Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

[PERSON] , через підсистему «Електронний суд» звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми боргу за розпискою. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.08.2019 року позивачка зайняла відповідачу 300 000 (триста тисяч) гривень. Згідно наданої розписки, відповідач зобов`язувалася повернути вище зазначені грошові кошти, а також відсотки в сумі 300 000 (триста тисяч) гривень, всього 600 000 (шістсот тисяч) гривень до 10.08.2023 року. У зазначені в розписці строки [PERSON] грошові кошти не повернула. Повертати грошові кошти відмовляється, посилаючись на відсутність грошових коштів. На підставі наведеного, позивача просить суд стягнути з відповідачки на її користь грошові кошти у розмірі 600 000 гривень. Ухвалою судді Хустського районного суду Закарпатської області від 03.10.2025 року матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за розпискою залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення позивачу ухвали. Ухвалою судді Хустського районного суду Закарпатської області від 14.10.2025 року продовжено [PERSON] строк для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення позивачу цієї ухвали. 21.10.2025 року на виконання ухвали суду від 14.10.2025 року, до суду надійшов оригінал розписки від 10.08.2019 року. Ухвалою судді Хустського районного суду Закарпатської області від 24.10.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилися, при цьому матеріали справи містять заяву про розгляд справи без її участі, згідно з якою позовні вимоги підтримує у повному обсязі та заперечує проти винесення заочного рішення. Позивачем надано докази про надсилання відповідачці позовної заяви разом з додатками до неї. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, в тому числі й шляхом повідомлення на офіційному веб-сайті судової влади, а тому суд в порядку ст. 280 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслав. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив на позов не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 10.08.2019 року позивачка [PERSON] надала у борг відповідачці [PERSON] грошові кошти в сумі 30000,00 грн., що підтверджується оригіналом розписки, яка підписана [PERSON] , яка досліджена судом. Відповідачка [PERSON] зобов`язувалася повернути вказані грошові кошти до 10.08.2023 року та 30000,00 грн. відсотків. Проте, у вищевказаний строк, відповідачка в порушення своїх договірних зобов`язань не повернула суму позики. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як зазначено у ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Обов`язок позичальника повернути позику визначений ст. 1049 ЦК України, відповідно до якої позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України від 02.07.2014 року (у справі № 6-79 цс 14) відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. За положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов`язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов`язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що між сторонами у справі фактично був укладений договір позики на суму 6 00000, 00 грн., що підтверджується оригіналом розписки, яка містить усі істотні моменти передбачені для договору. Судом встановлено, що відповідачка взяті на себе зобов`язання, щодо повернення грошових коштів, у строк обумовлений сторонами не виконала, будь-якого доказу щодо повного або часткового повернення коштів на адресу суду не надходило. Беручи до уваги наведені вище фактичні обставини справи та ненадання відповідачем жодних доказів щодо спростування наявності суми заборгованості, суд приходить до висновку, що подана [PERSON] позовна заява ґрунтується на вимогах закону і заявлені позивачем вимоги щодо стягнення суми по борговій розписці є підставними, а тому підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1331, 20 грн.

Outcome: approved