Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

02 червня 2025 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра звернувся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 06 листопада 2017 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №Z62.199.75295, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 50 000 гривень, зобов`язавшись повернути його до 06 листопада 2022 року щомісячними платежами згідно графіку платежів, сплативши 15% річних за користування кредитом, а також інші обов`язкові платежі. Також, 06 листопада 2017 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Угоду про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки №С21.199.75294 з кредитним лімітом в розмірі 6500 гривень (максимальний ліміт 200 000 гривень) з відсотковою ставкою 24% річних. Крім того, 10 січня 2019 року між сторонами укладено кредитний договір №Р99.00403.004773398, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 39 997,00 гривень, зобов`язавшись повернути його ануїтетними платежами згідно графіку, що є додатком до вказаного кредитного договору, сплативши при цьому 12.0% річних. 25 липня 2023 року на підставі договору факторингу №01.02-31/23 позивач набув прав вимоги до відповідача, як боржника, за вищевказаними договорами, розмір заборгованості за якими сукупно становить 234 112,59 гривень. Посилаючись на те, що відповідач зазначений борг не повернув дотепер, позивач просить у даному позові стягнути означений борг з відповідача, а також покласти на відповідача судові витрати по справі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 05 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонами клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не подано, відзив від відповідача до суду не надходив, в зв`язку із чим суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 06 листопада 2017 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Z62.199.75295. Відповідно до умов зазначеного договору Банк надав відповідачу кредит у розмірі 50 000,00 гривень строком на 60 місяців зі сплатою 15,0 % річних. Погашення кредиту та сплата процентів і плати за обслуговування кредитної заборгованості мали здійснюватися щомісячними платежами відповідно до графіка, що є невід`ємною частиною договору. Підписанням договору відповідач приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у редакції, чинній на момент укладення договору, та підтвердив ознайомлення з умовами і тарифами Банку. Також 06 листопада 2017 року між сторонами укладено Угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № C21.199.75294, за умовами якої Банк відкрив відповідачу відновлювальну кредитну лінію з максимальним лімітом 200 000,00 гривень, при цьому доступний ліміт на дату укладення договору становив 6 500,00 гривень. Процентна ставка за користування кредитними коштами встановлена у розмірі 24,0 % річних. Відповідач приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та підтвердив ознайомлення з його умовами. Крім того, 10 січня 2019 року між тими ж сторонами укладено кредитний договір № Р99.00403.004773398, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит у сумі 39 997,00 гривень строком на 60 місяців зі сплатою 12,0 % річних. Погашення заборгованості передбачалося шляхом внесення щомісячних платежів згідно з графіком. Відповідач також приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у редакції, чинній на момент укладення договору. Банк виконав зобов`язання за вказаним договором, тоді як відповідач належним чином їх не виконав, що призвело до виникнення заборгованості. Із матеріалів цивільної справи судом встановлено, що банк виконав свої зобов`язання щодо надання кредитних коштів, однак відповідач допустив порушення зобов`язань щодо своєчасного та повного погашення заборгованості, у зв`язку з чим утворилася прострочена заборгованість. Відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості, станом на дату звернення до суду за кредитним договором № Z62.199.75295 від 06.11.2017 року заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Свеа Фінанс» (попередня назва «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») становить 109 164,17 гривень, з яких 40 885,38 гривень заборгованість за основним боргом, 19 533,54 гривень заборгованість за відсотками та 48 745,25 гривень заборгованість за іншими процентними платежами; за кредитним договором № Р99.00403.004773398 від 10.01.2019 року загальна заборгованість становить 102 317,17 гривень, у тому числі 38 031,13 гривень основний борг, 14 496,10 гривень відсотки та 49 789,94 гривень інші процентні платежі; за кредитним договором № C21.199.75294 від 06.11.2017 року загальна сума заборгованості складає 22 631,25 гривень, з яких 7 800,00 гривень основний борг, 14 831,25 гривень заборгованість за відсотками. 25 липня 2023 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до якого Банк відступив, а ТОВ «Свеа Фінанс» набуло права вимоги за низкою кредитних договорів, у тому числі за договорами № Z62.199.75295 від 06.11.2017 року, № Р99.00403.004773398 від 10.01.2019 року та № C21.199.75294 від 06.11.2017 року, укладеними з відповідачем. На підтвердження переходу права вимоги до матеріалів справи долучено витяги з реєстрів боржників, складених до договору факторингу. Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про банки та банківську діяльність». Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст.ст.6, 627, 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зокрема у визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За змістом ст.ст.633, 634 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Нормою ст.1054 ЦК України визначено за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Положеннями ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначено, що банківський кредит будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом ст.ст.202, 207, 626 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом положень ст.ст.512-514, 516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Нормами ст.ст.1077-1079, 1082 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Нормою ст.625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оцінюючи досліджені в ході розгляду справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за вищевказаними кредитними договорами з урахуванням договору факторингу, приймаючи до уваги, що в ході розгляду справи знайшли підтвердження факти укладення таких договорів із дотриманням вимог законодавства щодо порядку їх укладення, змісту та форми таких договорів, а також підтверджено факт набуття позивачем, як новим кредитором, прав вимоги первісного кредитора до відповідача за вказаними кредитними договорами, та підтверджено отримання відповідачем кредитів за означеними кредитними договорами, якими відповідач користувався, однак не повернув, що зумовило виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом в наведеному у позові розмірі, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову в повному обсязі. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд враховує наступне. У відповідності до ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора. Крім того, якщо боржник не був повідомлений про заміну кредитора, то це не тягне за собою і відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора (ст.ст.516, 613 ЦК України). Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання у повному обсязі не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань взагалі. Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року по справі №636/3783/15-ц, від 04 березня 2020 року по справі №274/738/14-ц, від 18 червня 2020 року по справі №681/44/15-ц. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: approved