Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 05 лютого 2026 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації вартості частки спільного майна задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 131 890 (сто тридцять одна тисяча вісімсот дев`яносто) грн. 00 коп. в рахунок компенсації вартості 1/2 частини автомобіля VOLKSWAGEN CADDY, 2008 року випуску, № кузова [NUMBER] , що перебував у спільній частковій власності сторін, та судовий збір у розмірі 1 318 (одна тисяча триста вісімнадцять) грн. 90 коп. 11.02.2026 року представник позивача Колісник А.І. через підсистему «Електронний суд» звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 31 500, 00 грн. Вказана заява обґрунтовується тим, що питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу рішенням суду від 05 лютого 2026 року не вирішувалося. 16.02.2026 представник відповідача Крупський В.В. через підсистему «Електронний суд» подав клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката. На обґрунтування клопотання зазначив, що розмір та вартість заявлених до компенсації витрат на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 31 500,00 грн, не є співмірними ані зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, ані з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, ані з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, та є завищеним, не підтвердженим жодним доказом, а тому їх задоволення буде суперечити вимогам діючого законодавства, ситуації на ринку подібних послуг, а тому підлягають зменшенню до 1000,00 грн. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Адвокат Колісник А.І. подав до суду заяву про розгляд клопотання без участі позивача та його представника. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися. Суд, дослідивши матеріали справи та розглянувши подану заяви, дійшов до наступного висновку. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 05 лютого 2026 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації вартості частки спільного майна задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 131 890 (сто тридцять одна тисяча вісімсот дев`яносто) грн. 00 коп. в рахунок компенсації вартості 1/2 частини автомобіля VOLKSWAGEN CADDY, 2008 року випуску, № кузова [NUMBER] , що перебував у спільній частковій власності сторін, та судовий збір у розмірі 1 318 (одна тисяча триста вісімнадцять) грн. 90 коп. Питання про розподіл між сторонами судових витрат на правничу допомогу, не вирішувалося. Зазначене судове рішення на час розгляду даних заяв про ухвалення додаткового судового рішення не набрало законної сили. Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до частини 3 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.3 п.1 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 3 статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 134 ЦПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 369/7551/21 зазначено, що виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Представником позивача [PERSON] адвокатом Колісником А.І. заявлено суму до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 31 500 грн. На підтвердження вказаних витрат до заяви додано: копію договору надання правничої допомоги від 26.03.2024 р. укладеного між [PERSON] та адвокатом Колісником А.І.; копію акта виконання наданих послуг правової допомоги від 09.02.2026 р. до Договору надання правничої допомоги від 26.03.2024 р., в якому наведено перелік наданих послуг; копію додаткової угоди № 1 про надання правової допомоги 26/03 від 26.03.2024 р. При цьому документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження) суду не надано, однак у підписаній [PERSON] та адвокатом Колісником А.І. додатковій угоді № 1 про надання правової допомоги 26/03 від 26.03.2024 р. сторони домовилися, що оплата буде здійснена не пізніше двох місяців з моменту підписання Акта виконаних робіт, а саме з 09.02.2026 року. Згідно постанови Верховного Суду у справі № 922/445/19 від 03 жовтня 2019 року, за умови належного підтвердження витрати на професійну правничу допомогу стягуються і у випадку, коли фактично ще не сплачені стороною, а тільки мають бути сплачені. Верховний Суд прийшов до висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Оцінюючи заявлений до відшкодування розмір витрат сторони позивача на професійну правничу допомогу адвоката (31 500 грн), суд виходить з того, що відповідні витрати мають надмірний характер, а також не відповідають критеріям співмірності, розумності та обґрунтованості такого розміру з урахуванням обставин справи, та заявленим розміром стягнення грошової компенсації вартості частки спільного майна (131 890 грн. 00 коп). Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial