Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] (адреса: [ADDRESS] ) звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] (адреса: [ADDRESS] ), третя особа: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради (Служба у справах дітей Черкаської міської ради) (адреса: м. Черкаси, вул. Благовісна, 170) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Вона має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого є [PERSON] . [INFO] . Позивач зазначає, що син постійно проживає з нею за адресою: [ADDRESS] . Після першого року народження дитини відповідач не брав участі у його вихованні, не проживав разом з ними, матеріально не забезпечував, не цікавився її життям. Відповідач не підтримує контакт з дитиною з 2014 року, так як він є діючим громадянином росії. Встановлення батьківства та визнання його батьком дитини необхідно було для того, щоб повернутися з дитиною на територію України, так як без участі батька свідоцтва про народження їй не видали б для вільного пересування з дитиною і перетину кордону. Аліменти на утримання сина відповідач не сплачує, всі витрати на дитину, реабілітацію, лікування, медикаменти, навчання вона сплачує самостійно. Також позивач зазначає, що вона є власником житла, але немає змоги без фізичної присутності батька зареєструвати місце проживання дитини із собою, оскільки без реєстрації місця проживання дитини отримує багато відмов у наданні послуг, виплат, допомоги або затягування процесу оформлення документів. Дитина має встановлену інвалідність з дитинства до 18 років, однак батько самоусунувся від обов`язків. Вважає, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, відповідач не має ні фізичної, ні моральної можливості бути присутнім в житті дитини, оскільки є дійсним громадянином росії. Просить позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав щодо його сина [PERSON] , [INFO] . Стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина, дитини з інвалідністю [PERSON] , [INFO] у розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.11.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.12.2025 року зобов`язано орган опіки та піклування Черкаської міської ради підготувати та надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача батька [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.01.2026 року закрито підготовче засідання по справі та справу призначено до розгляду. Відповідачу надано термін для надання відзиву на позовну заяву. Відзив на позовну заяву позивача відповідачем у визначений законом строк не поданий. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. У передбачений законодавством термін відповідач відзиву до суду не надав. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). 24.02.2022 року по всій території України введено воєнний стан у зв`язку із вторгненням рф до України. Направлення копій документів, судових повісток шляхом поштових відправлень до рф неможливо. Тому на офіційному веб-сайті Соснівського районного суду міста Черкаси було розміщено оголошення про виклик у судове засідання відповідача. Представник третьої особи Троян О.В. у судовому засіданні у вирішенні даної справи покладалася на розсуд суду з урахуванням наданого ними висновку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному його розгляді, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, судом встано влено наступні факти та відповідні їх правовідносини. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тлумачення п.2 ч.1 ст.164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява N 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Судом установлено, що Громадянка України [PERSON] , [INFO] та громадянин російської федерації [PERSON] , [INFO] являються батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] та свідоцтвом про встановлення батьківства [NUMBER] . [PERSON] не перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Згідно довідки № 7110-000008472 від 03.06.2022 року про реєстрацію особи громадянином України, [PERSON] , [INFO] , уродженець Російської Федерації, згідно з рішенням УДМС України в Черкаській області № 175/2022 від 26.05.2022, набув громадянства України на підставі ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про громадянство України. Відповідно до законодавства України зазначена особа є громадянином України з 03.01.2013 року. [PERSON] , [INFO] , має встановлену групу інвалідності з дитинства до 18 років, що підтверджується наявними в матеріалах справи медичними документами та посвідченням Серія [NUMBER] особова справа № 622405/24. З витягу з реєстру територіальної громади від 09.01.2024 року, [PERSON] з 09.01.2024 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до характеристики на сім`ю, де виховується [PERSON] , [INFO] , виданої Черкаською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 32 Черкаської міської ради Черкаської області, хлопець навчається у закладі на інклюзивній формі навчання, регулярно відвідує заняття разом із матір`ю, як асистентом учня згідно із висновком КУ «Інклюзивно-ресурсний центр» Черкаської міської ради від 20.10.2022 «ІРЦ-85765/2022/372816». За період навчання батько батьківські збори не відвідував, навчанням та поведінкою сина не цікавився, зв`язок з класним керівником не підтримує. Згідно Акту про фактичне проживання особи без реєстрації від 09.10.2025 року за адресою: [ADDRESS] фактично проживають: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що спеціалістами Служби обстежено місце проживання матері та дитини, за результатами якого складено Акт від 11.12.2025 № 941, що для малолітнього [PERSON] створені умови для проживання. Позивач в судовому засіданні пояснила, що батько її сина жодного разу не приїздив в Україну та синові матеріальної допомоги ніколи не надавав. Згідно висновку Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 28.06.2023 № 26077/36505-01-21 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] , у зв`язку з тим, що неможливо встановити дійсне місце перебування та з`ясувати особисту думку [PERSON] з означеного питання, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, які порушують свої обов`язки щодо дитини, виконавчий комітет Черкаської міської ради як орган опіки та піклування вважає неможливим на даний час визначити доцільність або недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] . Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків, як підстава для позбавлення батьківських права має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Наданими позивачкою документами підтверджено свідоме ухилення батька від виконання обов`язків по вихованню та утриманню сина. Батько проживає в росії та за весь період, починаючи з 2013 року з дитиною не спілкується та матеріальної допомоги не надає. Протягом тривалого часу батько свідомо діє всупереч інтересам малолітнього тим самим позбавив його права на належне батьківське виховання та утримання. Позивач не має змоги без фізичної присутності батька зареєструвати місце проживання дитини за місцем свого проживання, та без реєстрації місця проживання дитини, яка є інвалідом дитинства, отримує багато відмов у наданні послуг, виплат, допомоги та затягування процесу оформлення документів. Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки відповідач без поважних причин не виявляє щодо свого сина батьківського піклування, ухиляється від виконання свого обов`язку по вихованню, маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов`язку, а тому його слід позбавити батьківських прав. З урахуванням викладеного, після детального з`ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав підлягають до задоволення. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частинами 1, 2 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином виходячи з обов`язку батьків утримувати дітей, конституційного права особи на прожитковий мінімум, суд вважає, що є підстави для задоволення вимоги про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь малолітнього [PERSON] , [INFO] починаючи з дати пред `явлення позову згідно вимог частини першої статті 191 СК України, тобто з 14.10.2025. Постільки позивач при подачі позову до суду про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача, що відповідає вимога ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved