Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

25 грудня 2025 року до Машівського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №593142 від 02.02.2023 в загальному розмірі 16233,50 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрат на правничу допомогу 8000,00 грн. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що 02.02.2023 між [PERSON] та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» був укладений електронний договір про споживчий кредит №593142, за умовами якого відповідач отримала 3800,00 грн та зобов`язалася одержавти та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. ТОВ ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання за кредитним договором, виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в розмірі 3800,00 грн шляхом їх перерахування на картку відповідача. 01.02.2024 ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ`та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу № 01022024-1, відповідно до якого позивач отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлися боржниками ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», включно і до [PERSON] за кредитним договором №593142 від 02.02.2023. Відповідачем заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, у зв`язку з чим станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 16233,50 грн, з яких: 1992 грн -заборгованості за тілом кредиту, 14241,50 грн - заборгованості за процентами (а.с.2-7). Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 02.12.2025 матеріали позовної заяви передано на розгляд за підсудністю до Машівського районного суду Полтавської області (а.с.20). 29.12.2025 ухвалою Машівського районного суду Полтавської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за цим позовом за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 54-55). У судове засідання сторони не з`явилися вдруге та повторно, про розгляд справи повідомлені належним чином та завчасно, зокрема, позивач шляхом направлення електронних листів до його електронного кабінету та його представника (а.с.66-68, 83-85), відповідач - рекомендованими листами з повідомленням за зареєстрованим місцем проживання, лист з судовою повісткою на 27.01.2026 відповідачка отримала 09.01.2026, лист з судовою повісткою на 23.02.2026 повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній» (а.с.71, 87-88), крім цього відповідачка судові повістки на 27.01.2026 та 23.02.2026 отримала в електронному вигляді, що були направлені їй до електронного кабінету (а.с.69, 86). Представник позивача у позовній заяві та клопотаннях від 14.01.2026, 20.02.2026 просить розгляд справи проводити без участі представника ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у разі неявки у судове засідання належним чином повідомленого відповідача провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення (а.с.6, 72,89). Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач причини неявки не повідомила. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористалася, відзив на позов не подала. Ураховуючи викладене, суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності сторін, відповідно до ст. 281 ЦПК України - в заочному порядку та, дослідивши надані письмові докази. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та надавши їм належну оцінку, судом установлено наступне. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 02.02.2023 ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» (Товариство) та [PERSON] (споживач) уклали Договір № 593142 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого: Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки за договором кредиту (а.с.8 на зв. - 19). За умовами п.1.3 та 1.4. Договору, сума кредиту становить 3800,00 грн., строк кредиту 210 днів. (а.с.9) Відповідно до п. 1.5.1 Договору - стандартна процентна ставка становить 2.2% в день та застосовується в межах строку кредиту, крім цього п. 1.5.2 встановлено, що знижена процентна ставка становить 1,54 % в день, та застосовується, якщо споживач до 17.02.2023 або протягом трьох календарних днів, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення боргу (а.с.9) Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 103110,35 % річних та становить 33896,00 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою з урахуванням періоду зниженої процентної ставки складає 67064,77% та становить 33519,8 грн. (п.п.1.7-1.8.2 Договору) (а.с.9 на зв.). У пункті 2.1 Договору визначено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] (а.с.10 на зв.). Згідно п.4.4. Договору споживач зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та ніші платежі встановлені договором. (а.с.12 на зв.). За умовами п. 9.6 Договору договір укладається шляхом направлення його тексту в особистий кабінет позивача для ознайомлення та підписання, договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що створений за допомогою одноразового ідентифікатора, підписуючи цей договір споживач підтверджує, що йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація, він ознайомлений з усіма умовами Правилами надання коштів у позику та ін. (а.с.17-18). Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає: Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України). Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Частиною першою статті 627 ЦК України, визначено, що у відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Договір № 593142 про надання споживчого кредиту від 02.02.2023, графік платежів підписаний 02.02.2023 о 17:50:28 [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором 02.02..2023 17:50:25 (а.с.18 на зв.-19). Довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з якою укладено договір № 593142 від 02.02.2023 ідентифікована ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», одноразовий ідентифікатором Р822 02.02.2023, номер телефону [NUMBER] (а.с.20 на зв.). Крім цього, [PERSON] було підписано паспорт споживчого кредиту одноразовим ідентифікатором Р822 02.02.2023 о 17:50:29 (а.с.7-8). Таким чином, судом установлено, що між первісним кредитором та відповідачем було укладено кредитний договір у якому сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Також установлено, що кредитний договір між сторонами був укладений в електронній формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Частиною 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» установлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (абзац 3 ч.1). Враховуючи, що договір №593142 від 02.02.2026 з графіком платежів, паспорт споживчого кредиту підписано електронними підписами позичальника, що відтворені шляхом використання одноразових ідентифікаторів, вказане свідчить, що [PERSON] підтвердила прийняття нею умов Кредитного договору щодо розміру, строку кредитування, процентної ставки взяття на себе зобов`язань, передбачених умовами договору. Таким чином, суд вважає, що вказаний договір укладено саме з [PERSON] оскільки без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету, укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і допустимих доказів на спростування факту укладення договору та спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано. За повідомленням ТОВ «ПЕЙТЕК» № 20251020-4479 від 20.10.2025, між товариством та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» було укладено Договір про організацію переказу грошових коштів №03052022-1 від 03.05.2022, відповідно до якого було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» на суму 3800,00 грн., код авторизації - 113969, банк-еквайр - АТ «ПУМБ», дата та час виконання: 02.02.2023 17:52:12, призначення платежу: зарахування на картку, ЕПЗ 4441114411929068 (а.с.21 на зв.). Саме такий номер платіжної картки для зарахування коштів зазначено у договорі №593142 від 02.02.2023, що укладений ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» з [PERSON] (а.с.10 на зв.). Крім цього, 20.01.2026 на електронну пошту Машівського районного суду Полтавської області від АТ «Універсал Банк» надійшла інформація, що витребувана на підставі ухвали суду від 29.12.2025, де вказано, що банківська картка № [NUMBER] була емітована банком на ім`я [PERSON] ( [NUMBER] , дата народження [INFO] ), транзакція, здійснена 02.02.2023 в сумі 3800, 00 на банківську картку № [NUMBER] , яка належить [PERSON] ( [NUMBER] , дата народження [INFO] ), була успішною, грошові кошти були зараховані на відповідних рахунок власника картки № [NUMBER] (а.с.77). Первісний кредитор ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» є фінансовою, а не банківською установою. Зважаючи на положення Закону України «Про платіжні послуги», інформаційний лист платіжного сервісу (платіжної системи), через який здійснювалося перерахування коштів, є первинним обліковим документом, що підтверджує факт здійснення платіжної операції та всі її реквізити. Отже, ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» виконало свої зобов`язання за Кредитним договором та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку № [NUMBER] , яку вона заначив при оформленні кредиту. Суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, а тому є всі підстави стверджувати, що [PERSON] отримала 02.02.2023 від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» 3800,00 грн. кредитних коштів та скористалася ними на власний розсуд. Доказів на спростування вказаного відповідач не надала. 01.02.2024 ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (Фактор) уклали Договір факторингу № 01022024-1, відповідно до якого Фактор набуває права вимоги від Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення прав вимог фінансування, а Клієнт відступає Факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, внаслідок передачі права вимоги Фактор замінює Клієнта у кредитних договорах та набуває прав грошових вимог (п.1.1-1.2). Права вимоги переходить до Фактора після підписання Сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників та сплати Фактором грошових коштів (п.п.6.2.3, 7.2) Відступлення права вимоги здійснюється без згоди Боржників (п.6.2.4) (а.с.29-33). Акт приймання-передачі Реєстру боржників між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підписано 01.02.2024 (а.с.34 на зав). З платіжної інструкції №74877 від 01.02.2024 вбачається, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на користь ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» здійснено плату в сумі 2528538,68 грн за відступлення права вимоги згідно Договору факторингу № 01022024 -1 від 01.02.2024 (а.с.35). На підтвердження права вимоги позивача до [PERSON] надано витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу № 01022024 -1 від 01.02.2024, з якого вбачається, що загальна сума заборгованості складає 16233,50 грн., з яких: 1992,00 грн - залишок по тілу кредиту, 14241,50 грн - залишок по відсотках (а.с.34). Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема п. 1 ч. 1 цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц. Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. За змістом ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Позивачем надано договір факторингу, який оформлений та підписаний належним чином, витяг з реєстру боржників, платіжну інструкцію про перерахування узгодженої суми за договором про відступлення права вимоги. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У постанові Верховного Суду від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 Як зазначено, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Таким чином у суду відсутні підстави ставити під сумнів укладений договір факторингу та реєстр боржників, у зв`язку з чим суд вважає, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»» має право вимоги від боржника [PERSON] заборгованості, що утворилася на підставі договору №593142 про надання споживчого кредиту від 02.02.2023. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в загальному розмірі 16233,50 грн. суд зазначає наступне. У позовній заяві представник позивача вказує, що станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 16233,5 грн., а саме: · заборгованість за тілом кредиту - 1992 грн.; · заборгованість за процентами - 14241,5 грн. За вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Як визначено в ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Частиною 1 ст. 514 Цивільного кодексу України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом установлено, що за договором №593142 від 02.02.2023 відповідач отримала кредит в розмірі 3800,00 грн.. З розрахунку заборгованості за Договором №593142 від 02.02.2023, вбачається, що 22.02.2023 позичальником [PERSON] було сплачено тіло кредиту 22.02.2023 в розмірі 1328,00 грн. та 09.03.2023 - 480,00 грн. всього на суму 1808, 00 грн. та заборгованість [PERSON] за тілом кредиту складає 1992,00 грн (а.с.22-28). Доказів щодо повернення тіла кредиту в повному обсязі відповідачка не надала. Таким чином, зобов`язання за кредитним договором щодо повернення тіла кредиту в повному обсязі відповідачкою не виконані. Приймаючи до уваги те, що відповідачка отримавши кредитні кошти, зобов`язання з їх повернення не виконала, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 1990,00 грн є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Отже, за приписом зазначеної статті нарахування процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку користування кредитом. Тобто, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється виключно в межах строку кредиту, що передбачено, крім ст. 1048 ЦК України, і самим Договором. Аналіз викладених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050ЦКУкраїни право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (позиція Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018року у справі № 202/4494/16-ц). Проценти за «користування кредитом» нараховані після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження N12-16гс22). Договором № 593142 від 02.02.2023 визначені умови нарахування процентів, зокрема відповідно до п. 1.5.1 Договору - стандартна процентна ставка становить 2.2% в день та застосовується в межах строку кредиту, крім цього п. 1.5.2 встановлено, що знижена процентна ставка становить 1,54 % в день, та застосовується, якщо споживач до 17.02.2023 або протягом трьох календарних днів, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення боргу (а.с.9) З розрахунку заборгованості за Договором №593142 від 02.02.2023 проведеного ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» вбачається, що відповідачу нараховані відсотки за користування кредитом в розмірі 14241,50 грн. (а.с.28), Крім цього, з вказаного розрахунку вбачається, що 22.02.2023 позичальником [PERSON] було сплачено проценти 22.02.2023 в розмірі 1672 грн. та 09.03.2023 - 761,32 грн., а загальну суму - 2433,32 грн. (а.с. 22-22 на зв). З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що проценти за користування кредитом нараховані з 02.02.2023 по 28.01.2024, тобто за 360 днів, отже з перевищенням строку кредитного договору визначеного у п. 1.4 Договору №593142 від 02.02.2023, де вказано, що строк кредитного договору - 210 днів, без права споживача продовжувати строк кредитування п. 1.4.1 договору (а.с.9). Докази щодо продовження строку кредитного договору в матеріалах справи відсутні. Таким чином проценти нараховані поза межами строку дії кредитного договору суперечить вимогам матеріального права та умовам кредитного договору. Отже суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти у розмірі та за період встановлений кредитним договором, а саме за 210 днів. та шляхом проведення розрахунку встановив розмір процентів, що підлягають стягненню за користування кредитом в сумі 7346,68 грн.: з 02.02.2023 по 16.02.2023 - 15 днів х 58,52 грн. (знижена денна процентна ставка 1,54% від 3800,00 грн. тіла кредиту) = 877,80 грн. з 17.02.2023 по 21.02.2023 - 5 днів х 83,60 грн. (стандартна денна процентна ставка 2,2% від 3800, 00 грн. тіла кредиту) = 418,00 грн. з 22.02.2023 по 08.03.2023 - 15 днів х 54,38 (стандартна денна процентна ставка 2,2% від 2472,00 грн. тіла кредиту, з урахуванням часткового погашення тіла кредиту 22.02.2023 на суму 1328,00 грн.) = 815,70 грн. з 09.03.2023 по 30.08.2023 - 175 днів (стандартна денна процентна ставка 2,2% від 1992,00 грн. тіла кредиту, з урахуванням часткового погашення тіла кредиту 09.03.2023 на суму 480,00 грн.) = 7668,50 грн. (877,80 + 418,00 +815,70 +7668,50) - 2433,32 грн (сплачені проценти) = 7346,68 грн. Приймаючи до уваги викладене, позов в частині стягнення процентів підлягає частковому задоволенню. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 593142 від 02.02.2023 підлягають частковому задоволенню на суму 9338,68 грн., де 1992,00 грн. тіло кредиту та 7346,68 грн. проценти. Вирішення питання стягнення судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, що на момент подання позову до суду складає 2422,40 грн. Позовна заява з доданими до неї матеріалами позивачем подано через систему «Електронний суд» 26.12.2025 та сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн. Позивачем при подачі позову до суду було заявлено позовні вимоги в загальному розмірі 16233,50 грн, судом задоволено позовні вимоги на суму 9338,68 грн, що становить 57,53 % від ціни позову. Отже з відповідача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1393,61 грн. Як зазначено в п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У позовній заяві, представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн. (а.с 6 на зв.). Як зазначено в ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Частини перша статті 81 ЦПК України, визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (Клієнт) та адвокатське об`єднання «Апологет» (Виконавець) 01.07.2025 уклали Договір №0107 про надання правової (правничої) допомоги за умовами якого, клієнт замовляє, приймає та оплачує, а виконавець надає послуги правової (правничої) допомоги, адвокатського захисту, представництва клієнта у всіх судах загальної юрисдикції (а.с.37 на зв.). Актом надання послуг №1246 від 08.12.2025 підтверджено факт надання Адвокатським об`єднанням та прийняття клієнтом послуг згідно договору (боржник [PERSON] , кредитний договір №593142) сума наданих послуг 8000,00 грн. (а.с.38). Також надано Детальний опис наданих послуг до Акту (а.с.38 на зв.). Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судом установлено, що відповідачем не подано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Водночас, відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) зроблено висновки про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу під час розгляду справи у суді першої інстанції, суд враховує, що при підготовці позовної заяви до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутня необхідність у вивченні та опрацюванні великої за обсягом законодавчої бази, що регулює спірні відносини, оскільки існує усталена судова практика, представник позивача участі в судових засіданнях не приймав. За таких обставин, суд вважає, що вказаний розмір витрат на правничу допомогу є занадто завищеним, виходячи з критерію розумності та враховуючі конкретні обставини справи, тому суд дійшов висновку, що загальна вартість виконаних представником робіт (наданих послуг), які є реальними та необхідними становить 4000,00 грн. Разом з цим, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що оскільки позов задоволено частково, витрати на професійну правничу допомогу, підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог на суму 2301,20 грн, що складає 57,53 % від 4000 грн. На підставі наведеного, ст.247,263-265,273,279,354 ЦПК України, суд,

Outcome: partial