Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

У жовтні 2024 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 07.11.2018 [PERSON] уклала з АТ «Альфа Банк» угоду про надання споживчого кредиту № 500812269. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК». Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання по погашенню заборгованості, в зв`язку з чим позивач просить суд стягнути із [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 29 073, 52 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 30.10.2025 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. 30.01.2026 надійшов відзив, відповідно до якого представник позивача Михайловська О.М. просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Так, представник позивача зазначила, що позивачем не надано належних доказів, які мають підтверджувати наявність заборгованості та її розмір. Так, позивачем в якості доказів надано файли: 2203.xls, 2909.xls та 500812269.xlsx, які сформовані в програмі Excel з можливістю змінювати текст файлів, що ставлять під сумнів їх достовірність. В зазначених файлах також відсутні підписи та печатка відповідальних осіб. Крім цього, у всіх цих вказаних файлах зазначений період нарахування з 07.11.2018 року по 23.05.2025 року, проте згідно п. 4 Оферти строк повернення кредиту 08.11.2023 року, що свідчить про безпідставність здійснених нарахувань поза межами строку кредитування. 04.02.2026 надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник позивача зазначає, що згідно з виписками, відповідач не лише отримав кошти, а й здійснював активні операції з ними, що свідчить про визнання умов договору шляхом конклюдентних дій відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України. Виписки по рахунку та розрахунок заборгованості є належними доказами факту видачі кредиту, його використання та наявності заборгованості. Банківські виписки та розрахунки заборгованості часто генеруються автоматизованою банківською системою (АБС) та підписуються кваліфікованим електронним підписом (КЕП) банку або ідентифікуються через внутрішні системи банку. Відсутність власноручного підпису або печатки не робить електронний документ недійсним, якщо присутня можливість ідентифікації відповідальної особи або банку. Водночас, відповідно до п. 51 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, обов`язковими реквізитами первинного документа в електронній формі є: посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. У наданому позивачем розрахунку заборгованості зазначено посаду та ПІБ головного експерта, що дозволяє однозначно ідентифікувати особу та відповідає альтернативній вимозі п. 51 Положення № 75 ("інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу"). Відповідно, відсутність власноручного підпису або печатки не позбавляє документ допустимості як доказу, оскільки законодавство про електронні документи та бухгалтерський облік у банках дозволяє використання таких даних для ідентифікації. Крім того, відповідно до ст. 81 ЦПК України, тягар спростування достовірності наданих доказів лежить на стороні, яка заперечує їх, а отже на відповідачі, який не надав жодних доказів недостовірності розрахунку чи виписок, а його заперечення зводяться до припущень, що не можуть бути підставою для визнання доказів неналежними згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України. Долучений банком до матеріалів справи розрахунок заборгованості підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний опис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), а також включає суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду. Також зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на отримання процентів за договором. Після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту договірні проценти за ст. 1048 ЦК не нараховуються, але за ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 12.02.2026 надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно яких представник відповідача, посилаючись на наявність сумнівів щодо достовірності через можливість вільного редагування змісту файлів, не брати до уваги наступні докази: - файли 2203.xls, 2909.xls (додаток 6 до позовної заяви Виписка про Рух коштів по рахунку); - файл 500812269 МО.docx (додаток 5 до позовної заяви Меморіальний ордер); - файл 500812269.xlsx (додаток 4 Розрахунок суми заборгованості по Кредитному договору № 500812269) та у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, заявою від 06.02.2026 просив розглянути справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, заявою від 12.02.2026, яка міститься в запереченнях на відповідь на відзив просили справу розглядати у їх відсутність. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07.11.2018 між [PERSON] та АТ «Альфа Банк» була підписана оферта на укладення угоди про надання споживчого кредиту №500812269, Акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту №500812269, паспорт споживчого кредиту, графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, які в сукупності становлять кредитний договір, згідно умов [PERSON] отримала кредит в розмірі 36 511, 18 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом 23,00% річних, строком до 08.11.2023. Відповідно до оферти [PERSON] запропонувала АТ «Альфа-Банк» укласти з нею Угоду про надання споживчого кредиту. Підставою для укладення цієї угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Оферта містить умови споживчого кредиту: тип кредиту «кредит готівкою», сума кредиту 36 511, 18 грн, процентна ставка 23,00 % річних, тип ставки - фіксована, дата повернення кредиту вказана до 08.11.2023 (п. 2,4 Оферти). Всі відносини, що не врегульовані Угодою, [PERSON] запропонувала врегулювати договором, який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, є невід`ємною частиною угоди та діюча редакція якого розміщена на сайті Банку www.alfabank.ua. Крім того, сторони своїми підписами узгодили в письмовій формі Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що становить Додаток № 1 до укладеної між сторонами Угоди про надання кредиту №500812269 від 07.11.2018. 08.11.2018 АТ «Альфа-Банк» перераховано на рахунок відповідача суму кредиту у розмірі 36 511, 18 грн. про що у названу дату складено меморіальний ордер 74359. 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за Кредитним договором №500812269 від 07.11.2018 заборгованість [PERSON] станом на 23.05.2025 становить 29 073,52 грн, з яких 18 693,52 грн - заборгованість за тілом кредиту, 9 297, 24 грн - заборгованість по відсотках, 1 082,76 грн заборгованість по штрафам. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. В силу ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. (ч. 1ст. 1049 ЦК України). Згідно з ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Зі змісту виписки по рахунку відповідача вбачається, що [PERSON] здійснювала часткове погашення заборгованості, що підтверджує наявність між сторонами договірних відносин. 11.04.2025 на адресу [PERSON] було направлено досудову вимогу про виконання договірних зобов`язань, а саме АТ «Сенс Банк» вимагає протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме: 27 990,76 гривні. Дану вимогу залишено відповідачем без реагування. У своєму відзиві на позов представник відповідача не заперечувала проти факту укладення кредитного договору на умовах, які зазначені у тексті копії цього договору, а заперечувала проти належності на підтвердження заборгованості доказу - наданого позивачем розрахунку та безпідставність нарахування поза межами строку кредитування - по 23.05.2025. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України у цивільному праві діють такі засади: справедливість, добросовісність та розумність. Так, поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. У цьому контексті суд зважає на правові висновки, які були висловлені КЦС ВС у справі № 390/34/17 від 10.04.2019 р. щодо добросовісності як певного стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Одним із способів захисту добросовісної сторони є принцип естопелю: особа втрачає право посилатися на будь-які факти на обґрунтування своїх домагань, якщо його попередня поведінка свідчила про те, що вона дотримується протилежної позиції Поведінка є недобросовісною, якщо одна сторона договору прийняла виконання від іншої сторони, а після цього посилається на недійсність такого договору або його неукладеність. Якщо поведінка сторони давала іншій стороні підстави вважати, що договір є дійсним (виконувався належним чином сторонами протягом тривалого часу), то наступне висунення вимог про його недійсність або неукладеність є зловживанням правом. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (див. з цього приводу правові висновки щодо заборони суперечливої поведінки, які були висловлені у постанові ОП КЦС ВС від 10.04.19, справа № 390/34/17 ). Взяті на себе зобов`язання за договором від 07.11.2018 банк виконав своєчасно і повністю, надавши [PERSON] кредитні кошти, однак в порушення зазначених умов договору [PERSON] зобов`язання за договором належним чином не виконала. [PERSON] отримала кредитні кошти, користувалася ними та протягом тривалого періоду часу частково виконувала зобов`язання щодо їх повернення, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою. Банком в підтвердження боргу [PERSON] надано розрахунок заборгованості та виписку по рахунку боржника, яка є первинним документом та підтверджує здійснені по банківському рахунку операції, тому суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог банку в частині стягнення із [PERSON] заборгованості за тілом кредиту у розмірі 18 693, 52 грн. Статтями 12, 81ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. На підставі вказаних доказів, які відповідачем не спростовані, судом встановлено, що відповідач [PERSON] користувалася кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором. Вирішуючи питання про стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі 9 297, 24 грн, суд звертає увагу на таке. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до умов кредитного договору №500812269 від 07.11.2018, дата остаточного повернення кредиту, якою має бути припинене нарахуваня відсотків та комісій 08.11.2023 Тобто, за умовами договору сторони встановили строк кредитування до 08.11.2023, однак позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку по 23.05.2023. Оскільки, відповідно до кредитного договору №500812269 від 07.11.2018 визначений строк його дії, то саме протягом даного строку позивач мав право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки. З урахуванням наданих позивачем доказів та встановлених судом обставин суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково: в загальному розмірі 26 562, 51 грн, з яких 18 693, 52,00 грн - тіла кредиту, 7 868,99 грн відсотків за користування кредитом. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (91,4%) в сумі 2 214,07 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial