Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Представник позивача звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області із вказаним вище позовом, який мотивований тим, зокрема, що 06.09.2024 в м. Вінниці на автодорозі М21 відбулася ДТП за участю водія [PERSON] , який керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat» здійснив наїзд на пішохода [PERSON] та від отриманих тілесних ушкоджень останній загинув. За вказаним фактом СУ ГУНП у Вінницькій області 06.09.2024 внесено відомості до ЄРДР за №12024020000000658, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Позивач раніше зверталась до Вінницького міського суду Вінницької області із позовом, до цього ж відповідача, про стягнення моральної шкоди. Рішенням суду від 23.01.2025 позовні вимоги було задоволено та стягнуто на користь позивача з відповідача моральну шкоду у розмірі 48000,00 грн. Постановою Вінницького апеляційного суду від 22.04.2025 вказане рішення було змінено, однак сума стягнутої моральної шкоди залишилась незмінною. Крім того, вказаним рішенням суду було стягнуто з відповідача на користь сина померлого [PERSON] моральну шкоду у розмірі 48000,00 грн. та матеріальну шкоду у розмірі 36000,00 грн., у зв`язку з тим, що син на момент смерті був неповнолітнім та продовжував навчатись. Внаслідок зазначеного ДТП позивачу було завдано матеріальну шкоду, оскільки загинув її син, а тому у неї виникло право на відшкодування за рахунок відповідача шкоди у розмірі 188000,00 грн. Цивільно-правова відповідальністю [PERSON] була застрахована у відповідача. Зважаючи на викладене, позивач 15.07.2025 звернулась із заявою до відповідача про виплату страхового відшкодування, однак відповідач так і не здійснив виплату, що і стало підставою для звернення до суду. Право на отримання страхового відшкодування позивач має, оскільки на день смерті сина [PERSON] була непрацездатна та перебувала на його утриманні. Граничний ліміт відповідальності по даному страховому випадку становить 320000,00 грн., а тому враховуючи попередньо стягнуті суми коштів, на користь позивача підлягає стягненню 188000,00 грн. Враховуючи наведене вище, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування пов`язане з втратою годувальника у розмірі 188000,00 грн. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28.10.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 17.11.2025 до суду надійшов відзив на позов, який мотивований тим, зокрема, що у даній категорії справ доказування підлягає факт перебування позивача на утриманні померлого, відсутність у потерпілої доходів. Разом з тим, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеної обставини позивачем суду надано не було. При цьому, позивач є пенсіонером та отримує дохід у виді пенсії. Граничний розмір відповідальності по даному страховому випадку становить 320000,00 грн. та 132000,00 грн. вже було вплачено позивачу. Також, розмір судових витрат на правничу допомогу, який заявлений до стягнення позивачем є необгрунтованим та не співмірним складності справи. Зважаючи на викладене обставини, у задоволенні позовних вимог представник відповідача просила відмовити. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 26.11.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась. Представник позивача подала до суду заяву про проведення розгляду справи без їх участі. Позовні вимоги підтримала. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена завчасно та належним чином. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані позивачем докази, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.12). Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть №143Р від 10.09.2024 [PERSON] загинув внаслідок ДТП (а.с.13). Як слідує з ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2024, у справі №127/29821/24 , 06.09.2024 близько 20:20 год. водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Volkswagen Passat», державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись автодорогою по об`їзному шосе в м. Вінниця, допустив наїзд на [PERSON] , який справа наліво перебігав проїзну частину дороги. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] від отриманих травм загинув на місці події. За вказаним фактом СУ ГУНП у Вінницькій області 06.09.2024 внесено відомості до ЄРДР за №12024020000000658, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант» (а.с.26). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.01.2025 у справі №127/34638/24 ухвалено стягнути з ТДВ «СХ «Альфа-Гарант» на користь [PERSON] 48000,00 грн. відшкодування моральної шкоди та 224000,00 грн. страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, а також стягнуто з ТДВ «СХ «Альфа-Гарант» на користь [PERSON] 48000,00 грн. відшкодування моральної шкоди. Вказаним рішенням також встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , а також [PERSON] є сином померлого [PERSON] (а.с.14-17). Постановою Вінницького апеляційного суду від 22.04.2025 вказане вище рішення було змінено в частині розміру страхового відшкодування особі, яка перебувала на утриманні померлого, та розподілу судового збору, та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ТДВ «СХ «Альфа-Гарант» на користь [PERSON] страхового відшкодування утриманцю померлого за період з жовтня 2024 року по 30 червня 2025 року у розмірі 36000,00 грн. У решті вимог рішення суду залишено без змін (а.с.18-22). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 10.07.2025 [PERSON] звернулась до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» із повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до наданого до суду описку вкладення до потового відправлення, реєстру відправок та трекінгу відправлення поштового відправлення, зазначені документи були отриманні відповідачем 15.07.2025 (а.с.25). Як слідує з копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] , остання отримує пенсію за віком. Дата видачі посвідчення [INFO] , термін дії довічно (а.с.27). Також, на підтвердження факту перебування на утриманні потерпілого позивачем надано до суду: виписку з амбулаторної карти №151011448 КНП «Могилів-Подільська МПМСД» №46 від 14.08.2025 з якої слідує, що позивача перебувала на обліку у лікаря з приводу перелому кістки 10.02.2022 (а.с.2); виписку із медичної карти стаціонарного хворого №2336 КНП «ВОКЛ ім.М.І.Пирогова ВОР» з якої слідує, що [PERSON] діагностовано перелом кісти зі зміщенням, дата перебування на стаціонарі з 14.01.2022 по 22.02.2022 (а.с.28-зворотній бік). Разом з тим, вказані вище виписки не містять відомостей про те, що внаслідок отриманої травми позивач потребувала сторонньої допомоги чи догляду, так само як відсутні докази того, що таке утримання здійснював [PERSON] . Позивачем також надано акт засвідчення факту потреби та факту перебування на утриманні складений старостою Тропівського старостинського округу Вендичанської селищної ради №18 від 05.09.2025, у якому зазначено, зокрема, що [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з ним проживала матір [PERSON] . Також, у вказані довідці зазначено, що [PERSON] утримував свою матір. На переконання суду, без надання підтверджуючих документів, щодо утримання [PERSON] своєї матері та відсутності посилання на такі докази у вказаному вище акті, зазначений вище документ не може вважатись таким, що підтверджує цю обставину. Так, у вказаному акті відсутні відомості про наявність будь-якого виду доходу у [PERSON] та [PERSON] , наявності нерухомого або рухомого майна, тощо. При цьому, вказаний вище акт підтверджує лише факт спільного проживання. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Так, відповідно до статті 6 Закону № 1961 в редакції, що діяла на час ДТП, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 22 цього Закону встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого, яка відшкодовується відповідно до статті 27. Так, відповідно до пунктів 27.2, 27.5 статті 27 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону № 1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до частини першої статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Згідно з вимогами частини другої статті1200 ЦКУкраїни особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Тлумачення положень статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, а інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого. Матір загиблого [PERSON] на час ДТП було особою пенсійного віку та отримувала пенсію за віком, тобто була та є непрацездатною особою, а тому підпадає під пункт 2 частини 1 статті 1200 ЦК України. Доводи відповідача про те, що у суду не надано достовірних і достатніх доказів того, що мати перебувала на утриманні сина, не заслуговують на увагу, оскільки стаття 1200 ЦК передбачає право на відшкодування шкоди в разі смерті потерпілого не лише для непрацездатних осіб, які були на утриманні, а й непрацездатних, які мали від цих осіб право на їх утримання. Закон не вимагає одночасного дотримання обох умов. Згідно ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно ст.203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Тобто, факт того, що позивач є непрацездатною (пенсіонером), автоматично включає її до кола осіб, які мають право на отримання страхового відшкодування заподіяної смертю сина матеріальної і моральної шкоди. Таким чином, для закону не обов`язково, щоб вона знаходилась на утриманні сина, достатньо наявності у позивача відносно сина права на отримання від останнього утримання. Відповідно до частини 2 статті 1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що на день смерті [PERSON] мав офіційний дохід. Крім того, у постанові Вінницького апеляційного суду від 22.04.2025 встановлено, що загиблий [PERSON] на день смерті офіційних доходів не мав. Згідно частини 2 статті 27 Закону №1961-IV від 01.07.2004 в редакції чинній на дату пригоди: «Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено у 2024 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 квітня 2024 - 8000 гривень. Позивач у своєму позові при розрахунку суми відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача на її користь використовувала формулу 36 місяців*8000,00 грн. Разом з тим, визначаючись щодо розміру відшкодування, то відповідно до ч.2 ст.1200 ЦК України шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. У даному випадку з мінімального розміру заробітної плати, вирахуванню підлягає частка, яка припадає на нього самого. Таким чином, встановивши, що момент смерті потерпілий не працював, сума страхового відшкодування яка стягується із відповідача на користь позивача становитиме 144000,00 грн., а не 288000,00 грн. (36 місяців х 4000,00 грн. (де 4000,00 грн. це 1/2 частка від розміру мінімальної заробітної плати, яка станом на 01.04.2024 становила 8000,00 грн.)), а відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи наведене вище, суд надав оцінку визначальним доводам сторін спору. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»: «Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: 2) позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи». Як слідує зі змісту позовної заяви, заява подана позивачем про відшкодування шкоди заподіяної смертю фізичної особи, а тому вона звільняється від сплати судового збору по даній справі під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Таким чином, слід стягнути з відповідача на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 1855,56 грн. (2422,40 грн./76,60% розмір задоволених позовних вимог), а решта судового збору у розмірі 566,84 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ.

Outcome: partial