Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

16.12.2025 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на квартиру, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 10 лютого 1999 року [PERSON] , яка була членом біржі по секції нерухомості в подальшому (покупець) та [PERSON] (продавець), що мешкає в м. Первомайськ, Миколаївської області, уклали договір купівлі - продажу нерухомого майна №3816 на квартиру, загальною площею 24,6 кв.м., яка розташована по [ADDRESS] . Вищевказана квартира належала продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, від 13 листопада 1997 року, виданого Первомайською квартирно - експлуатаційною частиною району Одеського військового округу від 20 серпня 1997 року та зареєстрованим Первомайським МБТІ за реєстровим номером 12816. Договір купівлі-продажу був укладений в Первомайському філіалі «Південної товарної біржі» і зареєстрований в «журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за №3816 від 10 лютого 1999 року згідно діючого па той час законодавства (копія договору купівлі-продажу нерухомого майна до позову додається). Квартиру продано за 8000 (вісім тисяч) гривень. Продавець отримав від покупця до підписання цього договору грошові кошти та підписав договір. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 55 Закону України від 02.09.93 року N 3425-ХІІ "Про нотаріат" угоди про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, які підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється. А відповідно до частини другої пункту 49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.94 року № 18/5. який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 07.07.1994 року № 152/361, договір купівлі-продажу, що зареєстрований на біржі, якраз і є тим документом, що підтверджує право власності па житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, що відчужуються. Право власності на квартиру [ADDRESS] виникло 10 лютого 1999 року, з моменту укладання договору купівлі-продажу № 3816, укладеного в Первомайському філіалі «Південної товарної біржі» і зареєстрований в «журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» який є дійсний згідно пункту 3 статті 5 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року «Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.» Із ст. 227 ч. 1 ЦК України вбачається, що договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянином. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього кодексу). Згідно ст. 224 ЦК України в ред. 1963 року (який діяв на момент укладення угоди), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. З вищевикладеного вбачається, що сторони досягли всіх істотних умов, які необхідні для укладення договору купівлі-продажу. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. За викладених обставин, Позивач змушений звернутися до суду для визнання права власності на квартиру яка знаходиться по [ADDRESS] . На підставі ст.ст. 278-279 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач про час і місце слухання справи оповіщений відповідно до вимог ст. 128, 130 ЦПК України. Відзив на позов не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вирішуючи справу на підставі наявних у ній письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. В судовому засіданні був встановлений факт укладення 10.02.1999 р. між [PERSON] до [PERSON] договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості - квартири [ADDRESS] . Даний договір було зареєстровано 10.02.1999 року на Первомайській філії Південної Товарної Біржі за № 3816, відповідно до вимог Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року. Згідно вище вказаного договору [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла в управління та користування спірну квартиру, сплативши іншій стороні її договірну вартість в розмірі 8000 грн., що є доказом про того, що сторони на момент укладення договору досягнули згоди щодо істотних умов договору. Зазначене нерухоме майно [PERSON] зареєструвала в Первомайському МБТІ у встановленому законом порядку 24.02.1999 за № 12816. Згідно ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на той час, угода може бути визнана дійсною, якщо вона фактично відбулась. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Обов`язковість державної реєстрації прав на нерухоме майно передбачена ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-ІV. Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 року № 553) передбачені умови, підстави та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивача є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved