Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

У жовтні 2024 року ТОВ «ФК «Прайм Альянс» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 22/2011-92 від 26.06.2011у розмірі 140 559,59 грн та судові витрати по справі. Позиція позивача В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилався на те, що 25 червня 2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22/2011-92. Крім того, 22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір про відступлення права вимоги № 220615нв, з додатками до договору, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 22/2011-92 від 26.06.2011. Відповідно до договору факторингу № 29/01/19-1 від 29.01.2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» передало право грошової вимоги ТОВ "Фінансова компанія «Прайм Альянс" за фінансовими кредитами, в тому числі за зобов`язаннями [PERSON] за кредитним договором № 22/2011-92 від 26.06.2011 у розмірі 110 574,62 грн, яка складається з наступного: 94 621,75 грн основна сума боргу; 15 952,87 грн сума прострочених процентів. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, за період з 29.01.2019 по 22.02.2022, відповідно до наданого розрахунку ТОВ "Фінансова компанія «Прайм Альянс", позивачем нарахований індекс інфляції та 3% річних на суму заборгованості, що складає 29 984,97 грн, які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, [PERSON] перед ТОВ "Фінансова компанія «Прайм Альянс" має непогашену заборгованість у розмірі 140 559,59 грн за кредитним договором № 22/2011-92 від 26.06.2011. Відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення кредитних коштів, що й стало підставою звернення до суду. Заяви, клопотання сторін; інші процесуальні дії у справі Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2024 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, не повідомила суд про причини не явки, хоча була належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, заяву про розгляд справи за її відсутності суду не надала. Відомостей про неможливість з`явитися у судове засідання відповідач суду не надала. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 25 червня 2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22/2011-92. Банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, зазначених у цьому договорі, а позичальник зобов`язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та у строки, встановлені цим договором (п. 1 договору). Сума кредиту за договором 140 400,00 грн, строк кредитування до 22.06.2018, проценти за користування кредитом 13,49%. Підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він перед укладенням цього договору письмово ознайомлений про умови кредитування та умови договорів страхування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту та послуг з оформлення договорів застави та страхування. Позичальник цим підтверджує свою згоду із зазначеними діючими умовами (п. 3 договору). Крім того, 22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір про відступлення права вимоги № 220615нв, з додатками до договору, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 22/2011-92 від 26.06.2011. Відповідно до договору факторінгу № 29/01/19-1 від 29.01.2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» передало право грошової вимоги ТОВ "Фінансова компанія «Прайм Альянс" за фінансовими кредитами, в тому числі за зобов`язаннями [PERSON] за кредитним договором № 22/2011-92 від 26.06.2011 у розмірі 110 574,62 грн, яка складається з наступного: 94 621,75 грн основна сума боргу; 15 952,87 грн сума прострочених процентів. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, за період з 29.01.2019 по 22.02.2022, відповідно до наданого розрахунку ТОВ "Фінансова компанія «Прайм Альянс", позивачем нарахований індекс інфляції та 3% річних на суму заборгованості, що складає 29 984,97 грн, які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, [PERSON] перед ТОВ "Фінансова компанія «Прайм Альянс" має непогашену заборгованість у розмірі 140 559,59 грн за кредитним договором № 22/2011-92 від 26.06.2011. Норми права, які застосував суд, та висновки Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1ст. 207 ЦК України). Договір, що за своєю правовою природою є двостороннім правочином, є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст.626,628 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1ст. 638 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 1054 Цивільного кодексу України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтями 1046,1048 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. За загальним правилом, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону (ст.ст.526,527,530 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання . Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписами ч. 2 ст. 615 ЦК України визначено: одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач відсутність боргу належними та допустимими доказами не спростував, доказів повернення кредитних коштів суду не надав. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до платіжної інструкції № 9599 від 26.09.2024 позивач, за подачу позовної заяви, сплатив судовий збір у розмірі 3028,00 грн, який і підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved