Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

У вересні 2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Воропай Т.І. звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , про поділ спільного майна. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.12.2014 року. Рішенням Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 15.08.2024 року у справі №367/6227/24 шлюб між сторонами розірвано. Під час перебування у шлюбі у сторін народилися двоє малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем у Швеції. Протягом періоду перебування у шлюбі сторони набули у власність: -Садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 96,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . -Земельну ділянку з кадастровим номером 3222485200:05:001:5444, площею 0,0500 га, що знаходиться за адресою Київська обл., Бучанський р-н, Михайлівськ-оРубежівська сільська рада, на якій розташований садовий будинок. -Земельну ділянку з кадастровим номером 3220884400:08:002:0377, площею 0,12 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський р-н, Кучаківська сільська рада, цільове призначення земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва. -Автомобіль марки Honda, модель Accord, 2017 року випуску, який був зареєстрований за Відповідачем 13.08.2021 року та відчужений ним без відома та згоди Позивача 03.07.2024 року. -Автомобіль марки Honda, модель Accord, 2016 року випуску, який був зареєстрований за Відповідачем 11.02.2022 року та відчужений ним без відома та згоди Позивача 25.10.2022 року. Також зазначає, що в період перебування сторін в шлюбі, відповідач без її погодження здійснив оплату будівництва квартири, загальною площею 37,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку було зареєстровано за матір`ю відповідача - [PERSON] , яка 12.05.2023 року подарувала квартиру Відповідачу. Стверджує, що спірні автомобілі відповідач відчужив без її відома та згоди, а грошові кошти, одержані від їх продажу витратив не в інтересах сім`ї, оскільки у період їх продажу позивач із дітьми перебувала за кордоном та жодних грошових коштів від відповідача на її рахунок не надходило. Зазначає, що у зв`язку з відчуженням відповідачем автомобілів їх реальний поділ, без визначення грошової компенсації на її користь є неможливим. Земельна ділянка в с. Михайлівка-Рубежівка з розташованим на ній садовим будинком є неподільним цілісним об`єктом нерухомості та разом із земельною ділянкою у Бориспільському районі, зареєстровані за відповідачем, перебувають у його володінні та користуванні, у зв`язку з чим вважає поділ вказаного майна, шляхом виділення ідеальних часток (по 1/2 частині кожному з подружжя) не вирішить спору між сторонами, оскільки фактично майно й надалі перебуватиме у володінні та користуванні відповідача, тоді як позивач буде формальним співвласником. Враховуючи наведене, позивач просить суд: Визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на майно: - Садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 96,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2625200932080); - Земельну ділянку з кадастровим номером 3222485200:05:001:5444, площею 0,0500 га, що знаходиться за адресою Київська обл., Бучанський р-н, Михайлівсько-Рубежівська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2238816232224); - Земельну ділянку з кадастровим номером 3220884400:08:002:0377, площею 0,12 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський р-н, Кучаківська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1713659632208). Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію ринкової вартості 1/2 частини: -Садового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 96,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2625200932080) та земельної ділянки з кадастровим номером 3222485200:05:001:5444, площею 0,0500 га, що знаходиться за адресою Київська обл., Бучанський р-н, Михайлівсько-Рубежівська сільська рада, на якій розташований садовий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2238816232224), у розмірі 1 928 200, 00 (один мільйон дев`ятсот двадцять вісім тисяч двісті гривень нуль копійок), що є еквівалентом 46 800 дол. США. -Земельної ділянки з кадастровим номером 3220884400:08:002:0377, площею 0,12 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський р-н, Кучаківська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1713659632208), у розмірі 207 000, 00 (двісті сім тисяч гривень нуль копійок), що є еквівалентом 5 025 дол. США. -Транспортного засобу марки Honda, модель Accord, 2017 року випуску, у розмірі 377 961, 50 (триста сімдесят сім тисяч гривень п`ятдесят копійок), що є еквівалентом 9 210 дол. США. -Транспортного засобу марки Honda, модель Accord, 2016 року випуску, у розмірі 351 327, 00 (триста п`ятдесят одна тисяча триста двадцять сім гривень нуль копійок), що є еквівалентом 8 561 дол. США. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину грошових коштів, які були внесені на виконання Договору №1/2018 про спільну діяльність (простого товариства) у будівництві багатоквартирних житлових будинків по вулиці Університетській у місті Ірпінь від 06.08.2018 року та Додаткової угоди №210-1 від 13.10.2020 року, що підписана між ТОВ «Ірпінь Центр Парк» та [PERSON] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. 09.10.2024 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області позовну заяву залишено без руху. 22.10.2024 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Вирішено питання про витребування доказів. 09.04.2025 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано докази від Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві. Від представника Відповідача адвоката Єрмака Олега Віталійовича надійшла заява про часткове визнання позову, в якій він зазначав, що Відповідач з позовними вимогами погодився частково, визнає позов в частині правомірності заявлених вимог про поділ спільного майна подружжя, проте пропонує власний варіант поділу спільного майна, з урахуванням обсягу набутого майна, використання грошових коштів, отриманих від продажу рухомого майна, та майнового стану Відповідача, а саме: 1. Визнати за позивачем, [PERSON] право власності на 1/2 частину садового будинку загальною площею 96, 2 кв. м., що розташований за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки загальною площею 0, 0500 га кадастровий номер: 3222485200:05:001:5444, цільове призначення 01.05. для індивідуального садівництва; ринкова вартість об`єкту оцінки становить 3 856 400 (три мільйони вісімсот п`ятдесят шість тисяч чотириста) гривень 00 копійок, що є еквівалентом 93 600 (дев`яносто три тисячі шістсот) доларів США по курсу НБУ. 2. В рахунок компенсації вартості транспортного засобу HONDA ACCORD 2017 року випуску, 2356 см3 об`єм двигуна передати у власність позивачу належну відповідачу 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0, 1200 га, кадастровий номер: 3220884400:08:002:0377, цільове призначення 01.05. для індивідуального садівництва, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільський р-н, Кучаківська сільська рада, ринкова вартість об`єкту оцінки становить 414 000 (чотириста чотирнадцять тисяч) гривень 00 копійок, що є еквівалентом 10 050 (десять тисяч п`ятдесят) доларів США по курсу НБУ, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартості частки в транспортному засобі та земельної ділянки в розмірі 84 437 гривень, 085 коп. 3. Право власності [PERSON] на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,1200 га, кадастровий номер: 3220884400:08:002:0377, цільове призначення 01.05. для індивідуального садівництва, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільський р-н, Кучаківська сільська рада - припинити. 4. Визнати за [PERSON] РНОКПП: [NUMBER] , право власності на 1/2 частину садового будинку загальною площею 96, 2 кв. м., що розташований що розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки, загальною площею 0, 0500 га кадастровий номер: 3222485200:05:001:5444, цільове призначення 01.05. для індивідуального садівництва; що розташований за адресою: [ADDRESS] . 6. 5. В задоволенні інших позовних вимог - відмовити. В обґрунтування заяви зазначає, що Відповідач вважає вимогу про компенсацію грошових коштів, внесених на будівництво квартири [ADDRESS] не обґрунтованою, через відсутність доказів здійснення ним відповідних платежів. Щодо компенсації вартості 1/2 частини проданого транспортного засобу Honda Accord 2016 року випуску, Відповідач зазначає, що вказаний транспортний засіб був проданий в шлюбі, а грошові кошти поділені між ним та Позивачем, яка на момент продажу транспортного засобу була в Україні. Крім того, Відповідач зазначає, що його майновий стан не дозволяє компенсувати позивачу вартість її часток в спільному майні подружжя. Представник Позивача адвокат Воропай Т.І. надала заперечення на заяву про часткове визнання позовних вимог, мотивовані тим, що на час продажу транспортного засобу Honda Accord, 2016 року випуску Позивач перебувала за кордоном відповідно, не надавала згоду на продаж транспортного засобу та не отримувала від Відповідача жодних грошових коштів, заперечує факт отримання компенсації банківським переказом, зазначає, що квитанції, приєднані відповідачем не підтверджують походження направлених грошових коштів, а також направлення їх Позивачу саме як компенсації її частки від продажу спірного майна, адже не містять призначення платежу, переказ було здійснено через місяць після продажу, а сума переказу не відповідає 1/2 частині вартості транспортного засобу. Вважає, що відповідачем не доведено факт витрачання коштів отриманих від продажу спірного автомобіля в інтересах сім`ї. Стверджує, що платоспроможність Відповідача не має правового значення для вирішення даного спору. Поділ майна по 1/2 частині не забезпечить ефективного захисту прав позивача. Представник Відповідача подав заперечення, у яких зазначив, що майновий стан відповідача не має значення у справах, що стосуються неподільної речі, натомість садовий будинок та земельні ділянки є подільними речами, оскільки допускається можливість виділу часток в натурі, переобладнання будинку у дві окремі квартири. Щодо безготівкового переказу коштів Позивачу, Відповідач зауважує, що остання не обґрунтувала призначення отриманих платежів. Також представник наполягає, що Позивач отримала свою частку готівкою у березні 2023 року під час перебування в Україні. 07.07.2025 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 07 жовтня 2025 року на 10 год. 00 хв. Відповідач в судових засіданнях участі не приймав, уповноважив на представництво своїх інтересів адвоката Єрмака Олега Віталійовича. Позивач в судових засіданнях участі не приймала, уповноважила на представництво своїх інтересів адвоката Воропай Тетяну Іванівну. У судове засідання 07.10.2025 року з`явилася представник Позивача - адвокат Воропай Т.І., яка подала клопотання про долучення доказів. Представник Відповідача - адвокат Єрмак Олег Віталійович у судове засідання 07.10.2025 року не з`явився, подав клопотання про зупинення розгляду справи. У судовому засіданні 11.12.2025 року протокольною ухвалою задоволено клопотання представника позивача від 06.10.2025 року, приєднано до матеріалів справи копію рецензії від 06.10.2025 року, виготовлену рецензентом [PERSON] на звіт про оцінку транспортного засобу HONDA ACCORD 2017 року випуску, 2356 см3 об`єм двигуна, виготовлений суб`єктом оціночної діяльності ТОВ "КА "Святозаров та партнери" від 07.08.2024 року. В задоволені клопотання представника відповідача від 02.10.2025 року про зупинення провадження у справі - відмовлено. У судове засідання 11.02.2026 року представник відповідача не з`явився, подав клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи у якому зазначав, що 11.02.2026 року о 10 годині 45 хвилин буде брати участь у судовому засіданні у Київському апеляційному суді, а тому не зможе взяти участь у судовому засіданні у справі №369/15182/24, яке призначено на 11.02.2026 року 10 годині 30 хвилин. Представник позивача в судове засідання прибула, проти задоволення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи заперечувала, просила розглядати справу. Позов підтримала, просила його задовольнити. Протокольною ухвалою від 11.02.2026 року в задоволені клопотання представника відповідача про відкладення (перенесення) розгляду справи - відмовлено. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно з ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд встановив, що 26.12.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис №2560, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08.04.2016 року. Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 08.04.2016 року та серії [NUMBER] від 19.11.2020 року. Рішенням Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 15.08.2024 року у справі №367/6227/24, яке набрало законної сили 16.09.2024 року, шлюб між сторонами розірвано. На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки з розташованим на ній садовим будинком від 21.05.2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Власюк Т.М., зареєстрованого в реєстрі за №1525 сторони набули право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222485200:05:001:5444, площею 0,0500 га, за адресою Київська обл., Бучанський р-н, Михайлівсько-Рубежівська сільська рада з розташованим на ній садовим будинком. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.08.2024 року, право власності на вказані об`єкти зареєстровано за Відповідачем. Ринкова вартість садового будинку, що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 3222485200:05:001:5444, визначена звітом про оцінку, складеним суб`єктом оціночної діяльності ТОВ КА Святозаров та партнери, на замовлення позивача, станом на 06.08.2024 року, становить 3 856 400 (три мільйони вісімсот п`ятдесят шість тисяч чотириста) гривень 00 копійок, що є еквівалентом 93 600 (дев`яносто три тисячі шістсот) доларів США по курсу НБУ та відповідачем не оспорюється. На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.12.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського нотаріального округу Київської області Харитонюк Ю.К. та зареєстрованого в реєстрі за №1337, сторонами було набуто у власність земельну ділянку з кадастровим номером 3220884400:08:002:0377, площею 0,12 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський р-н, Кучаківська сільська рада, цільове призначення земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва. Право власності на вказане майно зареєстровано за відповідачем, що підтверджується інформаційними довідками № 148334481 від 06.12.2018 року та № 392418598 від 26.08.2024 року. Згідно із звітом про оцінку майна, складеним суб`єктом оціночної діяльності ТОВ КА Святозаров та партнери на замовлення позивача, ринкова вартість земельної ділянки з кадастровим номером 3220884400:08:002:0377, складає 414 000 (чотириста чотирнадцять тисяч) гривень 00 копійок, що є еквівалентом 10 050 (десять тисяч п`ятдесят) доларів США по курсу НБУ. Визначена вартість відповідачем не оспорюється. 13.08.2021 року за відповідачем було зареєстровано транспортний засіб - легковий автомобіль Honda Accord, 2017 року випуску, об`єм двигуна 2356 см3, що був ввезений на територію України 13.07.2021 року. Вказане підтверджується відповіддю Регіонального сервісного центру МВС в Київській та Чернігівській областях №31/33/05/21-аз/10-2024-20-2024 від 06.08.2024 року та копіями документів, що надійшли в додатках до листа РСЦ ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях №31/33/05-3510-2024 від 20.11.2024 року, зокрема, копією заяви №305630570 від 13.08.2021 року, посвідчення про реєстрацію ТЗ серія [NUMBER] та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . З матеріалів справи вбачається, що 03.07.2024 року право власності Відповідача на вказаний автомобіль було припинено у зв`язку з його відчуженням на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №3245/2024/4725141. Ринкова вартість транспортного засобу Honda Accord, 2017 року випуску, визначена звітом про оцінку, складеним суб`єктом оціночної діяльності ТОВ КА Святозаров та партнери, на замовлення позивача, станом на 07.08.2024 року становить - 755 923 (сімсот п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот двадцять три) гривні 00 копійок, що є еквівалентом 18 420 (вісімнадцять тисяч чотириста двадцять) доларів США по курсу НБУ. На підтвердження достовірності оцінки Позивачем було надано копію рецензії від 06.10.2025 року, виготовленої рецензентом [PERSON] на звіт про оцінку транспортного засобу Honda Accord, 2017 року випуску, 2356 см3 об`єм двигуна, виготовлений суб`єктом оціночної діяльності ТОВ "КА "Святозаров та партнери" від 07.08.2024 року, який підтверджує, що звіт відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки. Відповідач, не погодившись із вартістю вказаного транспортного засобу, визначеною позивачем, надав суду звіт №071101 про оцінку колісного транспортного засобу Honda Accord, номерний знак [NUMBER] , 2017 року випуску, складений 07.11.2024 року оцінювачем ФОП [PERSON] на замовлення відповідача, який діяв на підставі довіреності від власника [PERSON] НТО 081306 від 07.11.2024 року, згідно якого ринкова вартість колісного транспортного засобу на дату оцінки становить 582 874 гривні 17 коп. Крім того, судом встановлено, що 11.02.2022 року Відповідачем було зареєстровано право власності на транспортний засіб Honda Accord, 2016 року випуску, об`єм двигуна 2356 см?, ввезений на митну територію України 10.11.2021 року. Дані обставини підтверджуються листом Регіонального сервісного центру МВС в Київській та Чернігівській областях №31/33/05/21-аз/10-2024-20-2024 від 06.08.2024 року та копіями документів, що надійшли в додатках до листа РСЦ ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях №31/33/05-3510-2024 від 20.11.2024 року серед яких копія заяви про реєстрацію №473439981 від 11.02.2022 року та посвідчення про реєстрацію ТЗ серія [NUMBER] від 10.11.2021 року. 25.10.2022 року право власності відповідача на зазначений автомобіль було припинено у зв`язку із укладенням між ним та [PERSON] договору купівлі-продажу транспортного засобу №8043/2022/3474018. Ринкова вартість транспортного засобу Honda Accord, 2016 року випуску, визначена звітом про оцінку, складеним суб`єктом оціночної діяльності ТОВ КА Святозаров та партнери, на замовлення позивача, станом на 07.08.2024 року становить - 702 654 (сімсот дві тисячі шістсот п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок, що є еквівалентом 17 122 (сімнадцять тисяч сто двадцять два) долари США по курсу НБУ. Відповідач власного звіту оцінки не надав, визначену позивачем вартість не заперечував та зазначив, що вказаний транспортний засіб був проданий в шлюбі, а грошові кошти були поділені між ним та Позивачем, яка на момент продажу транспортного засобу була в Україні. Частину грошових коштів Позивач забрала готівкою, другу частину отримала банківським переказом від Відповідача. На підтвердження своїх доводів надав копії квитанцій від 23.11.2022 року на суму 49 920, 00 грн. та 50 000, 00 грн. Позивач цю обставину заперечила та повідомила, що в період з 11.03.2022 року по 22.03.2023 року, що включає в себе і дату продажу автомобіля (25.10.2022 року), безперервно перебувала за межами території України. На підтвердження своїх аргументів надала лист Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №19/2517-25-Вих від 10.01.2025 року. Стверджує, що не знала про продаж автомобіля, не надавала згоду на його відчуження та не отримувала грошових коштів від його продажу ні в в готівковій, ні в безготівковій формі. Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1-3 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Встановивши, що земельна ділянка з кадастровим номером 3222485200:05:001:5444 із розташованим на ній садовим будинком, земельна ділянка з кадастровим номером 3220884400:08:002:0377 та транспортні засоби були набуті сторонами у період шлюбу за спільні грошові кошти, враховуючи, що Відповідач позов в частині правомірності заявлених вимог про поділ спільного майна подружжя в частині визначеного майна визнає, суд приходить до висновку, що дане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки подружжя в якому є рівними. Відповідно до положень ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)). Спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)). У постанові від 31.08.2023 року у справі № 686/9818/22 Верховний Суд зробив висновок про те, що поділ майна з урахуванням ідеальних часток (тобто по 1/2 за кожним) є неефективним способом захисту, буде потребувати нового судового розгляду і порушуватиме права співвласника, який цим майном не користується. Залишення неподільної речі у спільній власності не позбавить того із подружжя, хто фактично користується річчю, можливості це робити надалі. Але інший із подружжя, який формально залишається співвласником, усупереч частинам першій і сьомій статті 41 Конституції України за відсутності окремої домовленості фактично позбавляється можливості такого користування, впливу на долю речі, а також грошової компенсації. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 року у справі № 209/3085/20. З урахуванням наведеного, враховуючи, що сторони у справі (колишнє подружжя) не домовилися про порядок поділу спільного майна, все нерухоме майно зареєстровано на ім`я відповідача, який ним фактично користується, а рухоме майно було ним відчужене без згоди та відома позивача, беручи до уваги кількість об`єктів нерухомого майна, необхідність того щоб такий поділ не зумовлював у співвласників потребу після судового рішення знову домовлятися про порядок поділ /виділу цього ж майна чи пред`являти позов, суд приходить до висновку, що здійснити поділ майна подружжя без виплати одному із них компенсації іншим співвласником є неможливим. Розглядаючи позовну вимогу позивача щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером 3222485200:05:001:5444 з розташованим на ній садовим будинком, шляхом присудження Позивачу грошової компенсації за її 1/2 частку, суд виходить з наступного. Один із подружжя, який хоче припинити не право власності іншого з подружжя у спільному майні, а своє право на частку в майні, має право на грошову компенсацію вартості своєї частки у праві спільної сумісної власності і, як наслідок, припинення його права власності на спірне майно. При цьому задоволення позовної вимоги про визнання за відповідачем права власності на спільне майно та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності не передбачає обов`язкове внесення на депозит суду суми компенсації (Постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі №760/789/19). Подібний висновок міститься у постанові від 11.01.2023 року у справі №727/12392/19. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21). У пункті 46 цієї ж постанови Велика Палата Верховного Суду вказала, що платоспроможність відповідача не має значення для вирішення спору, у якому про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ та отримання відповідної компенсації на свою користь просить позивач. У разі задоволення цього позову відповідач стає одноосібним власником речі. Тому його не можна вважати неплатоспроможним. Факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21). Судом встановлено, що зазначене нерухоме майно зареєстроване на ім`я Відповідача, який фактично ним володіє та користується. Суд зазначає, що Відповідач не оспорює ринкову вартість вказаних об`єктів у загальному розмірі 3 856 400,00 грн, що підтверджується звітом про оцінку від 06.08.2024 року. При обранні способу поділу майна суд визнає обґрунтованим аргумент Позивача про те, що поділ вказаного майна шляхом виділення ідеальних часток (по 1/2 частці кожному з подружжя) не вирішить спору між сторонами. Оскільки фактично майно перебуває у володінні та користуванні Відповідача, який і після поділу продовжуватиме використовувати його одноособово, Позивач стане співвласником майна лише формально, однак фактично, буде позбавлена можливості володіння та користування своїм майном, що в подальшому може призвести до виникнення між сторонами нового спору. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що поділ майна в натурі по 1/2 частці є неефективним та не забезпечує остаточного вирішення спору. Оскільки Відповідач фактично утримує майно у своєму володінні та одноособово ним користується, найбільш справедливим способом поділу, що забезпечить реальне припинення режиму спільної сумісної власності, є залишення нерухомості у власності Відповідача та стягнення з нього на користь позивача компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на це майно. Беручи до уваги рівність часток подружжя, суд приходить до висновку про задоволення вимоги Позивача та стягнення з Відповідача на її користь компенсації у розмірі 1 928 200,00 (один мільйон дев`ятсот двадцять вісім тисяч двісті) гривень 00 копійок, що становить 1/2 частину від ринкової вартості садового будинку та земельної ділянки. Крім того, суд відхиляє аргумент Відповідача про те, що його майновий стан не дозволяє йому компенсувати вартість частки Позивача, оскільки відповідач стає одноосібним власником майна, тому його не можна вважати неплатоспроможним. Суд наголошує, що судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах Позивача з Відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення будь-яких узгоджених дій для остаточного вичерпання конфлікту. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС КЦС від 17 січня 2024 року у справі № 759/14906/18. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 1/2 частини вартості відчужених ним транспортних засобів, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Частиною першою статті 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Указаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц (провадження № 61-5956св22). Факт використання коштів, отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї, повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя. Указаний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 13.12.2023 у справі № 501/484/22 та від 13.02.2023 року у справі № 161/13240/21. Оцінюючи аргументи Відповідача щодо правомірності розпорядження транспортним засобом Honda Accord, 2016 року випуску під час шлюбу, суд вважає їх необґрунтованими та відхиляє з огляду на таке. Судом встановлено, що відчуження спірного транспортного засобу відбулося в період шлюбу, проте без згоди Позивача, яка на момент вчинення правочину, перебувала за кордоном та була позбавлена можливості надати письмову згоду на продаж автомобіля, а доказів протилежного суду не надано. Доводи Відповідача про використання коштів від продажу авто в інтересах сім`ї суд відхиляє, оскільки надані суду квитанції підтверджують перерахування на рахунок Позивача коштів у загальному розмірі 99 920 грн, що відбулося через місяць після укладення договору купівлі-продажу. При визначенні розміру компенсації суд виходить з того, що Відповідач не оспорював ринкову вартість автомобіля, визначену Позивачем на час розгляду справи, у сумі 702 654 грн. Таким чином, сума здійсненого переказу (99 920 грн) є очевидно неспівмірною та не відповідає вартості 1/2 частки транспортного засобу, яка належить Позивачу. При цьому суд зауважує, що хоч вартість транспортного засобу на момент продажу та на час розгляду справи може відрізнятися, однак не суттєво. Твердження Відповідача щодо передачі решти суми у готівковій формі безпосередньо в день продажу транспортного засобу суд оцінює критично та не бере до уваги, оскільки вказана обставина спростовується документально підтвердженим фактом перебування Позивача в цей період за межами території України. Крім того, суд зауважує на очевидній суперечливості пояснень сторони Відповідача. Так, у заяві про часткове визнання позову Відповідач стверджував, що Позивач отримала належні їй грошові кошти у готівковій формі безпосередньо в день продажу транспортного засобу (20.11.2022). Проте, після надання Позивачем доказів її перебування у вказаний період за межами території України, Відповідач змінив свої пояснення, зазначаючи в запереченнях від 27.01.2025 року, що передача готівкових коштів відбулася значно пізніше - у березні 2023 року, після приїзду позивача в Україну. Жодних доказів на підтвердження факту передачі Позивачу грошових коштів у готівковій формі Відповідачем суду не надано. За таких обставин, суд приходить до висновку про недоведеність Відповідачем факту витрачання коштів від продажу спірного транспортного засобу в інтересах сім`ї, що свідчить про обгрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача грошової компенсації за 1/2 частку вартості вказаного автомобіля. Розглядаючи позовну вимогу про стягнення грошової компенсації за 1/2 частку відчуженого транспортного засобу Honda Accord, 2017 року випуску та земельної ділянки 3220884400:08:002:0377, суд також надає правову оцінку запропонованому Відповідачем варіанту поділу, шляхом виділення у приватну власність Позивача земельної ділянки з кадастровим номером 3220884400:08:002:0377 в рахунок компенсації вартості її частки відчуженого транспортного засобу. Згідно зі ст. 71 СК України, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або присудження грошової компенсації. Такий поділ має ґрунтуватися на засадах справедливості та враховувати інтереси обох сторін. Щодо транспортного засобу Honda Accord, 2017 року випуску, то судом встановлено, що він був проданий відповідачем 03.07.2024 року без відома та згоди позивача, яка на той момент перебувала за кордоном та належну їй частку від продажу майна не отримала, що не заперечується відповідачем. Досліджуючи обставини відчуження, судом встановлено, що на час розгляду справи новий власник ( [PERSON] ) уповноважила саме Відповідача на підставі довіреності від 07.11.2024 року здійснювати повне розпорядження та керування вказаним автомобілем. Така поведінка може свідчити про формальний характер відчуження майна третій особі з метою уникнення його реального поділу. Встановивши, що продаж транспортного засобу відбувся без згоди позивача, та що позивач має на меті отримати лише еквівалент вартості своєї частки у вказаному спільному майні, а не саме майно, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту в результаті захищає та відновлює її порушене право на спільне майно подружжя. Вирішуючи питання про ринкову вартість транспортного засобу Honda Accord, 2017 року випуску, суд виходить з наступного. Абзацом 5 частини другої статті 4 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" передбачено, що оціночна діяльність може здійснюватися у таких формах як рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна. З огляду на викладене, суд покладає в основу рішення звіт оцінки, наданий позивачем, достовірність якого підтверджується рецензією від 06.10.2025 року, виготовленою рецензентом [PERSON] , яка не містить зауважень щодо об`єктивності визначеної вартості у розмірі 755 923 (сімсот п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот двадцять три) гривні 00 копійок, що є еквівалентом 18 420 (вісімнадцять тисяч чотириста двадцять) доларів США по курсу НБУ. Надаючи оцінку звіту оцінки №071101, виготовленого на замовлення відповідача суд зауважує, що щодо всіх інших об`єктів спільної сумісної власності відповідач погодився із вартістю, визначеною позивачем. Така процесуальна поведінка відповідача свідчить про визнання ним достовірності звітів, підготовлених на замовлення позивача. Вибіркове оспорювання вартості лише одного об`єкта, відчуженого без згоди іншого з подружжя, суд оцінює критично. Враховуючи наявність позитивної рецензії на звіт, наданий позивачем та відсутність клопотань від відповідача про призначення судової автотоварознавчої експертизи для усунення розбіжностей, суд вважає ринкову вартість у розмірі 755 923 грн. належним чином доведеною та бере її за основу при розрахунку грошової компенсації. Звіт №071101, наданий Відповідачем, судом відхиляється як такий, що спростовується сукупністю інших належних доказів у справі. За таких обставин, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача грошової компенсації за 1/2 частку вартості вказаного автомобіля у розмірі 377 961, 50 (триста сімдесят сім тисяч гривень п`ятдесят копійок), що є еквівалентом 9 210 дол. США. Щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3220884400:08:002:0377, то судом встановлено, що вона зареєстрована за Відповідачем, який фактично нею володіє та користується. Відповідач не оспорює статус цієї ділянки як спільної сумісної власності подружжя, а також погоджується з її ринковою вартістю у розмірі 414 000 (чотириста чотирнадцять тисяч) гривень 00 копійок. За таких обставин, суд вважає за необхідне виділити земельну ділянку з кадастровим номером 3220884400:08:002:0377 у власність Відповідача, стягнувши з нього на користь Позивача грошову компенсацію вартості її 1/2 частки, що відповідає принципу рівності часток подружжя та забезпечує ефективний захист прав Позивача. При цьому суд зауважує, що внаслідок такого поділу відповідач стає одноосібним власником нерухомого майна, а тому стягнення грошової компенсації на користь іншого з подружжя не може вважатися надмірним тягарем для відповідача. Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21). Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача 1/2 частини грошових коштів, які були внесені на виконання договору №1/2018 про спільну діяльність (простого товариства) у будівництві багатоквартирних житлових будинків по вулиці Університетській у місті Ірпінь від 06.08.2018 року та додаткової угоди №210-1 від 13.10.2020 року, що підписана між ТОВ «Ірпінь Центр Парк» та [PERSON] суд зазначає таке. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Згідно із листом ТОВ Ірпінь Центр Парк від 09.05.2024 року №09/05-2025, наданого до суду на виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.10.2024 року про витребування доказів, ТОВ Ірпінь Центр Парк не укладало будь-яких додаткових угод, договорів та правочинів з громадянином України [PERSON] ( [INFO] , паспорт громадянина України серія [NUMBER] , виданий Броварським РВ ГУ МВС України у Київській області, від 28.01.2000 року, РНОКПП: [NUMBER] ). Інших доказів на підтвердження обставини про те, що відповідач вносив спільні грошові кошти подружжя з метою виконання договору №1/2018 про спільну діяльність (простого товариства) у будівництві багатоквартирних житлових будинків по [ADDRESS] від 06.08.2018 року та додаткової угоди №210-1 від 13.10.2020 року, що підписана між ТОВ «Ірпінь Центр Парк» та [PERSON] позивачем не надано. Водночас судом встановлено, що квартира зареєстрована за відповідачем на підставі договору дарування від 12.05.2023 року, що укладений між [PERSON] , як дарувальником, та [PERSON] , як обдарованим. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Оскільки Позивачем не доведено факту використання Відповідачем спільних грошових коштів подружжя у межах вказаних правовідносин, а сам Відповідач не є стороною договору, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині через його недоведеність. Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial