Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

15.09.2025 до Зарічного районного суду м. Суми надійшла вказана позовна заява. Позов обґрунтований тим, що 14.02.2025 у м. Суми по вул. Харківській, 4 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Toyota, д.р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та KIA Sportage, д.р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок якої транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 27.02.2025 у справі № 591/1539/25 відповідачку визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Позивачем був складений розрахунок суми страхового відшкодування та страховий акт про здійснення страхового відшкодування на користь потерпілої особи ( [PERSON] ). Позивач сплатив потерпілій особі вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу у розмірі 49189,50 грн (з вирахуванням помилково сплачених 6000,00 грн). Частину вартості відновлювального ремонту у розмірі 37537,43 грн було відшкодовано позивачем за ПАТ «СК «Універсальна» відповідно до процедури прямого врегулювання збитків, згідно умов полісу № ЕР222716338, страхового акту № ARX4371378 від 20.02.2025. ПАТ «СК «Універсальна» було компенсовано зазначену суму страхового відшкодування позивачу у рамках процедури прямого врегулювання збитків. Сума збитків, які є невідшкодованими, становить 11652,07 грн, яку за твердженням позивача, слід стягнути з відповідачки як винуватиці ДТП. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 22.09.2025 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін, розгляд справи по суті призначено на 22.10.2025, у зв`язку з перебуванням судді у відпустці розгляд справи перепризначений на 11.11.2025. 02.10.2025 до суду від представника позивача засобами підсистеми «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги представник позивача підтримала та просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачка відзиву на позов не подала, водночас 13.10.2025 подала до суду письмові пояснення, у яких вказала, що позов не визнає, вважає, що шкода, заподіяна нею внаслідок ДТП, мала бути відшкодована у повному обсязі її страховиком ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» згідно страхового полісу № 222716338. У зв`язку з цим відповідачка просила залучити до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна», оскільки судове рішення у справі стосується розмірів проведених страхових виплат цієї страхової компанії та впливає на права та обов`язки зазначеної юридичної особи. Також у поданих поясненнях відповідачка наголошувала на тому, що при визначенні розміру збитків була врахована явно завищена вартість пошкодженого при ДТП дзеркала заднього виду, зокрема відповідно до рахунку, наданого ТОВ «Артмотор» його вартість склала 47677,50 грн з ПДВ, у той час як згідно висновку експерта № 1914 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи, проведеної на замовлення відповідачки, вартість такого дзеркала становить 21752,12 грн з ПДВ. Протокольною ухвалою, постановленою у судовому засіданні, яке відбулось 11.11.2025, клопотання відповідачки задоволено та залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна», м. Київ, б-р Лесі Українки, 9, код ЄДРПОУ 20113829. Судове засідання відкладалось до 19.12.2025 та до 20.02.2026. Від третьої особи до суду жодних пояснень не надходило, представник третьої особи у судове засідання не прибув. Представник позивача у судове засідання не прибув, відповідно до поданих до суду заяв просив розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не прибула, від її представника до суду надійшла заява від 20.02.2026 про розгляд справи без його участі, у задоволенні позову представник просить відмовити. У відповідності до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. 11.08.2024 між СК «Універсальна» та [PERSON] був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі полісу № 222716338, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є KIA Sportage, д.р.н. [NUMBER] . Страхова сума за шкоду, заподіяну майну третьої особи, складає 160 000,00 грн, а розмір безумовної франшизи 3 200,00 грн. [PERSON] 14.02.2025 о 15 год. 00 хв. в м. Суми по вул. Харківська, 4, керуючи транспортним засобом - автомобілем Kia Sportage, н.з. [NUMBER] , не обрала безпечного інтервалу між транспортними засобами, допустила наїзд на транспортний засіб автомобіль Toyota Rav4, н.з. [NUMBER] , що стояв, під керуванням [PERSON] , після чого залишила місце пригоди, внаслідок ДТП автомобілі зазнали механічні пошкодження. Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 27.02.2025 у справі № 591/1539/25 відповідачку визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення адміністративного стягнення у виді штрафу. На час розгляду даної справи постанова судді у справі № 591/1539/25 набрала законної сили. За змістом частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відтак суд вважає доведеним факт спричинення відповідачкою ДТП, внаслідок якої майну третьої особи було завдано шкоди. Відповідно до договору страхування наземного транспортного засобу від 20.01.2025, укладеного між позивачем та [PERSON] , транспортний засіб Toyota Rav4, н.з. [NUMBER] , який зазнав пошкоджень при ДТП, є забезпеченим. Відповідно до акту огляду транспортного засобу (дефектної відомості) від 19.02.2025 у транспортного засобу Toyota Rav4 наявні пошкодження лівого дзеркала заднього виду. 18.02.2025 потерпіла особа [PERSON] звернулась до позивача з заявою про настання страхового випадку. Відповідно до Страхового акту про «Пряме врегулювання» збитку № ARX4371378 від 20.02.2025 розрахований розмір заподіяного збитку у сумі 40737,43 грн, сума страхового відшкодування з урахуванням франшизи становить 37537,43 грн. Відповідно до Страхового акту № ARX4371378 від 20.02.2025 сума відшкодування становить 17652,07 грн. Згідно платіжних інструкцій № 1118509 та № 1118448 від 21.02.2025 позивач перерахував ТОВ «Артмотор» (СТО, яке надавало послуги з відновлення пошкодженого транспортного засобу) 37537,43 грн та 17652,07 грн відповідно, що у загальній сумі склало 55189,50 грн. У зв`язку з помилковим перерахуванням коштів за відновлювальний ремонт, позивачем уточнений розрахунок страхового відшкодування, який склав 49189,50 грн. Враховуючи, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідачки була застрахована у ПрАТ «СК «Універсальна» згідно страхового полісу № ЕР222716338, позивачем частково відшкодовано за ПАТ «СК «Універсальна» відповідно до процедури прямого врегулювання збитків вартість відновлювального ремонту у розмірі 37537,43 грн, останньою було компенсовано позивачеві зазначену суму, що з урахуванням допущеної помилки у перерахунку, у результаті склало 31537,43 грн. Таким чином, сума збитків, які не відшкодовані на дату подання позову, становить 11652,07 грн. З метою досудового врегулювання спору позивач 12.05.2025 направив відповідачці претензію за вих. № СУ/013400/4-1 від 12.05.2025. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази на предмет їх належності, допустимості, достатності, оцінивши їх, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно із частиною шостою статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправне діяння особи, яка її заподіяла, причинний зв`язок між ними та вину заподіювача шкоди. Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частиною першою статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Страхування - правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством (пункт 69 частини першої статті 1 Закону України «Про страхування»). Згідно вимог статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За змістом статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Вказана норма закону кореспондується із положеннями статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, у якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком. Відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди у межах такої різниці. Вищевикладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20 серпня 2024 року у справі №712/9328/21 та Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Як свідчать матеріали справи, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Kia Sportage, д.р.н. [NUMBER] [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «Універсальна» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР222716338, який був чинний на момент ДТП. Із змісту вказаного страхового полісу вбачається, що ліміт відповідальності страховика за прчиинення майнової шкоди третім особам встановлений у сумі 160000,00 гривень, франшиза - 3200,00 грн. При цьому позивач просить стягнути з відповідачки як винуватиці ДТП на свою користь різницю між виплаченою ПрАТ «СК «АРКС» потерпілій особі [PERSON] страхового відшкодування та виплаченою сумою страхового відшкодування, яку здійснила ПрАТ «СК «Універсальна» у розмірі 11652,07 грн. Відтак з викладеного вище вбачається, що здійснена ПрАТ «СК «Універсальна» виплата страхового відшкодування на користь ПрАТ «СК «АРКС» в розмірі 31537,43 грн (без врахування помилково перерахованих коштів у сумі 6000,00 грн) не перевищувала розміру (ліміту) страхової суми за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який був встановлений на час виникнення спірних правовідносин 160000,00 грн, а тому належним відповідачем у цій справі повинно бути ПрАТ «СК «Універсальна» (в межах страхової суми), а не винуватиця ДТП [PERSON] . Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, пункти 40, 41). Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі №367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі №712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі №635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2). Відтак суд вважає, що позивачем було пред`явлено позов до неналежного відповідача, оскільки належним відповідачем у справі в межах страхової суми повинно виступати ПрАТ «СК «Універсальна», а тому у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України витрати позивача по сплаті судового збору суд залишає за ним у зв`язку з відмовою у позові. Крім того відповідачка, заперечуючи проти позову, просила відшкодувати їй понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. За приписами частин другої-четвертої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідачкою на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн наданий договір б/н про надання правової допомоги від 08.10.2025, з якого вбачається, що відповідачка отримала послуги від адвоката з представництва її інтересів перед третіми особами та у суді першої інстанції за майновим спором у справі № 591/10468/25. За змістом пункті 3.1 договору розмір оплати послуг адвоката у сумі 5000,00 грн є фіксованим та включає оплату робіт/послуг з надання консультацій, збирання доказів, складання документів по суті та процесуальних документів під час розгляду справи у суді, представництво у суді першої інстанції незалежно від кількості судових засідань. Судом врахований висновок Верховного Суду, сформований у постанові від 23.12.2021 у справі №755/7943/20-ц про те, які документи можуть бути подані для підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. Відповідно до викладеного у постанові висновку цей перелік не є вичерпним. Питання оцінки достатності доказів, поданих у підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу чи тих, які будуть понесені, перебуває у межах дискреції суду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Від позивача клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу не надходило. При розподілі витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з того, що такі витрати підтверджені належними доказами та клопотання про їх зменшення не подано іншою стороною. Відсутні передбачені статтею 137 ЦПК України підстави для зменшення витрат на професійну правничу допомогу, а відтак з позивача на користь відповідачки необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу, що становить 5000,00 грн у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Outcome: approved