Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

05.01.2026 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вимушена звернутися до відповідача із цим позовом про зміну способу стягнення аліментів до суду, у зв`язку з тим, що вона з [PERSON] з 31.01.2009 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який 27.08.2012 було розірвано, відповідно до рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області, справа № 2-470/12. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Новодністроським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецької області 20.12.2017, актовий запис № 38, який на зараз проживає з позивачкою і перебуває на повному її утриманні. Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 25.10.2012 відповідача було зобов`язано сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання їхнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн, щомісячно, починаючи з 03.10.2012 і до повноліття дитини. Позивачка вважає, що станом на сьогодні розмір аліментів, які повинен сплачувати [PERSON] є занадто малим, оскільки їхньому неповнолітньому сину [PERSON] вже п`ятнадцять років, а прожитковий мінімум на дитину такого віку, який встановлений ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2026 рік» від 03.12.2025 N 4695-ІХ на дітей віком від 6 до 18 років становить 3 512,00 грн. Позивачка посилається на положення ч. ч. 2 ст. 182 СК України, де зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, мінімальна сума аліментів, яку зобов`язаний сплачувати відповідач на сина [PERSON] 1 756,00 грн (3 512 : 2 = 1 756,00 гривень) щомісячно. На сьогоднішній день [PERSON] повинен сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн, на думку позивачки це не є достатньою сумою для нормального та гармонійного розвитку дитини і забезпечення її всім необхідним. Позивачка вказує, що [PERSON] є працездатним, має стабільний неофіційний дохід і на теперішній час є військовослужбовцем ЗСУ. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів наданого Новодністровським ВДВС у Дністровському районі Чернівецької області, станом на 18.12.2025 у відповідача є заборгованість зі сплати аліментів у загальному розмірі 89 896,15 грн. відповідно до п. 1 ст. 9 ЗУ «Про виконавче провадження» відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України. Відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників від 31.12.2025 з [PERSON] стягуються аліменти на їхнього спільного сина з позивачкою згідно виконавчого провадження № 35773258. Позивачка вказує, що несе витрати на утримання дитини, дбає про належний духовний та фізичний розвиток сина і вважає, що дитина повинна відвідувати гуртки та спортивні секції. Крім того, зважаючи на значне підняття цін на продукти харчування, одяг, взуття та комунальні послуги, вона самостійно не в змозі забезпечити сина всім необхідним. Доходів [PERSON] недостатньо для забезпечення дитини, а відповідач має стабільний та достатній дохід, а також стан здоров`я [PERSON] дозволяє йому працювати та утримувати свого неповнолітнього сина. На підставі викладеного просить змінити спосіб стягнення аліментів з [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , відповідно до рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 25.10.2012 на користь позивачки на утримання сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 гривень, щомісячно, починаючи з 03.10.2012 до його повноліття на аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття сина [PERSON] . Ухвалою судді Новодністровського міського суду Чернівецької області від 06.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 29.01.2026 до суду надійшла заява позивачки, у якій вона просить розгляд справи проводити без її участі та вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Від [PERSON] до суду відзив на позов чи інші заяви, клопотання не надходили. Відповідач у судові засідання не з`являвся, проте належним чином був повідомлений, зокрема, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження у справі, судових повісток (рекомендовані повідомлення поверталися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою»). Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Крім того, відповідно до приписів ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та постановити заочне рішення у справі. У зв`язку з неявкою сторін згідно з ч. 2 ст. 244 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов такого висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів сторін та застосованих норм права. Сторони уклали шлюб 31.09.2009. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Новодністровським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецької області 20.12.2017, актовий запис № 38, [PERSON] народився [INFO] і його батьками є [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 27.08.2012 шлюб між сторонами був розірваний рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області. А відповідно до рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 25.10.2012 відповідача було зобов`язано сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання їхнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн, щомісячно, починаючи з 03.10.2012 і до повноліття дитини, що підтверджується наявним у матеріалах справи виконавчим листом форми № 3, виданим Сокирянським районним судом Чернівецької області від 07.12.2012. Позивачка зазначила, що визначений рішенням суду розмір аліментів, які повинен сплачувати відповідач, є недостатнім для забезпечення нормального та гармонійного розвитку дитини, оскільки мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальна сума аліментів, яку зобов`язаний сплачувати відповідач на сина [PERSON] складає 1 756,00 грн. Також позивачка вказує, відповідач є працездатним, має стабільний неофіційний дохід і на теперішній час є військовослужбовцем ЗСУ, а тому є підстави для зміни способу стягнення аліментів і встановлення його у частці від доходу платника аліментів. Суд погоджується з аргументами позивачки з огляду на таке. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У статті 51 Конституції України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Отже, законом передбачена можливість зміни способу стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини першої статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок неодноразово наводив Верховний Суд у своїх постановах, зокрема, від 22.05.2019 у справі № 444/2619/16-ц; від 18.09.2019 у справі №127/12177/17-ц, від22.08.2022 у справі № 712/6313/21 тощо. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інших обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В будь-якому випадку, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу. Чинне законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а за необхідності - змінювати його. Позивачка скористалася своїм правом, визначив способом стягнення аліментів - їх присудження у частці від доходу батька. Крім того, закон встановлює обов`язок доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Щодо підстав для зміни розміру аліментів суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2026 становить 3512 грн. Так, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн щомісячно були визначені судом у 2012 році, коли дитині сторін було 2 роки. Наразі дитина підросла та для свого інтелектуального та соціального розвитку, а також для забезпечення належних умов проживання та навчання, потребує більших витрат, ніж на момент постановлення судового рішення від 11.07.2014. Також суд ураховує, що виходячи з ринкових цін на товари та послуги, яких щоденно потребує дитина сторін, рівень інфляції в країні, розмір раніше визначених на утримання дитини [PERSON] аліментів є недостатнім для забезпечення дитині належного життєвого рівня. Суд також бере до увагу позицію відповідача, який заяви по суті справи до суду не надавав, жодні обставини, викладені позивачем, не заперечував, свої аргументи не наводив, у судові засідання не з`являвся. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо способу стягнення аліментів, суд зазначає, що абз. 2 ч. 3 ст. 181 СК України регламентує, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Вирішуючи питання щодо зміни способу стягнення аліментів суд бере до уваги те, що позивачка має право вибору способу стягнення аліментів, а зміна способу стягнення аліментів у цьому випадку не ставить відповідача у скрутне матеріальне становище. З огляду на розмір стягуваних досі аліментів, а також на поведінку відповідача, який, всупереч інтересам дитини, своїм обов?язкам, передбаченим СК України, допустив заборгованість зі сплати аліментів, починаючи ще з 2012 року, яка станом на грудень 2025 складала майже 90 000 грн, а також те, що, оцінюючи розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, виданий Новодністровським ВДВС у Дністроському районі Чернівецької області, суд дійшов висновку, що, починаючи з вересня 2014 року, державний виконавець за відсутності встановлених доходів платника аліментів стягував їх з розрахунку середньої заробітної плати для даної місцевості, що передбачено ч. 3 ст. 195 СК України, суд уважає, що позов підлягає до задоволення. Адже відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з відповідача /боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але у будь-якому випадку не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Отже, така зміна способу стягнення аліментів відповідатиме насамперед інтересам дитини та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. За вказаних обставин, враховуючи, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, та те, що законом передбачена можливість зміни способу стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів, а тому суд знаходить підстави для задоволення вимог позивачки і зміни способу стягнення аліментів та встановлення його в частці від доходу платника аліментів, а саме: у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення нею повноліття. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Беручи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про збільшення розміру аліментів та зміну способу їх стягнення, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 331,20 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Outcome: approved