Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Позивач Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів надміру виплаченої державної допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, в обґрунтування позову вказавши наступне. На обліку в Департаменті соціального захисту населення Запорізької міської ради перебуває особова справа [PERSON] по призначенню допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі, яка йому була призначена і виплачувалася, починаючи з 01.11.2023 року у сумі 3 000 гривень щомісячно. 29.04.2024 Департаментом, із Єдиної інформаційної системи соціальної сфери, отримано дані верифікації Мінфіну з Державною прикордонною службою України з виявленою невідповідністю по електронній особовій справі Відповідача, на підставі якої 09.05.2024 прийнято про призупинення виплати допомоги [PERSON] з 01.05.2024, про що відповідача повідомлено відповідним листом. В ході подальшої перевірки було встановлено, що відповідач виїхав з території України 06.01.2024, інформація про його повернення, згідно даних Державної прикордонної служби, відсутня. На підставі отриманої інформації, відповідно до п. 8 Порядку 332, рішенням від 12.07.2024 відповідачу припинено виплату допомоги з 01.05.2024, у зв`язку з тим, що отримувач перебував за кордоном більш як 30 календарних днів чи більше як 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги. Таким чином, сума переплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі за період з березня 2024 року по квітень 2024 року становить 6 000 гривень, яка відповідачем не повернута. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить стягнути з відповідача на його користь надміру виплачену державну допомогу на проживання внутрішньо переміщеній особі у розмірі 6 000 гривень та покласти на відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 гривень. Ухвалою судді від 29.12.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. Представник позивача суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, відповідно до якої позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, відповідно до ст. 12-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України, згідно з якою з опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки у судове засідання відповідач не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст. ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 22.04.2022 року структурним підрозділом з питань соціального захисту населення Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради [PERSON] видано довідку № 2304-7500425515 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 17). Відповідно до абзацу 2 пункту 1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 р. № 509, довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Відповідно до п. 2 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 р. № 332, допомога призначається на кожну внутрішньо переміщену особу (далі - отримувач), відомості про якого включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб. На підставі заяви № 676 від 30.11.2023 р. та поданих документів, Відповідачу [PERSON] Рішенням 1297335512-2023-1 від 01.12.2023 була призначена і виплачувалася допомога на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі 3000 грн. на місяць (а.с. 18-20). Відповідно до п. 8 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 р. № 332, нарахування та виплата допомоги уповноваженій особі або отримувачу припиняється та більше не призначається/поновлюється у цьому шестимісячному періоді починаючи з місяця, що настає за місяцем, в якому стало відомо щодо її повернення до покинутого місця проживання, або з місяця виїзду за кордон на постійне проживання, або з місяця, що настає за місяцем, у якому строк перебування за кордоном перевищує 30 календарних днів підряд чи 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги, або 60 та 90 календарних днів відповідно, в разі прийняття рішення про збільшення зазначеного строку за наявності обґрунтованих причин. Згідно з повідомленням Державної прикордонної служби України від 15.05.2024 № 19-33362/18/24-Вих, відповідач [PERSON] виїхав з території України 06.01.2024. Іншої інформації немає (а.с. 27). Рішенням від 12.07.2024 припинено виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01.05.2024 відповідачу [PERSON] , який не мав права на її отримання з 01.03.2024 по 30.04.2024 (а.с. 28). У зв`язку з тим, що відповідач перебував за кордоном більш як 30 календарних днів чи більше як 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги, сума переплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі за період з березня 2024 року по квітень 2024 року становить 6 000 гривень, що підтверджується розрахунком позивача (а.с. 30). Матеріали справи не містять будь-яких даних про здійснення відповідачем виплат по погашенню надміру виплаченої державної допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі, та ним не надано таких даних і суду. На підставі аналізу наданих позивачем доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених у позові, про те, що причиною надміру виплаченої державної допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі відповідачу, було перевищення строку його перебування за кордоном більш як 30 календарних днів підряд або більш як 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги. Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України , особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно, відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом сума надміру виплаченої державної допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі відповідачем не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було здійснено заходи по її погашенню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму надміру отриманої державної соціальної допомоги у розмірі 6 000 гривень. Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028,00 гривень, відповідно до платіжної інструкції № 9396 від 26.11.2025 року (а.с. 8).

Outcome: approved