Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

І. Описова частина. 1.1. Позиція позивача 12 травня 2025 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (далі відповідач 1 - [PERSON] , відповідач 2 - [PERSON] , відповідач 3 - [PERSON] ), про стягнення з кожного з відповідачів аліментів на утримання непрацездатного батька, який потребує матеріальної допомоги, у розмірі по 1/3 частки від заробітку (доходу) з кожного з відповідачів, починаючи із дати звернення з позовною заявою. Позовні вимоги обґрунтовані наступним (далі дослівно). « [PERSON] , є батьком [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , належним чином виконував обов`язок виховання, розвитку та утримання своїх дітей - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Виховання здійснювалося ним у дусі поваги до дітей, забезпеченням для них можливості здобути освіту, підготовку до самостійного життя. На даний час, [PERSON] , проживає один, у шлюбі не перебуває, є особою пенсійного віку, основним його доходом є пенсійне забезпечення - місячний розмір якого становить 2 700,00 гривень. Також, [PERSON] несе щомісячні витрати на оплату житлово-комунальних послуг, які в середньому становлять 1 300,00 гривень. За положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить 3 028 гривень. Відповідно до абз. першого 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров?я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Таким чином, враховуючи доходи Позивача та беручи до уваги його щомісячні витрати, вважаємо, що [PERSON] перебуває у скрутному матеріальному становищі та потребує матеріяльної допомоги. Відповідно до положень ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) повнолітні дочка, син зобов?язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно ст. 203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов?язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Таким чином, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , є особами, які відповідно до вимог СК України зобов?язані утримувати [PERSON] - непрацездатного батька, який потребує матеріальної допомоги. Разом з тим, Відповідачі своїх зобов?язань не виконують у повному обсязі, що змушує Позивача звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Так, із дітьми було втрачено зв?язок, наразі спілкування з дітьми не підтримується, вони не цікавляться станом здоров?я, не забезпечують та не допомагають матеріально [PERSON] . Суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред?явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків (ст. 205 СК України). Матеріальний і сімейний стан Відповідачів дозволяє надавати утримання Позивачу у заявленому розмірі та брати участь у додаткових витратах на утримання Позивача, що пов?язані з і хворобою. На даний момент [PERSON] знає, що один з його синів є військовослужбовцем, а дочка [PERSON] перебуває за межами України, про місцезнаходження іншого сина йому нічого невідомо В силу такого, Відповідачі є працездатними, мають достатні доходи для забезпечення себе зі своєю родину та відповідно до вимог СК України здатні забезпечувати та утримувати свого непрацездатного батька, який потребує матеріальної допомоги. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об?єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386со19), під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому отримання матір?ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов?язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Указане положення знайшло своє відображення, зокрема, у ч. 1 ст. 202 СК України, яка передбачає, що повнолітні дочка, син зобов?язані утримувати батьків, які є непрацездатними й потребують матеріальної допомоги. Тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов?язок повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків виникає на підставі сукупності наступних умов: -Походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв?язків (зокрема, усиновлення). -Непрацездатність матері, батька. -Потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Отже, зобов?язання повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків не виникає в разі відсутності хоча 6 однієї із вказаних умов. При цьому варто закцентувати увагу на тому, що обов?язок повнолітніх «дітей» не пов?язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу (це зазначено, зокрема, у зазначеній вище постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 р. у справі № 212/1055/18-ц) Відповідачі у даній справі своїх обов?язків по утриманню батька не виконують, умисно самоусунулися від участі в утриманні непрацездатного батька, а тому вважаю, мною [PERSON] , наведено достатні, належні та обґрунтовані підстави для стягнення з Відповідачів аліментів на утримання Позивача у розмірі 1/3 частки від доходів (заробітку) Відповідачів та додаткових витрат, що зумовлені хворобою Позивача у розмірі 1/6 частки доходів заробітку) Відповідача щомісячно. В зв?язку з цим, позовні вимоги Позивача в даній справі є обґрунтованими і такими, що підлягають до повного задоволення судом.». На підставі вищенаведеного позивач просить суд стягувати з кожного з відповідачів аліменти на його утримання, як непрацездатного батька, який потребує матеріальної допомоги, у розмірі по 1/3 частки від заробітку (доходу) з кожного з відповідачів, починаючи із дати звернення з позовною заявою. 1.2. Сторона відповідачів правом на подання висновку не скористалася, проте позовні вимоги не визнала повністю в судовому засіданні. Узагальнені доводи сторони відповідача зводяться до того, що [PERSON] не потребує матеріальної допомоги, оскільки доходи, які він отримує, дозволяють йому забезпечувати себе належним рівнем життя та необхідними умовами для самостійного утримання. Також сторона відповідача зазначила, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази витрат, які несе сторона позивача для забезпечення тих потреб, про які йдеться у позовній заяві. 1.6. Рух справи. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 червня 2025 року провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою від 04 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. 04 лютого 2026 року судом оголошено про перехід до стадії ухвалення рішення, вступна та резолютивна частини якого були проголошені 16 лютого 2026 року. 1.7. Позиція сторін у судовому засіданні. Позивач та його представниця, у судовому засіданні, в якому суд перейшов до стадії ухвалення рішення, позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві та просили суд їх задовольнити повністю. Позивач додатково пояснив, що він потребує дороговартісного лікування, оскільки страждає на цукровий діабет, вказав, що через проживання у належній йому квартирі за адресою: [ADDRESS] його дочки [PERSON] , нею було утворено борг за споживання природного газу, який вона не сплатила і саме на нього згідно судового наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області покладено вказаний фінансовий тягар. В судовому засіданні також пояснив, що його дохід не дозволяє йому вести звичайне життя забезпечуючи мінімальні потреби. Сторона відповідача та її представник в у судовому засіданні позовні вимоги заперечила в повному обсязі та просила суд відмовити у їх задоволенні. ІІ. Мотивувальна частина. 2.1. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 2.2.1. Письмові докази. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] (а.с. 19), [PERSON] (а.с. 20), та [PERSON] (а.с. 34), які є повнолітніми. Як вбачається з пенсійного посвідчення № [NUMBER] [PERSON] є пенсіонером за віком (а.с. 126) та у зв`язку з цим, отримує пенсію за віком, розмір якої станом на липень 2025 року становить 3 038,00 грн., при цьому згідно довідки Управління соціальної та ветеранської політики від 14 серпня 2025 року № 971/01-02 [PERSON] з 01 січня по 30 червня 2025 року на обліку в управління не перебував та не одержував ніяких видів допомог (а.с. 126, 128 та 128 зворот, 129). Згідно довідки про доходи виданої сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Городище» [PERSON] за період з липня 2024 року по червень 2025 року отримав 23 924,34 грн. доходу від здачі в оренду земельної ділянки (а.с.130), як пояснив [PERSON] в судовому засіданні даний договір оренди є дійсним та діючим. Як встановлено судом з інформаційного листа ГУПФУ у Волинській області від 08 серпня 2025 року (а.с. 130 зворот) [PERSON] не перебуває на обліку, як отримувач пільг виплата яких здійснюється відповідно до постанови КМУ від 17 квітня 2019 року № 373 «Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату ЖКП, придбання твердого палива і скрапленого газу грошовій формі» та субсидій виплата яких здійснюється відповідно до постанови КМУ від 21 жовтня 1995 року № 848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату ЖКП, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива». Також згідно інформаційного листа ГУПФУ у Волинській області від 14 серпня 2025 року (а.с. 132) [PERSON] не перебуває на обліку у фонді, як одержувач будь-яких видів державних допомог. Згідно п. 6 виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від вересня 2025 року, [PERSON] поставлено діагноз, «Дифузний кардіосклероз», «Цукровий діабет», а у п. 8 вказано, що [PERSON] потребує постійного амбулаторного і періодичного стаціонарного лікування (а.с. 126 зворот - 127). Також, суд встановив, що згідно довідки виданої Городищенською сільською Луцького району Волинської області 03 листопада 2025 року № 1960 [PERSON] зареєстрований, але не проживає за адресою: [ADDRESS] , а фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , вказані обставини сторонами не оспорюються, також варто зазначити, що у судовому засіданні [PERSON] повідомив, що за вказаною адресою проживає разом із жінкою, у цивільному шлюбі з нею не перебуває, має підсобне господарство (утримує птицю), допомагає жінці, з якою проживає, у веденні домашнього господарства, а також зазначив, що сплачує комунальні послуги за вказаною адресою в розмірі 300 грн. Щодо будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , де зареєстровано місце проживання [PERSON] , то останній повідомив, що за цією адресою ніхто не проживає, а житло за вказаною адресою знаходиться у непридатному для проживання стані. Зазначив, що за вказаною адресою існує заборгованість за житлово-комунальні послугам у розмірі 7 513, 76 грн., а саме спожитого природнього газу, неодноразово в судових засіданнях звертав увагу суду на ту обставину, що така заборгованість виникла через проживання там його дочкою [PERSON] , яка й створила там вказаний борг. Згідно довідки виданої Городищенською сільською Луцького району Волинської області 03 листопада 2025 року № 1960-1 [PERSON] дійсно зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Суд встановив, що судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 травня 2024 року у справі № 161/9144/24 ( https://reyestr.court.gov.ua/Review/119364254 ) із [PERSON] на користь ТзОВ «Волиньгаз Збут» було стягнуто заборгованість за спожитий природний газ в розмірі 7 513, 76 грн та 302, 80 грн. судового збору. На підставі вказаного судового рішення приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою С.С. 30 серпня 2024 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт коштів боржника. 2.3. Позиція суду. Заслухавши пояснення сторін у судовому засіданні, вивчивши матеріали справи, суд констатує, що звертаючись із позовною заявою до суду [PERSON] просить стягувати із [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] аліменти на його утримання, як непрацездатного батька, який потребує матеріальної допомоги. [PERSON] вважає, що оскільки він є пенсіонером, має ряд захворювань, борг за спожитий природній газ та не високий дохід то має право на утримання від своїх повнолітніх дітей, як непрацездатний батько, який потребує матеріальної допомоги у вигляді сплати ними на його користь аліментів. Суд із таким твердженням не погоджується та вважає, що у задоволенні позову слід відмовити на підставі наступного. Відповідно до абз. 16 ч. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» непрацездатні громадяни це особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Судом встановлено, що [PERSON] згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] є пенсіонером за віком (а.с. 126). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (ч. 8 ст. 7 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. [PERSON] вважається непрацездатним, оскільки досяг пенсійного віку. Проте, потреба у матеріальній допомозі, визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилався на те, що він є непрацездатним, несе в середньому 1 300,00 грн. на місяць витрат на оплату житлово-комунальних послуг, проживає один, також в судових засіданнях додатково пояснив, що він хворіє на цукровий діабет та має заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг, при цьому єдиним джерелом його доходу є пенсія у розмірі 2 700,00 грн., а отже він має право на отримання від своїх повнолітніх дітей матеріальної допомоги, які таку допомогу мають можливість йому надавати, як такий, що перебуває у складних життєвих обставинах та знаходиться на межі бідності. Водночас, доказів, які б містили дані з приводу щомісячної вартості лікування, загального обсягу щомісячних витрат на забезпечення проживання, на утримання квартири та сплати комунальних послуг та давали б підстави для висновку про потребу позивача в матеріальній допомозі, останнім надано не було. Як слідує із матеріалів справи [PERSON] дійсно хворіє на «Дифузний кардіосклероз» та «Цукровий діабет» та потребує постійного амбулаторного і періодичного стаціонарного лікування згідно виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від вересня 2025 року (а.с. 126 зворот - 127), проте суд зауважує, що така виписка не є документом, який би підтверджував саме витрати [PERSON] на таке лікування та відповідно потребу у матеріальній допомозі, а лише підтверджує наявність діагнозу. Щодо зазначення у вказаній виписці про те, що [PERSON] потребує постійного амбулаторного та періодичного стаціонарного лікування, слід зазначити, що наявність такого запису свідчить саме про необхідність амбулаторного чи стаціонарного лікування, проте сама по собі не підтверджує факту понесення витрат на таке лікування або наявності потреби у відповідних витратах. Твердження про те, що [PERSON] проживає самостійно та несе в середньому 1 300,00 грн на місяць витрат на оплату житлово-комунальних послуг, належними та допустимими доказами не підтверджені. Крім того, у судовому засіданні зазначені обставини були спростовані самим [PERSON] , який повідомив, що фактично проживає за адресою: [ADDRESS] разом із жінкою, яка надала йому можливість безоплатно користуватися житловим приміщенням в обмін на допомогу по господарству. При цьому М. зазначив, що сплачує за житлово-комунальні послуги за вказаною адресою в середньому 300,00 грн на місяць, а також утримує за цією адресою домашню птицю. Щодо твердження позивача про те, що розмір його щомісячного пенсійного забезпечення становить 2 700 грн, спростовуються довідкою про доходи № 5717 4377 9577 3729 (а.с. 128, зворот). Згідно із зазначеною довідкою, розмір щомісячної пенсії [PERSON] з січня по лютий 2025 року становив 2 725,00 грн, а з березня по липень 2025 року - 3 038,00 грн. Крім того, суд враховує, що відповідно до довідки про доходи, виданої сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Городище», [PERSON] за період з липня 2024 року по червень 2025 року отримав 23 924,34 грн. доходу від здачі в оренду земельної ділянки, з яких після сплати податків - 19 617,95 грн. Таким чином, з урахуванням отриманого пенсійного доходу та доходу від оренди земельної ділянки, середньомісячний дохід [PERSON] становить 3 354,82 грн ((19 617,95 грн + 20 640,00 грн) / 12 місяців), що перевищує прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, встановлений на 2025 рік у розмірі 2 361,00 грн та на 2026 рік - 2 595,00 грн. Щодо наявності виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] заборгованості зі сплати житлово-комунальних послуг, суд зазначає, що сама по собі наявність такої заборгованості не свідчить про потребу [PERSON] у наданні матеріальної допомоги. [PERSON] не позбавлений права та можливості скористатися передбаченими законом процесуальними засобами з метою зменшення фінансового навантаження, пов`язаного з погашенням заборгованості, зокрема шляхом вирішення питання щодо порядку та способу її сплати, що може впливати на розмір його щомісячних витрат на проживання. Також, сам [PERSON] , неодноразово в судових засіданнях визнавав, що на його рахунку, який є пенсійним і на який державним виконавцем накладено арешт, знаходиться сума у розмірі 5 000, грн., однак жодних дій для знаття такого арешту останній не вживає. Крім того, якщо вказана заборгованість дійсно виникла з вини дочки М., він має можливість захищати свої права та вирішувати спір щодо відповідальності за заборгованість у судовому порядку, тим більше що, за даними будинкової книги серії [NUMBER] [PERSON] зареєстрована за даною адресою [ADDRESS] . Також суд зазначає, що серед іншого при визначенні потреби у матеріальній допомозі непрацездатним батькам до уваги серед іншого та окрім пенсії береться отримання батьками державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Суд робить висновок, що при визначенні потреби у матеріальній допомозі непрацездатним батькам слід також врахувати дії особи, яка з її слів потребує матеріальної допомоги, вжиті нею для того, щоб зменшити фінансове навантаження на свої витрати. Відповідно до п. 3 Положення про порядок призначення житлових субсидій затвердженого постановою КМУ від 21 жовтня 1995 року № 848 Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива (далі Положення) житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою вразливим споживачам житлово-комунальних послуг - мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком, витрати на комунальні послуги, витрати на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива в такому будинку. Суми призначеної, але не виплаченої у зв`язку із смертю одержувача житлової субсидії виплачуються одному із членів домогосподарства, з урахуванням яких призначалася субсидія, за письмовим зверненням такої особи, поданим протягом трьох місяців після смерті одержувача. Як встановлено судом [PERSON] за отриманням субсидій чи можливих державних пільг не звертався (а.с. а.с. 130 зворот, 132) тобто жодних дій для зменшення своїх витрат без шкоди для свого нормального життя останній не вживав. Також суд враховує, що у [PERSON] наявне майно, яке могло б приносити дохід, а саме домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , у якому, за його словами, ніхто не проживає, оскільки сам [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Крім того, за адресою: [ADDRESS] розташована земельна ділянка загальною площею 0,85 га, на яку станом на дату розгляду справи [PERSON] не оформив спадкові права. Проте така обставина не є перешкодою для використання ділянки з метою задоволення власних потреб. Щодо наданих [PERSON] на підтвердження своїх витрат на лікування чеків на суму 342,40 грн., 21,80 грн., 76,45 грн., 54,08 грн., то суд такі до уваги не приймає, оскільки жодних доказів, що вони були призначені [PERSON] лікуючим лікарем, останнім не надано, крім того чеки не містять жодних відомостей здійснення оплати саме [PERSON] . Також суд не берет до уваги квитанцію до прибуткового касового ордеру на оплату послуг ТзОВ «Гемо Медіка Луцьк» та результати досліджень ТзОВ «Гемо Медіка Луцьк», оскільки необхідність проведення таких досліджень суду не доведено жодним належним чи допустимим доказом. Суд вважає, що витрати [PERSON] на придбання ліків за чеками на суму 320,00 грн, 308,68 грн та 1 310,00 грн є одноразовими витратами, пов`язаними з лікуванням і не можуть враховуватися при визначенні аліментів, оскільки аліменти мають правову природу щомісячних періодичних платежів Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, наведене судом вище дає підстави вважати, що позивач [PERSON] у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України не довів та не надав належні і допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, а сам по собі незначний дохід [PERSON] не може свідчити про потребу у матеріальній допомозі при наявності обставин зазначених судом, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed