Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

26.06.2024 року позивачка звернулася до суду позов до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що позивачка [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) є клієнтом АТ КБ Приватбанк» та має відкриті рахунки у вказаному банку. 20.02.2024 року відносно Позивачки було здійснено шахрайські дії, а саме з її рахунку без її відому та волевиявлення списано 86000,00 власних коштів та 60000,00 грн. кредитних коштів, на які нараховуються відсотки та відбувається автоматичне погашення боргу. Так, 20.02.2024 року шляхом вчинення незаконних дій невідомими особами, шахрайським шляхом було відкрито віртуальну картку (рахунок) з лімітом в сумі 300000,00 грн. З цієї суми шахраї зняли кошти в сумі 60000,00 грн. Реалізуючи шахрайську схему, близько 15.00 год. невідомі особи, зателефонувавши з номеру [NUMBER] та представившись працівниками банку запропонували звернутися на гарячу лінію Приватбанку та заблокувати рахунки, оскільки їм ніби-то відомо про сплату з рахунку, відкритого на її ім`я якоїсь техніки у магазині «Розетка». Після чого, позивачка [PERSON] зателефонувавши на номер 3700, чекаючи вхідний дзвінок від оператора банку, прийняла вхідний дзвінок та будучи переконаною, що спілкується з представниками банку, спілкується з шахраями, які спілкуючи із позивачкою, зловживаючи довірою та стверджуючи, що для блокування рахунку потрібно створити карту, незаконно отримують 86000,00 грн. власних коштів позивачки та маючи можливість, відкривають карту [NUMBER] та отримують 300000,00 грн., 60000,00 грн. з яких списують. 21.02.2024 року [PERSON] зранку звернулася у відділення банку для розблокування картки та дізналася, що відносно неї вчинені злочинні дії. Відразу у відділенні банку було подано заяву до Служби безпеки АТ «Приватбанк», до Кіберполіції та подано заяву до поліції. Також, позивачка зверталася до Приватбанку з повідомленням про вчинення шахрайських дій відносно неї та з проханням не нараховувати відсотки, пені та штрафні санкції на кредитні кошти, які зняті шахрайським шляхом на період досудового розслідування по факту вчинення кримінального правопорушення за ст.190 КК України (ЄРДР №12024175460000038. В своєму зверненні позивачка, зокрема, зазначала, що жодних персональних даних, які стосуються її рахунків, вона не розголошувала, за будь-якими посиланнями не переходила, кодів не повідомляла. Позивач будь-яких платіжних доручень не складала та не скеровувала їх АТ КБ «Приватбанк» ні у паперовому, ні у електронному вигляді з використанням електронної системи «Приват24», або будь-якої іншої клієнтської системи банку. Жодних повідомлень з АТ КБ «Приватбанк» з приводу списання з її карткових рахунків грошових коштів на номер свого мобільного, електронну пошту тощо, не отримувала. Незважаючи на повідомлення про вчинення відносно позивачки шахрайських дій та прохання призупинити нарахування відсотків, відповідач безпідставно проводить списання коштів з рахунку Позивача на погашення заборгованості, що підтверджується випискою по рахунку. Вищевказаними діями АТ КБ Приватбанк порушені права позивача, як споживача, оскільки позивач не вчиняла будь-яких дій, що могли призвести до списання/перерахування відповідачем коштів з її рахунку. Таким чином, у звязку із недбалістю та незабезпеченням АТ КБ Приватбанк належної безпеки особистих даних позивача банк надав можливість шахраям зняти з її рахунків кошти на загальну суму 146000,00 грн. (86000,00 грн. особисті кошти; 60000,00 грн. кредитні кошти, на які нараховуються та списуються проценти). З вини банку, позивачка втратила можливість здійснення користування та контролю (володіння) за своїми електронними платіжними засобами та не могла здійснювати чи підтверджувати будь-які операції у електронній системі банку. Банком не було встановлено вини Позивача у передачі свого логіну та паролю у системі Приват24 третім особам. Відповідач відмовився в добровільному порядку повернути належні позивачу грошові кошти, у зв`язку із чим позивачка вимушена звернутися до суду. Позивачем встановлено, що з кредитної картки, яка відкрита шахраями і з якої останніми були зняті кошти № карти [NUMBER] ; рахунок [NUMBER] , договір SAMDNFF000096789597 від 10.07.2013 року), незважаючи на те, що позивачем невідкладно було заблоковано дану карту і в Приват-24 карта значиться як «заблоковано», відповідач проводить автоматичні списання кредитних коштів на автоматичне погашення шахрайського кредиту, збільшуючи таким чином неіснуючу заборгованість позивача. У зв`язку із тим, що відповідач проводить автоматичні списання кредитних коштів на автоматичне погашення шахрайського кредиту, збільшуючи таким чином неіснуючу заборгованість позивача, позивачка просить суд, з урахуванням списаних банком коштів на дату початку розгляду справи по суті, а саме станом на 16.01.2025 року (том 2, а.с.84-86): 1)Визнати транзакції від 20.02.2024 року щодо переказу/списання коштів з рахунків [PERSON] з карткового рахунку [NUMBER] договір SAMDNFFC000096789597 від 10.07.2013 року в розмірі 146049,00 грн. незаконними. 2)Визнати транзакції від 29.03.2024 року (12:50 на суму 12833,33 грн.), 26.04.2024 року (17:52 на суму 1418,10 грн.), від 27.06.2024 року (17:25 на суму 12833,33 грн.), від 26.08.2024 року (13:49 на суму 240,53 грн.), від 28.09.2024 року (на суму 12833,33 грн.), від 25.11.2024 року (на суму 50,00 грн.); від 26.11.2024 року (на суму 29,33 грн.) та від 26.12.2024 року (на суму 12833,33 грн.) щодо переказу/списання коштів [PERSON] з карткового рахунку [NUMBER] договір SAMDNWFC00099189328 від 21.02.2024 на загальну суму 67322,68 грн. незаконними. 3)Зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», повернути [PERSON] грошові кошти в розмірі 67322,68 грн. шляхом їх відновлення на її рахунку [NUMBER] договір SAMDNWFC00099189328 від 21.02.2024 року. 4)Визнати транзакції від 26.04.2024 року (на суму 11415,23 грн.), від 28.05.2024 року (на суму 12833,33 грн.), від 25.07.2024 року (на суму 12833,33 грн.), від 27.08.2024 року (на суму 12592,80 грн.), від 26.10.2024 року (на суму 12833,33 грн.) , від 28.11.2024 року (на суму 12754,00 грн.) щодо списання коштів [PERSON] з карткового рахунку [NUMBER] договір SAMDNFFC000096789597 від 10.07.2013 року на загальну суму 75262,02 грн. незаконними. 5)Зобов`язати акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» повернути [PERSON] грошові кошти в розмірі 75 262,02 грн шляхом їх відновлення на її рахунку [NUMBER] (договір SAMDNFF000096789597 від 10.07.2013 року). 6)Стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн. 7)Стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн. Ухвалою судді Ленінського міського суду м. Полтави від 27.06.2024 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд на 06.08.2024 року (перше судове засідання). Фактично слухання справи розпочалося 16.01.2025 року. 31 жовтня 2024 року представником відповідача АТ КБ «ПриватБанк» - Озірською В.С. подано відзив на позовну заяву та заяву про уточнення позовних вимог, в якому вказувалось про те, що АТ КБ «ПриватБанк» заперечує проти задоволення позову, з урахуванням уточнених позовних вимог у повному обсязі з огляду на наступне. [PERSON] тривалий час є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» та отримує фінансові послуги у ПриватБанку, в тому числі отримала та користувалася карткою № [NUMBER] ( [NUMBER] ), що не заперечується сторонами. 08.01.2024 року [PERSON] підписала Анкету належної перевірки клієнта - фізичної особи, де вказала свої актуальні дані та номер мобільного телефону [NUMBER] , який є її фінансовим номером та, в свою чергу, логіном входу до Приват24. Цієї ж дати, 08.01.2024 року, позивач підписала Договір про використання простого електронного підпису, де визначено терміни та поняття фінансового номеру телефону, ОТП - паролю, електронного підпису, IRV тощо, та погодили використання простого електронного підпису для підписання документів. 20.02.2024 року о 15:16:29 було здійснено вхід до Приват 24 під авторизацією користувача [PERSON] з вірним введенням логіну (фінансовий номер телефону) та паролю входу (який відомий виключно клієнту). Змін логіну та паролю при вході не зафіксовано. Фахівцями АТ КБ «ПриватБанк» було встановлено, що вхід до Приват24 відбувся з пристрою, який зазвичай використовується користувачем [PERSON] , а саме: SM-G990B2|SAMSUNG [NUMBER] 213.174.29.212 2024-02-20 15:16:29. PHONE SM- G990B2|SAMSUNG ANDROID 14 MOBILE C20CC7EF7DB99AFA 49,57271230 34,57687810 P24AOS2 6.64.00 зазвичай використовується SM-G990B2|SAMSUNG. В подальшому, після входу до Приват24, використовується даний додаток, позивачем було здійснено ряд фінансових операцій, а саме: Переказ з картки [NUMBER] : -20/02/2024 15:23:07 20/02/2024 P10 S DB -30,050.00 55,980.63 012322 4829 СР980Н48 UKR переказ власних коштів \\DAS=P24A2359479514D2482\\ \\DAI=2661142\\ \\DA20=3\\ ( с карты [NUMBER] на карту [NUMBER] ) переказ на карту Приватбанку через додаток Приват24. Одержувач: [PERSON] -20/02/2024 15:24:36 20/02/2024 P10 S DB -29,750.00 UAH -29,750.00 26,230.63 047323 4829 CP980H48 UKR переказ власних коштів \\DAS=P24A2359488251D3082\\ \\DAI=2661142\\ \\DA20=3\\ ( с карты [NUMBER] на карту [NUMBER] ) переказ на карту Приватбанку через додаток Приват24. Одержувач: [PERSON] -20/02/2024 15:26:37 20/02/2024 P10 S DB -26,200.00 UAH - 26,200.00 30.63 280324 4829 СР980Н48 UKR переказ власних коштів \\DAS=P24A2359498771D9584\\ \\DAI=2661142\\ \\DA20=3\\ ( с карты [NUMBER] на карту [NUMBER] ) переказ на карту Приватбанку через додаток Приват24. Одержувач: [PERSON] -20/02/2024 15:34:29 20/02/2024 P10 S DB -30,049.00 UAH - 30,049.00 269,981.63 387326 4829 СР980Н48 UKR переказ власних коштів \\DAS=P24A2359543089D0283\\ \\DAI=2661142\\ \\DA20=3\\ ( с карты [NUMBER] на карту [NUMBER] ) переказ на карту Приватбанку через додаток Приват24. Одержувач: [PERSON] -20/02/2024 15:35:43 20/02/2024 P10 S DB -30,000.00 UAH - 30, 000.00 239,981.63 243327 4829 СР980Н48 UKR переказ власних коштів \\DAS=P24A2359550373D6535\\ \\DAI=2661142\\ \\DA20=3\\ ( с карты [NUMBER] на карту [NUMBER] ) переказ на карту Приватбанку через додаток Приват24. Одержувач: [PERSON] , а також оформлено кредит готівкою: 20/02/2024 15:31:41 20/02/2024 P40 S CR 300,000.00 UAH 300,000.00 300,030.63 262325 4829 CP980048 UKR ГОЛОВНИЙ ОФІС (DNH0). Зарахування коштів за договором [NUMBER] \ Зарахування коштів . «Кредит готівкою» № [NUMBER] Грошові кошти розмірі 300 000 грн були зараховані на рахунок картки [NUMBER] ( [NUMBER] ), що підтверджується відповідною випискою. Отримані кошти [PERSON] частково перерахувала на картку [NUMBER] , Одержувач: [PERSON] . Станом на 20.02.2024 року 15:35, залишок кредитних коштів, що перебувають у розпорядженні [PERSON] становить 239 981,63 грн. Рахунок угоди [NUMBER] . Станом на 22.07.2024 залишок заборгованості -271 457,00 грн., на підтвердження чого надано довідку. Кредитні кошти у розмірі 300 000,00 грн були зараховані на рахунок позивача на підставі підписаних нею докуметів, а саме Паспорту споживчого кредиту «Кредит готівкою» АТ КБ «ПриватБанк» та кредитного договору № б.н від 20.02.2024 року. Також, 20.02.2024 року позивач підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. В подальшому, 21.02.2024 року [PERSON] звернулась до відділення АТ КБ «Приватбанк» заблокувала картку [NUMBER] , та отримала нову картку за номером [NUMBER] , що підтверджується відповідним фото клієнта з отриманою карткою у відділенні Банку. Представником відповідача зазначалось про те, що невстановлені особи, шахрайським шляхом відкрили картку [NUMBER] та отримали кошти в сумі 300 000,00 грн є хибним, та не відповідають дійсним обставинам справи. Так, 21.02.2024 року позивач перебуваючи у відділенні АТ КБ «ПриватБанку» підписала Заяву про відкриття Поточного рахунку та приєднання до Умов та Правил надання Послуги «Картка для виплат» та отримала картку [NUMBER] , на підтвердження чого надано відповідне фото клієнта з отриманою карткою у відділення Банку та копію підписаної заяви. Відповідач зазначає, що [PERSON] , звернувшись до відділення Банку не розірвала укладений кредитний договір «Кредит готівкою», у тому числі протягом 14 календарних днів у порядку ЗУ «Про захист прав споживачів», та залишок коштів за наданим кредитом до цього часу перебуває у розпорядженні позивача. Жодних розпоряджень платника [PERSON] про відкликананя згоди на виконання платіжних операцій, що відбувались на її рахунку 20.02.2024 від позивача не надходило. Таким чином, кредитний договір № б.н. від 20.02.2024 року не розірваний та діє на умовах, що викладені у цьому договорі. При цьому, продовжуючи користуватись кредитними коштами, [PERSON] , не здіснює погашення у строки, та в розмірах визначених умовами договору. Умовами кредитного договору № б.н. від 20.02.2024 року сторони погодили, що позичальник зобов`язується кожного місяця, починаючи знаступного місяця після укладенння цього Договору, здійснювати повернення кредиту та сплачувати нараховані Банком проценти за користування кредитом, рівними платежами в розмірі та строки, зазначені згідно графіку, шляхом зарахування на рахунок, відкритий у Банку. Нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється банком щодня, не пізніше дня сплати платежу, зазначеного у Графіку . Проценти розраховуються на загальну суму Кредиту, зазначену у розділі 1 «Істотні умови кредитування» цього Договору. Так, у відповідності до п. 4.8 договору сторони узгодили, що виконання позичальником зобов`язань з погашення кредиту, сплати процентів за його використання, комісійних винагород, неустойки та інших платежів, що підлягають сплаті на користь Банку за цим договором може здійснюватись шляхом ініціювання Банком дебетового переказу усіх поточних рахунків позичальника в терміни та в межах сум, що підлягають сплаті Банку згідно з цим Договором та/або у разі прострочення таких платежів. Підписанням цього договору, позичальник підтверджує згоду на проведення Банком дебетових переказів зі сплати вказаних вище платежів з усіх поточних рахунків позичальника, відкритих у Банку, а також тих, що будуть відкриті в майбутньому, у валюті кредиту для виконання зобов`язань з погашення кредиту, сплати процентів за його використання, комісійних винагород, неустойки та інших платежів передбачених Договором, в межах сум, що підлягають сплаті Банку згідно з цим Договором. Крім того, отримуючи карту для виплат [NUMBER] [PERSON] підписала 21.02.2024 року Заяву про відкриття Поточного рахунку та приєднання до Умов та Правил надання послуги «Картка для виплат», в якій сторони також погодили: п. 9.6.4 Сторони узгодили, що підписуючи цей Договір, клієнт надає Банку згоду на виконання кредитових та дебетових переказів шляхом виконання Банком відповідних платіжних інструкцій на умовах, визначених цим Договором. Пунктом 9.6.7 сторони узгодили, що виконання Клієнтом зобов`язань з погашення кредиту, сплати процентів за його використання, комісійних винагород, неустойки та інших платежів, що підлягають сплаті на користь банку за будь-яким договором, в тому числі кредитним, укладеним між клієтом та банком, може здійснюватися шляхом ініціювання Банком дебетового переказу з усіх поточних рахунків Клієнта в терміни та в межах сум, що підлягають сплаті Банку за таким, договором (договорами) та/або у разі прострочення таких платежів. Підписанням цього договору, клієнт надав свою згоду на проведення банком дебетових переказів зі сплати вказаних вище платежів з усіх поточних рахунків клієнта, відкритих у банку, а також тих, що будуть відкриті в майбутньому, у валюті Кредиту для виконання зобов`язань з погашення кредиту, сплати процентів за його використання, комісійних винагород, неустойки та інших платежів передбачених договором, в межах сум, що підлягають сплаті банку за таким договором (договорами). Відповідачем зазначалось про те, що проведення автоматичного погашення зборгованості з картки [NUMBER] на рахунок [NUMBER] по кредитному договору від 20.02.2024 року здійснюється на умовах укладених між сторонами договорів, а тому не є безпідставними. Таким чином, на думку сторони відповідача укладення кредитного від 20.02.2024 року та платіжні операції на картці [NUMBER] ( [NUMBER] ), було здійснено у Приват24 під авторизацією [PERSON] , шляхом вірного введеня логіну та паролю входу, та з використанням простого електронного підпису, з мобільного пристрою, що зазвичай використовується для входу у Приват24. Запитів щодо відновлення /зміни паролю та зміни логіну входу у Приват24 до банку не надходило. Повідомлень про втрату доступу до фінансового номеру телефону та/або заволодіння ним чи паролем входу третіми особами від клієнта [PERSON] не надходило до АТ КБ «ПриватБанк». Стороною відповідача наголошувалось на тому, що пароль входу до Приват24 відомі лише клієнту і не може бути відомий третім особам, у тому числі працівникам АТ КБ «ПриватБанк», та без введення якого неможливо увійти в систему Приват24 і здійснити будь-які операції на рахунках та укладати договори. Жодних доказів втрати доступу до фінансового номеру телефону [PERSON] та/або заволодіння третіми особами даних, що дали змогу ініціювати платіжні операції на рахунках позивача, матеріали справи не містять. Погашення заборгованості з картки [NUMBER] на рахунок [NUMBER] по кредитному договору від 20.02.2024 року здійснюється на умовах укладених між сторонами договорів. Представник відповідача щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» моральної шкоди зазначає наступне. Відповідно до ст. 1167 ЦК України передбачено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті. Відповідно до положень даної статті, компенсація моральної шкоди може здійснюватися за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини Банку. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодуваня моральної шкоди, завданої внаслідок порушень її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідачем зазначалось, що позивачем не надано належних доказів завданої моральної шкоди в результаті протиправних дій відповідача та причинного зв`язку між потиправною поведінкою та завданою моральною шкодою з вини Банку. З урахуванням викладеного, відповідачем вказувалось на відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди у зв`язку з тим, що: відсутня вина відповідача, позивачем не були надані докази наявності моральних та психічних страждань пов`язаних із діями відповідача та наявності причинного зв`язку між протиправними діями відповідача і загальним станом здоров`я позивача, позивачем не надано доказів того, хто винен в зміні його нормального життєвого ритму саме відповідач, а не інша особа, у справі відсутні докази, якими підтверджується причинний зв`язок між зміною нормального життєвого ритму позивача та викладеними нею у позовній заяві обставинами. Таким чином, позивачем не доведено наявності моральної шкоди та підстави для її відшкодування. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди не враховано вимоги розумності і справедливості, оскільки позовна заява не містить обгрунтуваного розрахунку розміру моральної шкоди, тому на думку представника відповідача не зрозуміло із чого виходив позивач при розрахунку спричиненої їй моральної шкоди саме в розмірі, зазначено у позовній заяві. Виходячи з вищенаведеного, відсутні достовірні докази наявності вини відповідача, спричинення позивачу моральної шкоди у причинного зв`язку, відсутній повний склад праворушення, а отже законних підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди. З огляду на вищевикладене, з урахуванням безпідставності та не аргументованості позовних вимог, сторона відповідача просить відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог [PERSON] .. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 05.02.2025 року по справі № 553/2097/24 задоволено заяву представника позивача [PERSON] про забезпечення позову [PERSON] до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача - заборонено Акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» здійснювати списання коштів з рахунків [PERSON] відкритих в АТ КБ «ПриватБанк», а саме карткового рахунку [NUMBER] договір SAMDWFC00099189328 від 21.02.2024 та [NUMBER] , договір SAMDNFF000096789597 від 10.07.2013 року) на погашення обов`язкового платежу по рахунку [NUMBER] (договір SAMDNFF000096789597 від 10.07.2013 року) та нараховувати та списувати відсотки за користування кредитними коштами по рахунку [NUMBER] (договір SAMDNFF000096789597 від 10.07.2013 року). 24.06.2025 року ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави відмовлено у прийнятті заяв від 03.02.2025 року та від 31.03.2025 року про збільшення (уточнення) позовних вимог [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, та повернуто їх заявникові. Позивачу роз`яснено про можливість звернутися до суду із новим позовом. 06 серпня 2025 року, стороною позивача подано додаткові пояснення, в яких зазначалось про те, що у АТ КБ «ПриватБанк» відкриті рахунки на ім`я [PERSON] 20.02.2024 року відносно позивача було здійснено шахрайські дії, а саме, з її рахунків без її відому та волевиявлення, було списано 86 000,00 грн власних коштів та 60 000,00 грн кредитних коштів, на які нараховуються відсотки та відбувається автоматичне погашення боргу. 20.02.2024 року шляхом вчинення незаконних дій невідомими особами, шахрайським шляхом було відкрито віртуальну картку (рахунок) з лімітом в сумі 300 000,00 грн. З цієї суми шахраї зняли кошти в сумі 60 000 грн. Деталізуючи шахрайську схему близько 15:00 год невідомі особи зателефонувавши з номеру [NUMBER] та представившись працівниками відповідача запропонували звернутися на гарячу лінію АТ «ПриватБанк» та заблокувати рахунки, оскільки їм нібито відомо про сплату з рахунку, відкритого на ім`я позивача, якоїсь техніки у магазині «Розетка». Після чого, позивач [PERSON] зателефонуваши на номер 3700, в шоковому стані чекаючи дзвінок від оператора банку, прийняла вхідний дзвінок та була переконана, що спілкується з представником банку. В цей час, шахраї, спілкуючись з позивачем, зловживаючи довірою та стверджуючи, що для блокування рахунку потрібно створити карту, незаконно отримали 86 000,00 грн власних коштів та маючи можливість, відкривають картку [NUMBER] та отримують кошти в сумі 300 000,00 грн, 60 000,00 грн з яких списують. 21.02.2024 року [PERSON] зранку звернулась до відділення АТ КБ «ПриватБанк» з вимогою про розблокування картки та дізналась, що відносно неї вчинені злочинні дії. Відразу у відділенні банку було подано заяву до Служби безпеки АТ «ПриватБанк», до кіберполіції та подано заяву до ВП №1 Полтавського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області. Позивач, також зверталась до АТ КБ «ПриватБанку» з повідомленням про вчинення шахрайських дій відносно неї та з проханням не нараховувати відсотки, пені та будь-які штрафи на кредитні кошти, які зняті шахрайським шляхом, на період досудового розслідування по факту вчинення кримінального правопорушення за ст. 190 КК України ЄРДР 12024175460000038. В своєму зверненні, позивач зазначала, що жодних персональних даних, які стосуються її рахунків, вона не розголошувала, за будь-якими посиланнями не переходила, кодів не повідомляла. Позивач будь-яких платіжних доручень не складала та не скеровувала їх АТ КБ «ПриватБанк» ні у паперовому, ні у електронному вигляді з використанням електронної системи «Приват24», або будь-якої іншої клієнтської системи банку. Жодних повідомлень з АТ КБ «ПриватБанк» з приводу списання з її карткових рахунків грошових коштів на номер свого мобільного, електронну пошту, не отримувала. Тому, позивач невідкладно повідомила відповідача про вищезазначене і сподівалася, що відповідач відновить на її рахунках незаконно списані/перераховані кошти. Відповідач, всупереч таким повідомленням позивача щодо вчинення відносно неї шахрайських дій прохання останньої зупинити нарахування відсотки, відповідач проводив списання коштів з рахунку позивача у справі на погашення заборгованості. Станом на 13.01.2025 року сума безпідставно списаних коштів із карти для виплат (карти для отримання заробітної плати) становить 67 322,68 грн. В додаткових поясненнях позивачем вказувалось про те, що нею встановлено, що з кредитної карти, яка відкрита шахраями і з якої останніми були зняті кошти ( № карти 4149 [NUMBER] , рахунок [NUMBER] (договір SAMDNFF000096789597 від 10.07.2013 року) незважаючи на те, що позивачем невідкладно було заблоковано дану карту і в Приват24 карта значиться як «заблоковано», відповідач проводить автоматичні списання кредитних коштів на автоматичне погашення шахрайського кредиту, збільшуючи таким чином неіснуючу заборгованість позивача. З урахуванням викладеного, та з урахуванням наданих пояснень позовні вимоги в кінцевій редакції викладені наступним чином: - Визнати транзакції від 20.02.2024 року (15:23 на суму 30050,00 грн; 15:24 на суму 29750,00 грн; 15:26 -26200,00 грн.; 15:34 - 30049,00 грн; 15:35 - 30 000,00 грн. щодо переказу/списання з рахунків [PERSON] з карткового рахунку [NUMBER] (договір SAMDNFF000096789597 від 10.07.2013 року в розмірі 146 049,00 грн. незаконними. - Визнати транзакції від 29.03.2024 року (15:50 на суму 12 833,33 грн), 26.04.2024 року (17:52 на суму 1418,00 грн), від 27.06.2024 року (17:25 на суму 12833,33 грн), від 26.08.2024 року (13:49 на суму 240,53 грн), від 28.09.2024 року ( на суму 12833,33 грн), від 25.11.2024 року ( на суму 50,00 грн); від 26.11.2024 року ( на суму 29,33 грн) та від 26.12.2024 року ( на суму 12 833,33 грн) щодо перказу /списання коштів з рахунків [PERSON] з карткового рахунку [NUMBER] договір SAMDNWFC00099189328 від 21.02.2024 року на суму 67 322,68 грн. незаконними. -Зобов`язати акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» повернути [PERSON] грошові кошти в розмірі 67322,68 грн шляхом відновлення їх на рахунку [NUMBER] договір SAMDNWFC00099189328 від 21.02.2024 року; -Визнати транзакції від 26.04.2024 року - 11415,23 грн; 28.05.2024 року - 12833,33 грн; 25.07.2024 року - 12833,33 грн.; 27.08.2024 року - 12592,80 грн; 26.10.2024 року - 12833,33 грн; 28.11.2024 року - 12 754,00 грн щодо списання коштів з рахунків [PERSON] з карткового рахунку [NUMBER] (договір SAMDNFF000096789597 від 10.07.2013 року) в розмірі 75 6262,02 грн незаконними ; -Зобов`язати акціонерне товариство комерцінйий банк «ПриатБанк» повернути [PERSON] грошові кошти в розмірі 75 262,02 грн шляхом відновлення їх на рахунку [NUMBER] (договір SAMDNFF000096789597 від 10.07.2013 року) ; -Стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн.; -Стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн. 30 вересня 2025 року стороною позивача подано заяву, в якій зазначено обставини справи, зокрема вказано про те, що у відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що 20.02.2024 року о 15 год. 16 хв. було здійснено вхід до Приват24 під авторизацією користувача [PERSON] з вірним введенням логіну (фінансовий номер телефону) та паролю входу ( який відомий виключно клієнту). Змін логіну та паролю при вході не зафіксовано. Фахівцями АТ «ПриватБанк» було встановлено, що вхід до Приват24 відбувся з пристрою, який зазвичай використовується користувачем [PERSON] , а саме SM-G990B2|SAMSUNG [NUMBER] 213.174.29.212 2024-02-20 15:16:29. PHONE SM- G990B2|SAMSUNG ANDROID 14 MOBILE C20CC7EF7DB99AFA 49,57271230 34,57687810 P24AOS2 6.64.00 зазвичай використовується SM-G990B2|SAMSUNG. В подальшому, після входу до Приват 24, використовуючи даний додаток, позивачем було здійснено ряд фінансових операцій. При цьому, відповідач до відзиву додав документи, на підтвердження, начебто укладених договорів, які на думку відповідача, підписані позивачем. Дана обставина не відповідає дійсності та спростовується доказами, які надані відповідачем, а саме Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Паспорт споживчого кредиту. Дані документи підписані 20.02.2024 року о 15 год. 15 хв, натомість , як зазначено у відзиві, 20.02.2024 року о 15:16:29 було здійснено вхід до Приват24 під авторизацією [PERSON] з вірним введенням логіну ( фінансовий номер телефону) та паролю входу (який відомий виключно клієнту). Фахівцями АТ «ПриватБанк» було встановлено, що вхід до Приват24 відбувся з пристрою, який зазвичай використовується [PERSON] .. З огляду на вищевикладене, сторона позивача зазначала про те, що підписання документів відбулось до входу у Приват24 користувача, що підтверджує вчинення по відношенню до позивача шахрайський дій, адже підписання документів відбулось до входу у Приват24, що підтверджено віповідачем. Представником позивача вказувалось про те, що матеріали справи не містять доказів того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати ці платіжні операції, а навпаки, підтверджують ту обставину, що 20.02.2024 року відносно позивача було здійснено шахрайські дії, а саме, з її рахунку, без її відому та волевиявлення було списано 86 000 грн власних коштів та 60 000 грн кредитних коштів, на які нараховуються відсотки та відбувається автоматичне погашення боргу. З урахуванням того, що відповідачем не надано доказів на спростування доводів позивача та на підтвердження вини позивача у вчиненні дій, що сприяють втраті, незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції зі списання коштів з її картки, в зв`язку з чим наполягали на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник позивача та позивач до суду не з`явились, надали заяву, в якій просять справу розглянути у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. За клопотання представника відповідача судом тричі поспіль відкладалися судові засідання, призначені на 20.11.2025 року, 24.11.2025 року, 13.01.2026 року. 13.02.2026 року до суду знову надійшла заява від представника відповідача про відкладення судового засідання у зв`язку з її зайнятістю в іншому судовому засіданні. Враховуючи розумність строкі розгляду справи судом, ту обставину, що судом 4 рази поспіль відкладалися судові засідання у зв`язку із неявкою представника відповідача, в тому числі тричі за її заявами про відкладення судових засідань з різних причин, наявність в матеріалах справи письмового відзиву та додаткових пояснень відповідача, достатній час для подання сторонами нових доказів, за наявності, суд вважає за необхідним провести судовий розгляд без участі сторін на підставі наданих стронами доказів. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає до часткового задоволенню виходячи з наступного: Судом встановлено, що позивач [PERSON] є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» та отримує фінансові послуги у Приватбанку, в тому числі отримувала та користувалась картою № [NUMBER] ( [NUMBER] ), що не заперечувалось сторонами по справі 08.01.2024 року позивач [PERSON] було підписано Анкету належної перевірки клієнта - фізичної особи, де остання вказала свої актуальні дані та номер мобільного телефону [NUMBER] , який є фінансовим номером та, в свою чергу, логіном входу до Приват24, що не заперечувалось сторонами по справі. Цієї ж дати, 08.01.2024 року позивач підписала Договір про використання простого електронного підпису, де визначено терміни та поняття фінансового номеру телефон, ОТП - паролю, електронного підпису, IRV тощо, та погоджено використання простого електронного підпису для підписання документів. Так, 20.02.2024 о 15:16:29 було здійснено вхід до Приват 24 під авторизацією користувача [PERSON] з вірним введенням логіну (фінансовий номер телефону) та паролю входу (який відомий виключно клієнту). Змін логіну та паролю при вході не зафіксовано. Фахівцями АТ КБ «ПриватБанк» було встановлено, що вхід до Приват24 відбувся з пристрою, який зазвичай використовується користувачем [PERSON] , а саме: SM-G990B2|SAMSUNG [NUMBER] 213.174.29.212 2024-02-20 15:16:29. PHONE SM- G990B2|SAMSUNG ANDROID 14 MOBILE C20CC7EF7DB99AFA 49,57271230 34,57687810 P24AOS2 6.64.00 зазвичай використовується SM-G990B2|SAMSUNG. В подальшому, після входу до Приват24, використовуючи даний додаток, позивачем було здійснено ряд фінансових операцій, а саме: Переказ з картки [NUMBER] : -20/02/2024 15:23:07 20/02/2024 P10 S DB -30,050.00 55,980.63 012322 4829 СР980Н48 UKR переказ власних коштів \\DAS=P24A2359479514D2482\\ \\DAI=2661142\\ \\DA20=3\\ ( с карты [NUMBER] на карту [NUMBER] ) переказ на карту Приватбанку через додаток Приват24. Одержувач: [PERSON] -20/02/2024 15:24:36 20/02/2024 P10 S DB -29,750.00 UAH -29,750.00 26,230.63 047323 4829 CP980H48 UKR переказ власних коштів \\DAS=P24A2359488251D3082\\ \\DAI=2661142\\ \\DA20=3\\ ( с карты [NUMBER] на карту [NUMBER] ) переказ на карту Приватбанку через додаток Приват24. Одержувач: [PERSON] -20/02/2024 15:26:37 20/02/2024 P10 S DB -26,200.00 UAH - 26,200.00 30.63 280324 4829 СР980Н48 UKR переказ власних коштів \\DAS=P24A2359498771D9584\\ \\DAI=2661142\\ \\DA20=3\\ ( с карты [NUMBER] на карту [NUMBER] ) переказ на карту Приватбанку через додаток Приват24. Одержувач: [PERSON] -20/02/2024 15:34:29 20/02/2024 P10 S DB -30,049.00 UAH - 30,049.00 269,981.63 387326 4829 СР980Н48 UKR переказ власних коштів \\DAS=P24A2359543089D0283\\ \\DAI=2661142\\ \\DA20=3\\ ( с карты [NUMBER] на карту [NUMBER] ) переказ на карту Приватбанку через додаток Приват24. Одержувач: [PERSON] -20/02/2024 15:35:43 20/02/2024 P10 S DB -30,000.00 UAH - 30, 000.00 239,981.63 243327 4829 СР980Н48 UKR переказ власних коштів \\DAS=P24A2359550373D6535\\ \\DAI=2661142\\ \\DA20=3\\ ( с карты [NUMBER] на карту [NUMBER] ) переказ на карту Приватбанку через додаток Приват24. Одержувач: [PERSON] , а також оформлено кредит готівкою: 20/02/2024 15:31:41 20/02/2024 P40 S CR 300,000.00 UAH 300,000.00 300,030.63 262325 4829 CP980048 UKR ГОЛОВНИЙ ОФІС (DNH0). Зарахування коштів за договором 2402 * [NUMBER] \ Зарахування коштів . «Кредит готівкою» № [NUMBER] Грошові кошти розмірі 300 000 грн були зараховані на рахунок картки [NUMBER] ( [NUMBER] ), отримані кошти [PERSON] частково перерахувала на картку [NUMBER] , Одержувач: [PERSON] . З огляду на наведені вище обставини та матеріали справи вбачається, що 20.02.2024 року о 15:16:29 [PERSON] було здійснено вхід до Приват 24 під авторизацією користувача [PERSON] з вірним введенням логіну (фінансового номеру телефону) та паролю входу (який відомо виключно клієнту). Змін логіну та паролю при вході не зафіксовано. В подальшому, після входу до Приват24, використовуючи даний додаток, [PERSON] було здійснено ряд фінансових операцій. 21.02.2024 року [PERSON] зранку звернулася до відділення банку для розблокування картки та дізналася, що відносно неї вчинені злочинні дії. Відразу у відділенні банку було подано заяву до Служби безпеки АТ «Приватбанку», до Кіберполіції та подано заяву до ВП №1 Полтавського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області . При цьому, позивач [PERSON] зверталась до АТ КБ «ПриватБанк» з повідомленням про вчинення шахрайських дій по відношенню до неї та з проханням не нараховувати відсотки, пені та будь-які штрафи на кредитні кошти, які зняті шахрайським шляхом, на період досудового розслідування по факту вчинення кримінального правопорушення за ст. 190 КК України (ЄДРПОУ 12024175460000038). [PERSON] у вказаному зверненні адресованому АТ КБ «ПриватБанк», зазначала, що жодних персональних даних, які стосуються її рахунків, остання не розголошувала, за будь-якими посиланнями не переходила, кодів не повідомляла. Незважаючи на письмове повідомлення позивача на адресу банку та правоохоронні органи про шахрайство, АТ КБ «ПриватБанк» проводив списання коштів з рахунку [PERSON] на погашення кредитної заборгованості заборгованості. Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язань у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Так, ч. 1 ст. 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Частиною 1 ст. 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження лише на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом. Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунку, банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Частиною 3 ст. 1092 ЦК України передбачено, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та Закону. Згідно з п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Згідно із ст.7, п. п. 38.1, 38.4 ст.38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійснення розрахункових операцій за допомогою платіжних інструментів та створення системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання. Із положень п. 39.2 ст. 39 цього Закону вбачається, що при проведенні переказу його суб`єкти мають здійснювати в межах своїх повноважень захист відповідної інформації від несанкціонованого доступу до інформації; несанкціонованих змін інформації; несанкціонованих операцій з компонентами платіжних систем. Пунктом 39.4. ст. 39 Закону встановлено, що працівники суб`єктів переказу повинні виконувати вимоги щодо захисту інформації при здійсненні переказів, зберігати банківську таємницю та підтримувати конфіденційність інформації, що використовується в системі захисту цієї інформації. Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу. Ініціювання переказу коштів може, в тому числі, здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу, тобто платіжної картки (стаття 21 вказаного Закону). Відповідно до пунктів 6, 8 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року № 705 визначено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Відповідно до п. 7 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 05.11.2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжної операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використання цього електронного платіжного засобу. Відповідно до п. 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 05.11.2014 року № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Згідно висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 13.05.2015 року у справі № 6-71цс15, про те, що сам собою факт коректного введення вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті або незаконному використанню інформації, що надає доступ для списання коштів з цього карткового рахунку. У постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі № 202/10128/14-ц, зазначено, що у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, які він не виконував або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та за необхідності відновлює залишок коштів на рахунку до того стану у якому він був перед виконанням цієї операції. У висновках Верховного Суду, викладених у постанові від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22, про те, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно керуватися відсутністю вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам собою факт коректного введення вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН - коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що:«користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. З огляду на викладене та беручи до уваги обставини того, що грошові кошти були списані з карткових рахунків позивача за ініціативою інших осіб внаслідок недозволеної платіжної операції, а відповідачем АТ КБ «Приват Банк» не було вчинено дій, спрямованих на встановлення фактичних обставин списання коштів з карткових рахунків [PERSON] , що свідчить про обгрунтованість позовних вимог позивача. Відповідач не надав жодних доказів, які б безспірно підтверджували, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої особистої інформації, яка б дала змогу ініціювати платіжні операції. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] після виявлення списання коштів, зранку наступного дня звернулась до відділення АТ КБ «ПриватБанк» та повідомила про вчинення відносно неї шахрайських дій та звернулася до правоохоронних органів з приводу заволодіння 20 лютого 2024 року невідомою особою грошовими коштами, що знаходились на її банківських картах. 21 лютого 2024 року за заявою [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024175460000038 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 1 ст. 190 КК України. В подальшому 22 лютого 2024 року та 23 лютого 2024 року [PERSON] разом із копією витягу з ЄРДР направила на адресу АТ КБ « ПриватБанк» заяву, в якій просила не зараховувати кредит та будь-які відсотки до врегулювання даного питання. На вказані вище заяви [PERSON] отримала лист-відповідь від Банку, яким їй було відмовлено у не нарахуванні відсотків посилаючись на те, що неповернення банку відсотків може негативно відбитися на функціонуванні банка в цілому. Встановлені вище обставини безспірно доводять, що користувач [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню ПІН- коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, що в свою чергу вказує про відсутність вини [PERSON] , як підставу цивільно - правової відповідальності. Твердження сторони відповідача про те, що операції щодо зняття коштів з картки [PERSON] спірної суми супроводжувались правильним вводом логіну та паролю до застосунку Приват24 з мобільного телефону, який зазвичай використовується [PERSON] не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяла незаконному використанню логіну та паролю входу до застосунку Приват24 або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платежні операції. Судом встановлено факт звернення позивача [PERSON] до банку та звернення позивача до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у позивача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахунку, а банком в свою чергу не заперечено факту її повідомлення про вчинення шахрайський дій по відношенню до неї. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними, такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 127/23496/15-ц. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Досліджені докази, на переконання суду, підтверджують те, що позивач не вчинила дій, які б свідчили про порушення Умов та Правил надання банківських послуг. В свою чергу відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували те, що списання коштів, відбулось внаслідок вчинення позивачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою. Отже, позивач обрала ефективний спосіб захисту своїх прав, та позовні вимоги в частині визнання транзакцій незаконними та зобовязання позивача повернути на рахунки позивача грошові кошти, спісані банком на загальну суму 142584,70 грн., підлягавють задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» моральної шкоди у розмірі 15 000 грн суд зазначає наступне: При вирішенні даної позовної вимоги суд звертає увагу на те, що між сторонами існують договірні правовідносини. Згідно з положеннями пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду Українри №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію ЗУ « Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Правовідносини сторін випливають з договірних відносин щодо надання банківських послуг. Згідно зі ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Правила ст. 1167 ЦК України регулюють позадоговірні (деліктні) правовідносини. Відповідно до положень ст. ст. 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки у разі її заподіяння небезпечною для життя та здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом. Аналогіа правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 09.11.2016 року у справі № 6-1575цс16. З наявних в матеріалах справи складових частин договору про надання банківських послуг (заяви позичальника) не передбачено відшкодування моральної шкоди за порушення договірних зобов`язань. Відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди з підстав, передбачених ЗУ «Про захист прав споживачів». Таким чином, не встановлено обставин, з якими закон пов`язує право позивача на відшкодування моральної шкоди, тому позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають. Позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн у відшкодування витрат на правову допомогу, підлягають задоволенню з наступних підстав. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено копію Договору про надання правової допомоги № 17/06 від 17.06.2024 року, укладеного між адвокатом Колесніковим В.О. та [PERSON] , Звіт № 17/06/24 про виконання адвокатом роботи (надані послуги) та час, витрачений на їх реалізацію, а також розмір коштів що підлягаж сплаті клієнтом та квитанцію від 17.06.2024 року. Вирішуючи питання стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, враховуючи категорію справи, обсяг виконаних робіт та наданих адвокатом послуг, значення справи для сторони позивача, її публічним інтересом, співмірність даних витрат, які суд вважає обгрунтованим, тому суд вважає такими, що підлягають до задоволенню витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн., які підтверджені належними та достатніми доказами, та які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Зважаючи на те, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», судом задоволено три вимоги немайнового характеру про визнання транзакцій, проведених по трьох карткових рахунках позивачки незаконними, за які підлягає сплаті судовий збір в загальній сумі 3633,60 грн. та одну вимогу майнового характеру щодо зобовязання повернтути списані банком грошові кошти на загальну суму 142584,70 грн., що відповідає розміру судового збору в сумі 1425,85 грн., в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 5059,45 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial