обставини визнані та не заперечуються представником відповідача. У порушення умов Договору відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, а тому в останнього виникла заборгованість за Договором про споживчий кредит № 3180126 від 10.09.2021 в сумі 19603,15 грн, із якої: заборгованість за тілом кредиту - 7452,00 грн; заборгованість за відсотками - 11551,15 грн, заборгованість за комісією - 600,00 грн, яку слід стягнути на користь позивача. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача. Оскільки до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов, при подачі позову до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 0531270107 від 20.06.2025 (а.с. 62), а суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви, то позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову в розмірі 1 211,20 грн та стягнути з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків судового збору в розмірі 1 211,20 грн. Вирішуючи питання про стягнення із відповідача на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн, суд зазначає таке. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Згідно з ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження N 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду представником позивача надано: договір № 02-07/2024 від 02.07.2024, укладений між ТОВ «Факторинг Партнерс» як клієнтом та АО «Лігал Ассістанс» (а.с. 48-50), заявку на надання юридичної допомоги № 599 від 01.05.2025 (а.с. 53), витяг з акту № 11 про надання юридичної допомоги від 30.05.2025 (а.с. 54). У розумінні положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Однак, при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Указаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд звертає увагу на те, що розгляд малозначних справ проводиться в порядку спрощеного позовного провадження на виконання вимог, визначених ч. 4 ст. 19 ЦПК України, так як ця категорія справ потребує швидкого вирішення в силу закону. Тому,

Outcome: approved