Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

08.12.2025 позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та дружини до досягнення молодшою дитиною 3-річного віку. Позов обґрунтовано тим, що 05.10.2019 року позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Комунарським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 772, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу подружжя має двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого 17.02.2020 Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 215, свідоцтво серія [NUMBER] ; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 28.11.2024 Оріхівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 246, свідоцтво серія [NUMBER] . Діти проживають разом з позивачем та відповідачем за однією адресою: [ADDRESS] , однак позивачка та відповідач спільного господарства не ведуть, 05.12.2005 року позивачка, окремо від цієї позовної заяви, подала позовну заяву про розірвання шлюбу. Позивачка на час розгляду справи перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у зв`язку з чим позбавлена можливості працевлаштуватись та отримувати заробітну плату чи інший стабільний дохід, отримує виплати в розмірі 860 грн по догляду за дитиною до досягненням нею з-річного віку. Відповідач отримує регулярне та стабільне грошове забезпечення, що дає йому реальну можливість брати участь у матеріальному забезпеченні спільних дітей. Відповідач ухиляється від добровільної сплати аліментів і не вживає жодних заходів для фінансової підтримки дітей. Позивачка [PERSON] в судове засідання не прибула, разом з позовною заявою подала заяву про розгляд справи у її відсутність, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим судом про час і місце розгляду справи, не з`явився і не повідомив суд про причину неявки. Відзиву з приводу поданої позовної заяви або інших клопотань від відповідача до суду не надходило. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача та відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно зі свідоцтвом про шлюб, виданим 05.10.2019 Комунарським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 772, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , сторони зареєстрували шлюб. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 17.02.2020 Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 215, серія [NUMBER] , [INFO] народилась [PERSON] , сторони є батьками малолітньої дитини. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 28.11.2024 Оріхівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 246, серія [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] , сторони є батьками малолітньої дитини. Судом встановлено, що на даний час діти проживають разом з позивачем та відповідачем за однією адресою: [ADDRESS] , однак позивачка та відповідач спільного господарства не ведуть. Добровільно відповідач матеріальної допомоги на утримання дружини і дітей не надає, хоча є працездатним. На підставі ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом зазначених норм, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. На даний час ніякої домовленості щодо виконання обов`язку утримувати дитину між сторонами не має, договір про сплату аліментів на дитину, в якому було б визначено розмір і строки виплати аліментів, між позивачем і відповідачем не укладався. Як вбачається з положень Сімейного кодексу України, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно (Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2012 року по справі №6-35893св12). Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, враховуючи обставини справи, а також те, що батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини, виходячи з принципу розумності і справедливості, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину підтверджуються зібраними у справі доказами і не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов в цій частині є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення коштів на утримання дружини, суд зазначає таке. На підставі ч.ч. 2, 4, 6 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Отже, особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини і наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, можливості чоловіка надавати таке утримання. Аналіз вказаних положень сімейного законодавства дає підстави суду вважати, що сімейним законодавством України передбачено право дружини матері на утримання чоловіком батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині матері незалежно від цієї обставини. Судом встановлено, що відповідач не виконує свій обов`язок по утриманню дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до ст. 80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від доходу (заробітку) другого і (або) у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір коштів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач є працездатним, на його утриманні відсутні інші особи, крім спільних з позивачем дітей, а тому він має можливість надавати визначену законодавством допомогу дружині. Беручи до уваги розмір аліментів на дітей, виходячи з принципу справедливості, розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача і встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача кошти на дружину у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення їхньою спільною малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років. Доказів на підтвердження неможливості сплачувати кошти на утримання дружини у вищезазначеному розмірі відповідач суду не надав. У зв`язку викладеним, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Так як задоволена основна вимога позивача, яка була звільнена від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідача повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved