Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

У вересні 2025 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання права на безоплатну приватизацію житла. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що позивачі 22 квітня 2025 року, як громадяни України, які не використали своє право на приватизацію державного житлового фонду звернулися до відділу приватизації Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявою, у якій просили оформити передачу їм в приватну власність двокімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 27,4 кв.м. Листом Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 17 червня 2025 року № 3/16-3027 їм було відмовлено у задоволенні вищезазначеної заяви щодо приватизації житла. Підставою відмови є: ненадання у повному обсязі копій документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України [PERSON] , відсутність довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, відсутність відомостей про реєстрацію та документів, що підтверджують невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду [PERSON] з 01.01.1993 по 03.09.2013, [PERSON] з 01.01.1993 по 02.03.2010. Позивачі зазначають, що квартира за адресою: [ADDRESS] була надана сім`ї, що складалася з [PERSON] (в подальшому [PERSON] ), та членам її родини дочці [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на підставі ордеру № 814 від 20.08.1974, згідно до рішення Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів № 956/6 від 19.08.1974. В теперішній час в зазначеній квартирі з 03.09.2013 зареєстрований та проживає позивач [PERSON] , та з 02.03.2010 зареєстрований та проживає позивач [PERSON] , які є синами [PERSON] . В період з 01.01.1992 зазначені особи проживали за вказаною адресою без реєстрації, що підтверджується актом обстеження домогосподарства за адресою: [ADDRESS] від 20.12.2023. Позивачі також зазначають, що [INFO] їх мати [PERSON] померла. В липні 2024 року позивач [PERSON] у встановленому порядку звернувся до Дніпровської міської ради із заявою про зміну умов договору найму на спірне житло. Згідно до Рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 30-17/9 від 17.09.2024 «Про надання дозволу на зміну умов договору найму жилого приміщення - квартири [ADDRESS] » - надано дозвіл КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради на зміну умов договору найму жилого приміщення - двокімнатної квартири [ADDRESS] , а саме: замість померлого наймача [PERSON] визначено основним квартиронаймачем сина [PERSON] , складом сім`ї 2 особи, у тому числі брат [PERSON] . Дані обставини підтверджуються безпосередньо копією Рішення виконкому ДМР № 30-17/9 від 17.09.2024 та довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у квартирі за зазначеною адресою. Таким чином, починаючи з 17 вересня 2024 року він є одноосібним наймачем спірної квартири, яку він та його брат [PERSON] використовують для проживання, як єдине житло. Позивачі звернулися до органу приватизації Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявою про оформлення передачі у їх приватну власність спірної квартири. Розпорядженням Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 25 листопада 2020 року №345 було затверджено інформаційну картку такої адміністративної послуги, як приватизація державного житлового фонду. Відмовляючи позивачам у наданні адміністративної послуги з «приватизації державного житлового фонду» відділ приватизації Дніпровської міської ради, послався на таку підставу, як ненадання необхідних документів у повному обсязі. Позивачі вважають дану відмову безпідставною, оскільки як на час звернення до відділу приватизації із відповідною заявою, так і на час прийняття Департаментом житлового господарства ДМР оскаржуваної відмови, позивачі були зареєстровані за відповідним житлом, та всі документи, необхідні для передачі спірної квартири у їх приватну власність були ними надані до Департаменту житлового господарства у повному обсязі. У зв`язку з викладеним позивачі просять суд визнати за ними право на безоплатну приватизацію житла - двокімнатної квартири [ADDRESS] Ухвалою суду від 30.09.2025 року відкрито провадження по даній справі, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 29 жовтня 2025 року підготовче провадження по справі закрито. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався, до суду, будучи належним чином повідомленим не з`явився. Представник позивачів в судове засідання наджав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В силу ч.1ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен громадянин має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Згідно з частиною третьою ст. 9 ЖК УРСР громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. У відповідності зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Згідно ч.1 ст.2 вказаного Закону № 2482-XII до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначена організація проведення приватизації та оформлення права власності. Згідно ч.1 цієї статті приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина (частина 3 статті 8 Закону 2482-XII). Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення (частина 5 статі 8 Закону 2482-XII). Відповідно до ч. 7 ст. 8 Закону органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку. Частиною 10 ст. 8 Закону 2482-XII визначено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Компетенція і порядок утворення органів приватизації передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Вказаними законодавчими актами визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами. Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 369 від 16 грудня 2009 року, визначений порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків (далі - квартири (будинки)), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - кімнати у комунальних квартирах), які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян. Пунктом 4 Положення передбачено, що передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] проживають в квартирі [ADDRESS] з 01 січня 1992 року та зареєстровані у зазначеній квартирі з 03.09.2013 та з 02.03.2010 відповідно, що підтверджується як відмітками у їх паспортах громадян України, так і довідкою про склад сім`ї № 4886. Рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 30-17/9 від 17.09.2024 було надано дозвіл КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради на зміну умов договору найму жилого приміщення двокімнатної квартири [ADDRESS] , а саме: замість померлого наймача [PERSON] визначити основним квартиронаймачем сина [PERSON] , складом сім`ї 2 особи, у тому числі брат [PERSON] . Починаючи з 17 вересня 2025 року позивач [PERSON] є одноосібним наймачем спірної квартири, яку він використовує із позивачем 2 - [PERSON] для проживання, як єдине житло. Судом також встановлено, що 22 квітня 2025 року позивачі звернулися до відділу приватизації Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявою, у якій просили оформити передачу їм в приватну власність квартиру за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 27,4 кв.м. Листом Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 17 червня 2025 року № 3/16-3027, їм було відмовлено у задоволенні вищезазначеної заяви щодо приватизації житлаз підстав ненадання заявником необхідних документів у повному обсязі, а саме: копій документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України [PERSON] , відсутність довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, відсутність відомостей про реєстрацію та документів, що підтверджують невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду [PERSON] з 01.01.1993 по 03.09.2013, [PERSON] з 01.01.1993 по 02.03.2010. Згідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Таким чином, обставини щодо відсутності реєстрації позивачів [PERSON] та [PERSON] за вказаною адресою з 01.01.1993 по 03.09.2013 та з 01.01.1993 року по 02.03.2010 відповідно не впливає на прийняття органом приватизації рішення за наслідками розгляду заяви позивачів про приватизацію квартири. Також такі підстави відмови, як ненадання копій документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України [PERSON] у повному обсязі, та відсутність довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб не можуть служити підставами для відмови у задоволенні заяви позивачів щодо приватизації житла, оскільки документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України обох позивачів надані в однаковому та достатньому обсязі, довідка про склад сім`ї є наявною, та в ній зазначено відомості, які підтверджуються особистими документами позивачів. Неналежне, на думку відповідача, засвідчення копій документів, що посвідчують особу та громадянство України позивачів, копій їх довідок РНОКПП та інших документів, які, зокрема підтверджують родинні відносини між членами сім`ї є виключно формальною підставою, яка не може впливати для відмови особі у приватизації житла за наявності законних підстав. Набуття квартири у приватну власність пов`язане із майновим правом у контексті тлумачення Європейським Судом з прав людини ст. 1 Протоколу 1 до Європейської конвенції з прав людини поняття майно, оскільки існує у вигляді вимог, стосовно яких позивач наводить доводи, що він має принаймні законні сподівання (котрі ґрунтуються на законодавчих нормах) на набуття права володіння, користування, розпорядження. Такі сподівання виникли у позивачів з моменту надання їм житла в користування. Згідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо вона дотримала всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей. Таким чином, є протиправною відмова відповідача від 17.06.2025 у передачі у приватну власність позивачам квартири [ADDRESS] . На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову, а саме слід визнати за позивачами право на безоплатну приватизацію житла квартири за адресою: [ADDRESS] , без житлових чеків, що підтверджують невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду [PERSON] з 01.01.1993 по 03.09.2013, [PERSON] з 01.01.1993 по 02.03.2010. У відповідності до ст.141 ЦПК України та клопотання позивачів суму сплаченого судового збору залишити за позивачами.

Outcome: approved