Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

19.11.2024 до Вінницького міського суду Вінницької області за підсудністю надійшла цивільна справа №128/4276/24 від Вінницького районного суду Вінницької області за позовною заявою АТ «СЕНС БАНК», в особі представника позивача Котницького І. О., до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 30 544, 55 доларів США шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» відповідно до чинного законодавства України був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. В свою чергу, 15.06.2012, між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором, згідно якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 0104/0808/55-047 від 22.08.2008, що був укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступник ВАТ "Сведбанк" (правонаступник ПАТ "Сведбанк") та [PERSON] , на користь ПАТ «Альфа-Банк». 22.08.2008 АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступник ВАТ "Сведбанк" (правонаступник ПАТ "Сведбанк"), та ФОП [PERSON] уклали кредитний договір № 0104/0808/55-047, відповідно до умов якого ВАТ "Сведбанк" зобов`язується надати ФОП [PERSON] кредити у сумі 20 000, 00 дол. США, а ФОП [PERSON] зобов`язується повернути наданий кредит. 12.08.2022 позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», а також про внесення змін до статуту АТ «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Відповідно до договору, [PERSON] зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит. В свою чергу, відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує істотні умови кредитного договору в результаті чого станом на 11.06.2024 виникла заборгованість: за кредитом: 15 984, 69 дол. США, по відсотках: 7 490, 25 дол. США, по пені: 7 069, 61 дол. США, що підтверджується розрахунком заборгованості. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором від 22.08.2008 між кредитором та іпотекодавцем, яким є [PERSON] , укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавець передав кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартира, загальною площею 67,5 кв. м., житловою площею 40, 2 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до оцінки іпотеки предмет іпотеки оцінений в 1 948 600, 00 грн. Відповідно до іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом позасудового врегулювання, яким вважатиметься застереження, що міститься у іпотечному договорі або на підставі окремого договору, який може бути укладений між іпотекодавцем та іпотекодержателем з урахуванням вимог чинного законодавства України. Враховуючи вище викладене, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, загальною площею 67, 5 кв. м., житловою площею 40, 2 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0104/0808/55-047 від 22.08.2008, яка складає: 30 544, 55 дол. США, з яких: за кредитом: 15 984, 69 дол. США, по відсотках: 7 490, 25 дол. США, по пені: 7 069,61 дол. США, на користь АТ «Сенс Банк», шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності. Судові витрати покласти на відповідача. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2024 головуючим суддею була визначена суддя Березовська О. А. Справа передана судді 20.11.2024. Інформаційна довідка з реєстру Вінницької міської територіальної громади про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] від 21.11.2024 вих. № 43124 одержана судом 28.11.2024. Ухвалою суду від 04.12.2024 вказана позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження в цивільній справі, призначене підготовче засідання на 23.12.2024 о 16 год. 30 хв. 27.01.2025 на адресу суду від представника відповідача адвоката Чернякової М. А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача адвокат Чернякова М. А. просить відмовити в задоволенні позовних вимог АТ «СЕНС БАНК» та стягнути на користь відповідача судові витрати на правничу допомогу. Відзив мотивований тим, що 22.08.2008 відповідач уклав кредитний договір № 0104/0808/55-047 з ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») відповідно до умов кредитного договору банк надав йому кредит у сумі 20 000 доларів США зі строком повернення до 22.06.2008, зі сплатою за користування кредитними коштам, в строки та на умовах що передбачені кредитним договором та додатком №1 до нього - графіком погашення кредиту. Також 22.08.2008 між відповідачем та Вінницьким відділенням ПАТ «Сведбанк» було укладено договір іпотеки №0104/0808/55- 047 від 22.08.2008 на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №0104/0808/55-047 від 22.08.2008, який було посвідчено приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Нідзельською І. Є. За договором іпотеки [PERSON] передав ПАТ Сведбанк» в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири. 24.02.2009 та 08.04.2011 сторони кредитного договору уклали договір про внесення змін та доповнень №1 та №2 до кредитного договору №0104/0808/55-047, в якому збільшили строк повернення кредиту до 22.06.2028 включно. 25.05.2012 між АТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким право вимоги за кредитним договором, договором іпотеки, укладеними з відповідачем, було передано до нового кредитора - ПАТ «Дельта Банк». 15.06.2012 між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором № 0104/0808/55-047 від 22.08.2008. В 2016 році ПАТ «Альфа - Банк» звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Вінницького міського суду від 10.11.2016 позов задоволено частково та стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором №0104/0808/55- 047 від 22.08.2008 у розмірі 17 957, 29 доларів США, з яких: 15 984, 69 доларів США заборгованість за кредитом, 1 972, 60 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також 6 767, 12 грн витрати, пов`язані зі сплатою судового збору. На підставі цього рішення, постановою про відкриття виконавчого провадження від 24.05.2017 № 54003690 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 127/9827/16-ц, виданого 23.12.2016. Відповідно до листа Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця від 24.07.2019 за цим рішенням суду перераховувались кошти на користь стягувача - ПАТ «Альфа-банк». В кінці липня 2019 року відповідачу випадково стало відомо про те, що ПАТ «Альфа- Банк» переоформило право власності на квартиру на себе. 13.06.2019 державним реєстратором Васюрою П. В. КП «Гарант+» було здійснено реєстрацію право власності АТ «Альфа-Банк» на квартиру, яка була предметом іпотеки за кредитним договором №0104/0808/55-047 від 22.08.2008. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.06.2020 було задоволено позовні вимоги про визнання дій протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Рішення набуло законної сили. Використовуючи своє право, стягувач згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, шляхом пред`явлення позову про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, змінив строк виконання зобов`язання, тобто на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Отже, 12.05.2016 у кредитора виникло право на звернення до суду із позовом для захисту своїх порушених прав щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, проте АТ «СЕНТ БАНК» звернулось до суду із цим позовом до відповідача лише 28.10.2024, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України. Посилаючись на практику Верховного Суду, представник відповідача вказує, що на вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюється загальна позовна давність в три роки та всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо). Переривання загальної позовної давності за вимогою про стягнення боргу за основним зобов`язанням, не перериває перебігу загальної позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки і навпаки. Перебіг строку позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки розпочався 12.05.2016 і закінчився 12.05.2019. Також право позивача нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося після пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове стягнення заборгованості та з ухваленням рішення з цього приводу, а тому зобов`язання за кредитним та іпотечним договорами є припиненими. Відповідач є пенсіонером, ветераном війни II групи і отримує пенсію. З його пенсії кожного місяця відраховувалися кошти на погашення заборгованості за кредитним договором відповідно до рішення суду. Стягувачем до державного відділу виконавчої служби було направлено заяву про повернення виконавчого документу стягувачу та було винесено постанову про повернення виконавчого листа. Відповідач звертався з листом до банку про надання йому рахунку для часткового погашення заборгованості, однак відповіді не отримав. Спірна квартира - це єдине житло, яке придбано за споживчим кредитом. Також, посилаючись на дію Закону №1304-VII, представник відповідача вказує на неможливість примусово звернути стягнення на житло, яке забезпечує зобов`язання громадянина України за споживчим кредитом в іноземній валюті за умови, що нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника, якщо у позичальника у власності немає іншої житлової нерухомості, загальна площа нерухомого майна не перевищує 140 кв. м. для квартири та 160 кв. м. для житлового будинку. Предмет іпотеки, переданий відповідачем для забезпечення повернення позичальником споживчого кредиту в іноземній валюті не перевищує 140 кв. м. (площа квартири становить 60, 20 кв. м). У матеріалах справи відсутня інформація про наявність у відповідача іншого житла. Крім того, відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки за рішенням суду проводиться шляхом продажу на електронних аукціонах. Дія цієї норми закону щодо нерухомого майна, що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупинена на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування. Представник відповідача вказує, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат складається з витрат на правничу допомогу в сумі 25 000, 00 грн. У додатку до відзиву представником відповідача адвокатом Черняковою М. А. долучаються до матеріалів справи письмові докази. Ухвалою суду від 03.04.2025 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. 29.04.2025 від представника позивача АТ «Сенс Банк» адвоката Михніцького Г. Ю. надійшла заява про зменшення заявлених представником відповідача витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до якої АТ «Сенс Банк» заперечує повністю проти заявленого розміру витрат на правничу допомогу, оскільки повністю підтримує свої позовні вимоги. Відповідачем жодним чином не спростовано розмір заборгованості по кредиту, заперечення зводяться до тверджень про пропущений строку позовної давності. Жодних складних розрахунків тощо зі сторони відповідача/ його представника не проводилося. Крім того, не виконаний обов`язок направити копію відзиву позивачу. Справа не є складною. Розмір гонорару в сумі 25 000, 00 грн є завищеним та нерозумним. У разі, якщо суд дійде висновку про відмову в задоволенні позову, то представник позивача просить суд максимально зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які заявлені відповідачем. 29.04.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача Михніцького Г. Ю. надійшло клопотання про слухання справи в режимі відеоконференції, 30.04.2025 судом постановлено ухвалу про задоволення зазначеного клопотання. 05.05.2025 від представника позивача АТ «Сенс Банк» адвоката Михніцького Г. Ю. через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких він зазначає, що з урахуванням того, що в травні 2016 було подано позовну заяву про стягнення заборгованості по кредитному договору та ухвалене рішення суду про стягнення відповідної заборгованості відповідач вважає, що строк позовної давності сплив 12.05.2019. Такі твердження представник позивача вважає хибними, виходячи із такого. Як вбачається із розрахунку заборгованості і виписок по рахунку, що в матеріалах справи, відповідачем здійснювалися платежі по кредитному договору з 11.04.2018 по 31.05.2019, тобто в межах трьох років вчинялися дії про визнання боргу, а відповідно позовна давність переривалася і її строк починав рахуватися знову. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг строку позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12.03.2020 на усій території України установлено карантин та надалі його дія неодноразово продовжувалась. Згідно з п.12 Перехідних положень ЦК України (в редакції, що діяла на дату подання позовної заяви у цій справі), під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID- 19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (розділ доповнено пунктом 12 згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020). Відповідно до п. 19 Перехідних положень ЦК України (в редакції, що діяла на дату подання позовної заяви у справі) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Ч. 1 ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. На думку представника позивача, строк позовної давності не пропущений. Аналогічні пояснення надавались представником позивача до суду через систему «Електронний суд» 15.05.2025, 05.08.2025, 06.08.2025, 13.10.2025, 05.12.2025, 17.02.2026. Крім зазначених пояснень в клопотанні від 06.08.2025 представник позивача вказав, що заперечує проти заявленого розміру витрат на правничу допомогу в сумі 25 000, 00 грн, бо знехтувано обов`язком направити копію відзиву відповідачу, справа не є складною. Просить максимально зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, яка заявлена відповідачем. 19.05.2025, 19.08.2025 від представника позивача АТ «Сенс Банк» адвоката Михніцького Г. Ю. на адресу суду засобами поштового зв`язку, для приєднання до матеріалів справи надійшла виписка по рахунку, яка приєднана до матеріалів справи. Письмовий доказ наданий на вимогу суду у зв`язку з низькою якістю (дрібний шрифт) цього доказу, наданого через підсистему «Електронний суд» разом з позовною заявою. Від представника позивача АТ «Сенс Банк» адвоката Михніцького Г. Ю. неодноразово надходили заяви про проведення розгляду справи у його відсутність. 23.12.2025 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, пояснив, що вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущений. Вказує також, що умови кредитного договору передбачають, що проценти за користування кредитом нараховуються за фактичне користування кредитом до його повного погашення. Посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.01.2022 у справі №910/17048/17, вказує, що нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту, незалежно від строку дії кредитного договору. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позові, вказав, що позивач АТ «Альфа Банк» набуло право вимоги до відповідача за кредитним та іпотечним договорами в результаті укладенні двох договорів купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 та 15.06.2012. АТ «Альфа Банк» змінило назву на АТ «Сенс Банк». Представник позивача вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущений, в період з 2018 по 2019 роки відповідач здійснював платежі за кредитним договором. Останній платіж був здійснений 31.05.2019. Трирічний строк з 31.05.2019 по 31.05.2022. Строк позовної давності продовжений на час воєнного стану. Представник відповідача [PERSON] адвокат Чернякова М. А. в судовому засіданні позов не визнала, підтримала заперечення, викладені у відзиві на позовну заяву, та просила суд відмовити у задоволенні позову. Додатково суду пояснила, що відповідач не оспорює право вимоги, набуте позивачем на підставі договорів купівлі-продажу прав вимоги, не оспорює дійсність кредитного та іпотечного договорів, однак в 2016 році позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості та рішенням суду позов частково задоволено, стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором, було відкрито виконавче провадження та рішення суду виконувалось відповідачем. Звернувшись до суду, банк змінив строк виконання кредитного зобов`язання. 12.05.2016 у кредитора виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач звернувся до суду 28.10.2024, з пропуском загального строку позовної давності 3 роки. З розрахунком заборгованості, наданим позивачем, відповідач не погоджується. Стороною відповідача суду надано рішення від 10.11.2016, яким позивач достроково припинив кредитне зобов`язання та стягнув кошти, тобто є рішення суду про стягнення заборгованості по тілу кредиту, процентам та пені. Після вступу рішення в законну силу позивач не може нараховувати проценти та пеню. Представник відповідача зазначила в судовому засіданні, що відповідачем протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення будуть надані суду письмові докази, що підтверджують судові витрати. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд встановив, що між сторонами існують кредитні та іпотечні відносини, які регулюються відповідними нормами ЦК України, Закону України «Про іпотеку». Судом встановлені такі фактичні обставини. 22.08.2008 між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір (кредитний договір «споживчий кредит під заставу житлової нерухомості») №0104/0808/55-047 (а. с. 72-80 т. 1). П.1.1. цього договору передбачено, що банк надає позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 20 000 доларів США, на строк по 22.06.2018 включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. Кредит надається позичальнику лише після: укладення іпотечного договору об`єкта нерухомості, зазначеного в п. 2.1. цього договору. Відповідно до п. 2.1. кредитного договору забезпеченням виконання зобов`язань позичальника по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, оплаті комісії, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов даного договору та інших витрат банку, пов`язаних з одержанням виконання, виступає іпотека об`єкта нерухомості, а саме: кв. [ADDRESS] , загальною площею 67, 5 кв. м. Умови передачі об`єкта нерухомості в іпотеку та звернення стягнення на предмет іпотеки регулюються чинним законодавством України і іпотечним договором, що укладається між банком і позичальником. Одержання відповідачем коштів за кредитним договором підтверджується заявою на видачу готівки №3037867/0453 від 22.08.2008 (а. с. 82 т. 1). 24.02.2009 між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №0104/0808/55-047 від 22.08.2008 (а. с. 185-186 т. 2), яким сторони внесли зміни до п. 1.1. договору щодо права банка надати кредит та до абзацу 1 пункту 3.1.1. кредитного договору щодо порядку, починаючи з 10.09.2009, погашення кредиту та сплати процентів за період користування кредитом. Всі інші умови кредитного договору залишені без змін. 08.04.2011 між ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк», та [PERSON] укладено договір про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору №0104/0808/55-047 від 22.08.2008, яким сторони змінили строк кредитування до 22.06.2028 включно. Крім того, сторони передбачили, що починаючи з 10.05.2011 позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до п. 3.2. кредитного договору шляхом здійснення фіксованих платежів (далі ануїтетні платежі або ануїтетний платіж) у сумі 205, 63 доларів США у чітко встановлений цим договором термін 10 (десятого) числа кожного місяці та в день закінчення кредитного договору. Також сторонами був встановлений порядок зміни розміру ануїтетного платежу у випадку зміни процентної ставки. Всі інші умови кредитного договору залишились без змін (а. с. 187-188 т.2). На забезпечення виконання умов кредитного договору від 22.08.2008 № 0104/0808/55-047 (а. с. 72-80 т. 1) про отримання [PERSON] кредиту у сумі 20 000 дол. США 22.08.2008 між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем укладений іпотечний договір № 0104/0808/55-047-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Нідзельською І. Є., за умовами якого в іпотеку банку передано належне відповідачу нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] (а. с. 181 -181 т. 2). Відповідно до п. 12 іпотечного договору за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя. П. 12.1., 12.2., 12.3. як способи звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в п.п. 12.3.1та 12.3.2. цього пункту договору. 08.04.2011 між ПАТ "Сведбанк" та [PERSON] укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до договору іпотеки 0104/0808/55-047-Z-1 від 22.08.2008, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Нідзельською І. Є. зареєстрованим №2081, яким сторони внесли зміни до іпотечного договору щодо строку дії кредитного договору до 22.06.2008, вартості предмету іпотеки та застереження, викладеного в п. 12.3. договору іпотеки (а. с. 183-184 т.2). 25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого продавець погодився продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець цим погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну (п. 2.1. договору). Відповідно до п. 2.3. цього договору права вимоги переходять від продавця до покупця (далі відступлення), та обов`язки продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем Акту приймання-передачі прав вимоги. Обов`язок продавця передати права вимоги покупцю та підписати Акт приймання передачі прав вимоги залежить від отримання продавцем повної суми загальної купівельної ціни у дату підписання (а. с. 155 -169 т. 2). З акту приймання-передачі прав вимоги до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012, підписаного ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», вбачається, що згідно пункту 2.3. договору продавець передав, а покупець прийняв права вимоги, які перелічені у додатку до цього акту, що посвідчує факт здійснення відступлення. Також сторони посвідчують, що продавець передав, а покупець прийняв, електронні носії інформації з погодженими між сторонами даними щодо прав вимоги (а. с. 170 т. 2). З додатку вбачається передача прав вимоги за трьома договорами, зокрема, за договорами №0104/0808/55-047 та №0104/0808/55-047-Z-1 (а. с. 170 зворот -171 т. 2). 15.06.2012 між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги (а. с. 172-179 т. 2). Відповідно до п. 2.1. цього договору продавець цим погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець цим погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну для уникнення сумнівів. Права вимоги переходять від продавця до покупця (далі відступлення) та обов`язки продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем Акту приймання-передачі прав вимоги. Обов`язок продавця передати права вимоги покупцю та підписати Акт приймання-передачі прав вимоги залежить від отримання продавцем суми оплати першої частини загальної купівельної ціни згідно п. 3.2.1. договору у дату підписання (п. 2.3. договору купівлі-продажу прав вимоги). З акту приймання-передачі прав вимоги до договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012, підписаного ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк», вбачається, що згідно пункту 2.3. договору продавець передав, а покупець прийняв наступні права вимоги, що посвідчує факт здійснення відступлення (а. с. 179 т. 2). З додатку вбачається передача прав вимоги за трьома договорами, зокрема, за договорами №0104/0808/55-047 та №0104/0808/55-047-Z-1 (а. с. 179 зворот -180 т. 2). Зі статуту АТ «Сенс Банк», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1010 від 03.09.2024, слідує, що АТ «Сенс Банк» є державним банком, який є правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Альфа-Банк», яке відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 28.04.2018 змінило тип акціонерного товариства з публічного на приватне, а також змінило найменування з публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на акціонерне товариство «Альфа-Банк» та виступило правонаступником усіх прав і обов`язків публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (а. с. 201-236 т. 2). З розрахунку заборгованості за кредитом у валюті договору [PERSON] (а. с. 189-190 т. 1) вбачається, що загальна заборгованість згідно кредитного договору №0104/0808/55-047 від 22.08.2008 станом на 11.06.2024 складає: 30 544, 55 доларів США, а саме: за кредитом - 15 984, 69 доларів США, по відсотках - 7 490, 25 доларів США, по пені - 7 069,61 доларів США. Відсотки за користування кредитом нараховані за період з 22.08.2008 по 13.06.2019, пеня нарахована з 10.06.2015 по 13.06.2019. В гривневому еквіваленті заборгованість становить 1 234 751, 22 грн Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10.11.2016 у справі №127/9827/16-ц позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №0104/0808/55-047 від 22.08.2008 у розмірі 17 957, 29 доларів США, з яких 15 984, 69 доларів США заборгованість за кредитом, 1 972, 60 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, а також 6 767, 12 грн витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору. В решті позовних вимог щодо солідарного стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором №0104/0808/55-047 від 22.08.2008 відмовлено (а. с. 155-159 т. 1). Як вбачається з постанови Вінницького апеляційного суду від 20.10.2020 та постанови Верховного Суду від 16.09.2021 у справі №127/20479/19 (а. с. 160-174 т. 1), 13.06.2018 державний реєстратор Васюра П. В. вчинив реєстраційні дії щодо реєстрації за АТ «Альфа-Банк» права власності на нерухоме майно, яке є предметом договору іпотеки. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.06.2020 задоволено позов [PERSON] до АТ «Альфа-Банк», державного реєстратора КП «Гарант+» Васюри П. В., треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Нідзельська І. Є., АТ «Омега Банк», про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Вказаними рішеннями судів апеляційної та касаційної інстанції рішення суду першої інстанції залишено без змін. З відповідей Центрального відділу ДВС міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області вих. №64539/15.26.-25/14 від 24.07.2019 та Центрального відділу ДВС у місті Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) вих. №148795/17.26-25/14 від 24.12.2020 (а. с. 175-178, 179 т. 1) вбачається, що на виконанні у ДВС перебувало ВП №54003690, відкрите за виконавчим листом №127/9827/16-ц з виконання вище зазначеного рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором. За період з 24.05.2017 по 24.07.2019 з відповідача стягнуто та перераховано на користь позивача 30 423, 58 грн. Стягнення проводилось із пенсії боржника в розмірі 20% щомісячно, починаючи з 27.07.2017. В червні, липні 2020 року стягнуті кошти були повернуті стягувачем ПАТ «Альфа Банк» на депозитний рахунок відділу з поміткою «КС закрито» та «Заборгованість погашена». Станом на 28.12.2020 перераховані кошти на користь стягувача ПАТ «Альфа Банк» на депозитний рахунок відділу не повертались. Перший відділ ДВС у місті Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) листом від 02.02.2022 вих. №14950/ направив [PERSON] копію заяви АТ «Альфа-Банк» про повернення виконавчого документа стягувачу та постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 01.11.2021. З постанови вбачається, що до відділу надійшла заява від 27.09.2021 за №10047/21 про повернення виконавчого листа №127/9827/16-ц від 23.12.2016 Вінницького міського суду Вінницької області без подальшого виконання; постановлено зазначений виконавчий документ повернути стягувачу. Припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення. Виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 29.10.2024 (а. с. 184-188 т. 1). 12.06.2024 за вих. №1/06 позивачем відповідачу направлена вимога про усунення порушень, в якій позивач вказує, що умови кредитного договору №0104/0808/55-047 від 22.08.2008 відповідачем не виконуються. Станом на 11.06.2024 сума загальної заборгованості становить 30 544, 55 дол. США: за кредитом 15 984, 69 дол. США, по відсотках 7 490, 25 дол. США, по пені 7 069, 61 дол. США. Банк вимагає у позичальника у шістдесяти денний строк сплатити заборгованість по кредиту, відсотках за користування кредитом на платіжні реквізити, зазначені в кредитному договорі. Також додатково зазначає, що у разі невиконання цієї вимоги, банк розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до Закону України «Про іпотеку» шляхом подачі до суду позову про звернення стягнення на предмет іпотеки чи вчинення виконавчого напису нотаріуса (а. с. 31, 32 т. 1). Зі звіту про незалежну оцінку майна. Об`єкт оцінки трикімнатна квартира [ADDRESS] вбачається, що вартість об`єкта оцінки на дату оцінки 12.08.2024 становить 1 948 600, 00 грн без ПДВ (а. с. 61 -67 т. 1). Судом також досліджені виписка по особовим рахункам з 15.06.2012 по 11.06.2024 [PERSON] (а. с. 95 116, 117, 118). Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина перша статті 548 ЦК України). Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом (абзац четвертий статті 1 Закону України «Про іпотеку»). У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку»). Аналогічне правило передбачене у частині другій статті 590 ЦК України. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»). У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частини перша та друга статті 35 Закону України «Про іпотеку»). З вище наведеного вбачається, що судом встановлено, що між відповідачем та ВАТ «Сведбанк» був укладений споживчий кредитний договір із терміном повернення останнього періодичного платежу після продовження строку додатковим договором до 22.08.2028. Того ж дня з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідач уклав із ВАТ «Сведбанк» договір іпотеки, згідно з яким передав в іпотеку квартиру. Право вимоги за вище вказаними кредитним та іпотечним договорами перейшло за договорами купівлі-продажу прав вимоги ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є позивач. В зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання за кредитним договором позивач звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості, який був задоволений судом: з відповідача була стягнута заборгованість за кредитним договором №0104/0808/55-047 від 22.08.2008 станом на 04.05.2016 у розмірі 17 957, 29 доларів США, з яких 15 984, 69 доларів США заборгованість за кредитом, 1 972, 60 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом. З позовної заяви та розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0104/0808/55-047 від 22.08.2008, яка складає: 30 544, 55 доларів США, з яких: за кредитом: 15 984, 69 доларів США, по відсотках: 7 490, 25 доларів США, по пені: 7 069,61 доларів США, тобто після стягнення заборгованості за рішенням суду позивач продовжив нарахування за кредитним договором по відсоткам за період з 05.05.2016 по 13.06.2019; пеня нарахована з 10.06.2015 по 13.06.2019 АТ «Альфа-Банк» було реалізовано застереження, передбачене кредитним договором, зареєстровано право власності на іпотечне майно, але рішення про реєстрацію речових прав на нерухоме майно скасовано судом. На виконанні державної виконавчої служби знаходилось виконавче провадження з виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором; заборгованість частково погашена; за заявою виконавчий документ повернуто стягувачу; припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Позивач звернувся до відповідача з вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором, попередив про застосування процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у разі непогашення заборгованості. Заборгованість відповідачем в добровільному порядку не погашена. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 18.09.2018 у справі № 921/107/15-г/16 (пункт 8.6), від 19.05.2020 у справі № 361/7543/17 (пункт 40) зазначала, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. За змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону № 898-IVреалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону № 898-IV. Недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (пункт 41), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 40), від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 38)). За змістом частини другої статті 35 Закону № 898-IV визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону № 898-IV) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону № 898-IV), - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону № 898-IV, не погодили, а передбачили тільки можливість передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону № 898-IV (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц (пункт 63), від 12.06.2019 року у справі № 205/578/14-ц (пункт 36)). Відповідач не оспорює кредитний та іпотечні договори, право вимоги позивача як правонаступника щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Оспорює розмір заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що у позивача після ухвалення рішення судом про стягнення заборгованості за кредитним договором припинилось право нараховувати відсотки та пеню. Спір між сторонами стосується також пропуску строку позовної давності позивачем при зверненні стягнення на предмет іпотеки, про застосування якого відповідачем заявлено у відзиві на позовну заяву та підтримано це заперечення представником відповідача в судовому засіданні. Відповідач вважає, що перебіг строку позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки розпочався 12.05.2016 і закінчився 12.05.2019, а позивач звернувся з позовом до суду тільки 28.10.2024. Представник позивача вважає, що строк позовної давності не пропущений. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (стаття 266 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.06.2023 у справі №755/13805/16-ц підтримала попередній висновок Верховного Суду, згідно з яким слід розмежовувати вимоги про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Переривання загальної позовної давності за вимогою про стягнення боргу за основним зобов`язанням не перериває перебігу загальної позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки і навпаки. Однак, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (п. 53 вказаної постанови). Велика Палата Верховного Суду в цій постанові також нагадує її висновок, сформульований у постанові від 12.05.2020 у справі № 921/730/13-г/3 (пункт 36). Згідно з цим висновком під час розгляду справи про звернення кредитором стягнення на майно заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) останній може заперечувати проти суми заборгованості за основним зобов`язанням, навіть якщо вона встановлена судовим рішенням у справі за позовом кредитора до позичальника та/ або поручителя, зокрема доводити, що сума боргу є меншою або відсутня взагалі; рішення суду, у якому вирішений спір кредитора з позичальником, поручителем про стягнення заборгованості та визначений розмір останньої, не має преюдиційного характеру для заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) за основним кредитним зобов`язанням, і за загальним правилом це рішення суду заставодавець (іпотекодавець, майновий поручитель) не може оскаржити в апеляційному порядку, якщо його не залучили до участі у відповідній справі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц наведений правовий висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Як вбачається з вище наведеного судом встановлено, що позивач після звернення до суду та постановлення судом рішення про стягнення заборгованості станом на 04.05.2016, продовжив нарахування відсотків за користування кредитом. Позивачем не враховано, що він використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку, тобто позивач, звернувшись до суду, на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд. Право позивача нараховувати передбачені договором проценти та неустойку припинилось у зв`язку з пред`явлення до відповідача вимог у судовому порядку згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Право позивача у даному випадку має бути захищене відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Отже, позивачем неправомірно нараховані проценти за користування кредитом та неустойка після звернення з позовом до суду та стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача судовим рішенням. Встановивши безпідставність вимог позивача щодо розміру заборгованості, суд вважає, що у задоволенні позову має бути відмовлено на цій підставі. Суд не оцінює можливість застосування строку позовної давності щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з неправомірністю вимоги позивача про стягнення процентів за користування кредитом та неустойки. Позовна давність застосовується тільки у тому випадку, якщо встановлено порушення прав позивача, що у цій справі безспірно судом не встановлено. Відповідач правомірно заперечує проти розміру заборгованості за кредитним договором, на забезпечення якої позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки. Посилання представника позивача в обґрунтування правомірності нарахування процентів за користування кредитом на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2022 у справі №910/17048/17 суд вважає нерелевантним, бо в цій справі спір стосувався кредитних договорів, в яких сторони передбачили, що нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів. Позивач в справі, що розглядається судом, проводить нарахування процентів та неустойки після звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто за інших обставин, причому кредитний договір не містить умови, яка б передбачала нарахування процентів за користування кредитом до дня фактичного повернення кредиту, незалежно від строку дії кредитного договору. Крім того, суд звертає увагу на постанову Великої Палати Верховного суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, в якій Велика Палата Верховного Суду зазначила, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зокрема, навів висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в пункті 123 постанови від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17, про те, що з огляду на умови кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів (п. 140 постанови). З огляду на мотивувальну частину цієї постанови Велика Палата Верховного Суду уточнює вказаний вище висновок таким. У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за "користування кредитом" (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором (п. 141 постанови). В п. 143 цієї постанови Велика Палата Верховного Суду вказує, що приписи частини другої статті 625 та частини першої статті 1048 ЦК України регулюють різні за змістом відносини, які не є взаємовиключними, кредитор після прострочення повернення кредиту може вимагати як сплати процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання (які нараховуються за статтею 625 ЦК України як наслідок неправомірної поведінки боржника), так і сплати кредиту та процентів за наданий кредит, нарахованих до настання строку повернення кредиту (які нараховуються за статтею 1048 ЦК України як наслідок правомірної поведінки сторін). Отже, Велика Палата Верховного Суду вказує на різну правову природу процентів, які нараховуються за користування кредитом до настання строку повернення кредиту та процентів, які нараховуються відповідно до умов закону чи договору як наслідок неправомірної поведінки боржника (прострочення виконання грошового зобов`язання). Враховуючи наведене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову. Щодо судових витрат суд зазначає таке. Згідно з частини 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на надання професійної правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на позовну заяву відповідачем вказаний орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу в сумі 25 000, 00 грн. Докази на підтвердження витрат суду не надані. До закінчення судових дебатів представник відповідача заявила, що докази будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Отже, розподіл витрат відповідача на правничу допомогу судом не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову витрати зі сплати судового збору залишаються за позивачем. Оплата судового збору позивачем в сумі 23 383, 20 грн підтверджується меморіальним ордером №1082993 від 15.10.2024. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed