Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В позові зазначила, що 29 квітня 2017 року між нею і відповідачем [PERSON] був укладений шлюб. В липні 2020 року, коли позивачка була на п`ятому місяці вагітності відповідач покинув її. У жовтні 2020 року він виїхав за кордон. [INFO] у неї народилась дитина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] . Перебуваючи за кордоном з жовтня 2020 року відповідач, наскільки їй відомо, жодного разу в Україну не повертався. 25.03.2022 рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області шлюб між нею і відповідачем був розірваний. Відповідач [PERSON] ніколи не бачив свого сина [PERSON] , [INFO] , як і син ніколи не бачив свого батька. Відповідач ніколи не цікавився життям свого сина, його здоров`ям, досягненнями, не піклувався про його фізичний і духовний розвиток, ніколи з сином не спілкувався, навіть по телефону, ніколи не вітав його з днем народження, Новим роком, Різдвом або іншими святами, ніколи не дарував подарунків. Відповідач ніколи не брав участі у вихованні сина, не говорячи про підготовку до самостійного життя. Тобто відповідач не виконував і не виконує свої батьківських обов`язків, передбачених ст.150 Сімейного кодексу України. Згідно довідки закладу дошкільної освіти «Джерельце» батько [PERSON] не підтримує контакт із закладом, не відвідує батьківські збори, дитину до закладу приводить і забирає мати [PERSON] і [PERSON] . Відповідачу ніколи не створювались перешкоди у спілкуванні з його сином, не створювались перешкоди у вихованні сина, що свідчить про вольове небажання відповідача та ухилення ним від виконання відносно дитини батьківських обов`язків. Таким чином, наявна винна поведінка відповідача та свідоме нехтування ним своїми обов`язками щодо сина. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримав позовні вимоги, та просили їх задовольнити. Позивач додатково пояснила, що за останні 5 років відповідач нір азу не намагався поспілкуватись із нею щодо дитини. Він ніколи не бачив сина, не просив навіть надати йому фотогографію дитини. Десь доки дитині був рік-півтора, батьки відповідача цікавились онуком, а потім перестали цікавитись. Вказала, що отримує аліменти через пошту, однак жодної участі у вихованні сина відповідач не бере. На даний час вона перебуває в шлюбі з чоловіком, якого дитина називає батьком. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи за зареєстрованою адресою місця проживання. Відповідач неодноразово не з`являвся також і в підготовчі засідання по справі. Представник органу опіки та піклування Гронь О.М. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Підтримала наданий органом опіки та піклування висновок про доцільність позбавлення відпорвідлача батьківських прав. Зазначила, що при дослідженні обставин по справі, виході на місце проживання дитини, встановлено, що дитина називає батьком теперішнього чоловіка позивача, біологічного батька не знає. Вказала, що відповідач викликався на засідання органу опіки та піклування, однак не з`явився. Заслухавши позивача та її представника, представника органу опіки та піклування, дослідивши письмові докази та дослідивши в судовому засіданні покази свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню зважаючи на таке. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Ладижинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану. Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 25.03.2022 по цивільній справі №135/1387/21 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 09.08.2024 вбачається, що [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис №45. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». З витягів з реєстру Ладижинської територіальної громади від 10.10.2025, сформованої в ДП «Дія», видно, що місце проживання [PERSON] та дитини [PERSON] зареєстровано за однією адресою. Згідно довідки Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) загального розвитку №9 «Джерельце» №44 від 23.09.2025, виданої матері [PERSON] , [INFO] , вбачається, що батько дійсно не підтримує контакт із закладом, не відвідує батьківські збори, дитину до закладу приводить і забирає мати [PERSON] і [PERSON] . Згідно висновку органу опіки та піклування Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області від 19.12.2025 зазначено, що орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . При цьому у висновку зазначено, що органом опіки та піклування було встановлено, що відповідач жодної уваги дитині протягом тривалого часу не приділяє, ухиляється від виконання свого обов`язку по вихованню дитини, не піклується про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток сина, не переймається здобуттям дитиною освіти, не готує його до самостійного життя. Позбавлення батьківських праві відповідатиме інтересам дитини. Встановлено, що з народження дитина проживає з матір`ю, що підтверджується відповідним актом обстеження умов проживання. Згідно рішення виконавчого комітету Ладижинської міської ради №553 від 19.12.2025 вирішено подати до Ладижинського міського суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] . Свідок [PERSON] суду показав, що дружить із сім`єю [PERSON] , бачить їх 2-3 рази на місяць. Знає, що дитина [PERSON] називає татом теперішнього чоловіка [PERSON] . Востаннє бачив [PERSON] ще до війни. Свідок [PERSON] суду показала, що приїхала в м. Ладижин, коли [PERSON] було біля 1,5 роки. Вони подружились із [PERSON] . Син останньої [PERSON] називає чолоівка [PERSON] [PERSON] татом. Бачить [PERSON] практично щодня, з іншим чоловіком її сина не бачила, він участі у вихованні сина не бере ніякої. При проводження спільно часу, дитина [PERSON] ніколи не згадував біологічного батька і вважає [PERSON] своїм батьком. Покази свідків повністю узгоджуються між собою та відповідають письмовим доказам і підтверджують викладені позивачем обставини, а саме, те що батько нехтує своїми батьківськими обов`язками по відношенню до дитини [PERSON] . Згідно ч.2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. У п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вказано, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд встановив, що протягом тривалого часу, починаючи з 2020 року відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина, не турбується про нього, не виявляє ніякого інтересу до фізичного і духовного розвитку дитини, його навчання, підготовки до самостійного життя, що є умисним ухиленням від виконання ним батьківських обов`язків. Відповідач байдуже ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, не приділяє жодної уваги вихованню дитини, не забезпечує належних умов проживання, не цікавиться його життям та взагалі зник з життя дитини. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач жодної уваги дитині протягом тривалого часу не приділяє, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, її утриманню. Відповідач не спілкується з сином, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не цікавиться його навчанням, здоров?ям. Відтак, враховуючи свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини, суд вважає можливим позбавити відповідача батьківських прав щодо сина, що буде відповідати інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем сплачено судовий збір у сумі 1 211,20 грн та понесено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12 500 грн, що підтверджується Договором про надання професійної правничої допомоги №10/10-1 від 10.10.2025, Актом виконаних робіт №1 від 16.10.2025, Актом виконаних робіт №2 від 16.02.2026, квитанціями до прибуткового касового ордеру №16/10-1 та №16/02-1, тому дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved