Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

16.01.2026 до Новобаварського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява ПрАТ «Харківенергозбут» до [PERSON] , в якій позивач просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість за електричну енергію, що утворилась за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.02.2025 по 01.10.2025 в розмірі 8473,92 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662,40 грн та за отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав у розмірі 80,00 грн. Матеріали позовної заяви сформовані в системі «Електронний суд» та підписані представником позивача Олєйніковим Ігорем Вячеславовичем, який діє на підставі довіреності (а.с.7). Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що за адресою: [ADDRESS] , згідно з типовим публічним договором про постачання електричної енергії від 01.01.2019, у період з 01.02.2025 по 01.10.2025 побутовим споживачем електричної енергії, що постачає ПрАТ «Харківенергозбут», була [PERSON] , яка з 21.02.2013 до 24.09.2025 була власником нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] на підставі договору про дольову участь у будівництві житлового будинку, серія та номер 4092, виданого 06.08.1997 приватним нотаріусом ХМНО Трощій І.В. Типовий договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, комерційна пропозиція, копії ліцензії на провадження відповідної діяльності та копії інших документів ПрАТ «Харківенергозбут» розміщені на його сайті для публічного доступу. Фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунку постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. За адресою: [ADDRESS] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , який обліковувався за [PERSON] та на іншу особу не переоформлювався. Відомості про зміну споживача або закриття вказаного рахунку до 16.12.2025 відсутні. Відповідно до відповіді АТ «Харківобленерго», фактичне споживання електричної енергії, з обсягами, спожитими на особовому рахунку № [NUMBER] за період з 01.02.2025 по 01.10.2025 визначені згідно з показами лічильника, знятими персоналом АТ «Харківобленерго». У період з 01.02.2025 по 01.10.2025 постачальником проведено нарахування заборгованості за спожиту електричну енергію за адресою: [ADDRESS] у сумі 8473,92 грн. 26.01.2026 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі, призначено судове засідання (а.с.54). Представник позивача [PERSON] 20.01.2026 подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.40). Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явилася, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подавала. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно зі статтею 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. 17.02.2026 суд постановив ухвалу про розгляд справи у заочному порядку. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд не здійснював. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд установив, що відповідач [PERSON] з 19.01.1981 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 22.01.2026 (а.с.45). Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.12.2025, [PERSON] 12.12.2012 набула право приватної власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору про дольову участь у будівництві р. № 4092, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Трощій І.В. На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 489038 від 21.02.2013, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір Я.В. речове право [PERSON] на зазначене нерухоме майно припинено, та з 21.02.2013 на підставі договору дарування серія та номер 454, виданого 21.02.2013 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір Я.В. власником нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] став [PERSON] . В подальшому, 24.09.2025 право власності на вказане нерухоме майно було зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), серія та номер 4942, виданого 24.09.2025 приватним нотаріусом Харківського МНО Ємець І.О. (а.с.22-24). З матеріалів справи суд вбачає, що за адресою: [ADDRESS] АТ «Харківобленерго» на споживача [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] (а.с.27). Відповідно до розрахунку боргу за електроенергію, за адресою: [ADDRESS] за особовим рахунком № [NUMBER] за період з 01.02.2025 по 01.10.2025 утворилась заборгованість у розмірі 8473,92 грн (а.с.27). Відповідно до інформації АТ «Харківобленерго» від 26.12.2025 на запит ПрАТ «Харківенергозбут», до якого долучені дані комерційного обліку за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок [NUMBER] ), за особовим рахунком [NUMBER] по [ADDRESS] нарахування обсягів розподіленої енергії проводяться згідно з контрольними оглядами (а.с.18-19,21). За змістом ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Постановою НКРЕКП від 26.10.2018 №1268 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих не побутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» покладається виконання функції універсальної-послуги на закріпленій території. Згідно з Переліком постачальників універсальних послуг на території Харківської області, таким постачальником визначено ПрАТ «Харківенергозбут». Позивач має ліцензію з постачання електричної енергії (постанова НКРЕКП від 19.06.2018 №505). Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі - договір) є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам (далі - споживач) постачальником універсальних послуг (далі - постачальник) та укладається сторонами з урахуванням ст.633,634,641,642 ЦК України шляхом приєднання споживача до цього договору. Умови договору є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку. Типовий договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, комерційна пропозиція, копія ліцензії на провадження відповідної діяльності та копії інших документів ПрАТ «Харківенергозбут» розмішені на його сайті для публічного доступу: zbutenergo.kharkov.ua. Пунктом 13 Перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Передача постачальнику універсальних послуг персональних даних побутових та малих непобутових споживачів під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу не потребує отримання згоди та повідомлення таких споживачів про передачу персональних даних і вважається такою, що здійснена в загальносуспільних інтересах з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам. Згідно з вимогами ст. 633 ЦК України, публічний є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Відповідно до ч.1ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 162 ЖК України установлено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. За змістом частин 1, 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п. 5 ч. 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, з наданих стороною позивача доказів суд встановив, що відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не зареєстрована та не була зареєстрована. Відповідач була власником нерухомого майна за вказаною адресою з 12.12.2012 до 21.02.2013, отже обов`язок зі сплати за спожиту електричну енергію, що постачалася позивачем на вказану адресу, відповідач мала лише у період з 12.12.2012 до 21.02.2013, як власник нерухомого майна. Частина 1 ст.48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача - належного відповідача. Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов`язок визначати коло відповідачів у справі, предмет та підстави позову. Суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц. Отже, у відповідача [PERSON] відсутній обов`язок зі сплати заборгованості за електричну енергію, що утворилась за період з 01.02.2025 по 01.10.2025, оскільки згідно з наданими документами, у період з 21.02.2013 до 24.09.2025 власником цього нерухомого майна був [PERSON] , а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог до відповідача [PERSON] . Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Зазначений висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц При зверненні до суду позивач поніс витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662,40 грн (а.с.6). Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат за отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав, та на підтвердження зазначених витрат стороною позивача надана копія платіжної інструкції від 12.12.2025 на суму 80,00 гривень (а.с.25). У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, понесені позивачем судові витрати на відповідача не покладаються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed