Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

23.12.2025 ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі Товариство) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.08.2024 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, відповідачем цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором) підписано після попереднього заповнення необхідних відомостей та проходження ідентифікації за допомогою мобільного застосунку кредитний договір із ТзОВ «Фінансова компанія «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» та отримано на свій рахунок грошові кошти в сумі 10 000,00 грн. Під час ідентифікації позичальника останній пройшов однозначне встановлення особи. Кредитні кошти за договором № 2122986 від 14.08.2024 надано строком на 345 календарних днів. Кінцева дата повернення кредиту 25.07.2025 без можливості продовження (пролонгації) строку кредитування відповідно до Правил надання коштів та банківських металів у кредит, що розміщені на вебсайті кредитодавця. Проте відповідачем не виконані кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 20 627,57 грн, яка є документально підтвердженою та складається з різних платежів. В добровільному порядку відповідач не погашає вказану суму заборгованості, тому позивач як новий кредитор у зобов`язанні після набуття права вимоги просить позов задовольнити. Крім того, 25.03.2025 між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 8890775, який підписано позичальником у аналогічний до зазначеного вище спосіб цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором). Відповідачем отримано на свій банківський рахунок строком на 360 днів кредитні грошові кошти в сумі 15 000,00 грн. зі сплатою процентів за фіксованою ставкою. Умови зазначеного договору відповідачем також не виконані, внаслідок чого утворилася заборгованість на загальну суму 34 508,96 грн, яка включає борг за основною сумою (тілом) кредиту, нарахованими процентами та пенею (штрафами). Придбавши за плату в первісного кредитора право вимоги за цим кредитним договором у встановленому порядку на підставі укладеного договору, Товариство просить суд ухвалити рішення про стягнення із [PERSON] суми заборгованості в повному обсязі. У позовній заяві також зазначено, що між [PERSON] і ТзОВ «СІРОКО ФІНАНС» укладено 03.04.2025 договір позики № 112773, за умовами якого відповідач отримав у користування 7 500,00 грн. коштів на споживчі потреби, які мав повернути разом з нарахованими відсотками до 17.04.2025, тобто в межах 15 календарних днів. Денна процентна ставка за позикою 0,90%/день; одноразова комісія за видачу кредиту становить 13,36% від суми позики або 1 002,00 грн; проценти за понадстрокове користування позикою та пеня 5,00%/день щодо кожного з цих платежів; у разі невиконання позичальником умов договору (неповерненні у встановлені умовами договору строки суми позики), у випадку коли сума позики не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад установлений строк позикодавець має право нараховувати пеню в розмірі, що визначений п.2 договору, проте розмір цієї пені повинен відповідати обмеженням, що встановлені Законом України «Про споживче кредитування». Позичальник підписав договір одноразовим ідентифікатором U034PT із отриманням на платіжну картку суми позики в повному обсязі (маска картки [NUMBER] ), що підтверджується копією квитанції про перерахування коштів через термінал АТ «ТАСкомбанк» від 04.04.2025 №509311553204, код авторизації платежу - 337338. Позивач зазначає, що до відступлення на його користь прав вимоги від первісного кредитора на підставі договору факторингу від 26.08.2025 № 26082025 з додатковою угодою №1 та реєстром боржників № 1 (порядковий номер [PERSON] - 1876), позичальник допустив виникнення заборгованості на загальну суму 23 512,50 грн, з якої 7 500,00 грн борг за основною сумою (тілом) позики, 10,50 грн нараховані відсотки, 1 002,00 грн одноразова комісія за видачу позики та 15 000,00 грн заборгованість за нарахованою пенею. Проте й цього разу відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував і допустив виникнення заборгованості за укладеним електронним кредитним договором на загальну суму 24 016,00 грн, яка включає борг за основною сумою кредиту, нарахованими відсотками та штрафи. Вимоги первісного кредитора придбані Товариством за плату на підставі договору факторингу від 28.08.2025, тому позивач як новий кредитор просить у цій частині позову стягнути в повному обсязі заборгованість з відповідача. Крім того, відповідач забороговав первісному кредитору і Товариству 24016,00 грн. за кредитним договором №51938-03/2025 від 24.03.2025, який укладено між [PERSON] і ТзОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», яку позивач просить стягнути. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.12.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подав, в судові засідання не з`являвся, хоча неодноразово повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи. Тому, відповідно до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України та з огляду на згоду Товариства суд вважає за необхідне провести розгляд справи за наявними у ній матеріалами з ухваленням заочного рішення по суті цього спору. Підготовче провадження у справі закрито ухвалою суду від 26.01.2026. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов необхідно задоволити частково з таких підстав. Відповідно до ст.12-13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. В свою чергу, положеннями ст.525-527 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Договір є обов`язковим для виконання сторонами ст. 629 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 3 статті 207 ЦК України визначено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» № 674-VIII від 03.09.2015, ч.12 ст.11 якого встановлює, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28.04.2021 у справі №234/7160/20, від 01.11.2021 у справі № 234/8084/20. Як вбачається з матеріалів справи відповідач уклав договір про споживчий кредит №2122986 від 14.08.2024 із ТзОВ «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» шляхом використання одноразового електронного ідентифікатора, відображеного в цифровій послідовності (955285). Грошові кошти в сумі 10 000,00 грн перераховані на банківську платіжну картку відповідача (маска картки № [NUMBER] ), що підтверджується заявою [PERSON] на отримання кредиту від 14.08.2024 та пп.2.1. п.2 підписаного відповідачем кредитного договору. Істотні умови кредитного договору: строк кредитування 345 календарних днів, останній день якого припадає на 25.07.2025; повернення кредиту (основної суми та нарахованих процентів) відбувається шляхом внесення 23-ох різних платежів (один раз на 15 днів), при цьому сплата позичальником одноразової комісії за видачу кредиту умовами договору не передбачена (пп. 1.5.1 п.1.5.); нарахування процентів позичальнику здійснюється протягом першого розрахункового періоду, визначеного Графіком, за ставкою 3,65 відсотків річних на фактичну заборгованість за кредитом; нарахування процентів упродовж решти строку кредитування проводиться за ставкою 511,00% річних від фактичного залишку кредиту (пп.1.5.2.-1.5.3. п. 1.5.); у Розділі 4 підписаного позичальником паспорту споживчого кредиту вказано, що розрахунок реальної річної процентної ставки проведено виходячи із 365 календарних днів у році. Отже, позичальник взяв на себе зобов`язання сплатити кредитодавцю за перших 15-ть календарних днів проценти із розрахунку 3,65% річних або 0,15% від залишку кредиту за відповідний календарний період (15х3,65%/365). Денна процента ставка 0,01% (0,15%:15). Процентна ставка за інших 330 днів 511,00%. Детальні строки внесення позичальником коштів за умовами кредитного договору визначені Графіком платежів, який виступає Додатком № 1. Аналогічні до зазначених вище відомостей щодо істотних умов кредитного договору відображені у паспорті споживчого кредиту, який також підписаний позичальником [PERSON] електронним підписом у вигляді одноразового ідентифікатора. Повернення основної суми (тіла) кредиту здійснюється згідно з відповідним Графіком однаковими платежами щоразу 200,00 грн. кожних 15-ть календарних днів. Із копії наданого суду кредитного договору (п.4.1.) вбачається, що у разі прострочення позичальником зобов`язань з повернення кредиту (частини кредиту згідно з Графіком платежів) та/або сплати процентів позичальник зобов`язаний сплатити на користь кредитодавця штраф у розмірі 700 гривень за кожен випадок такого порушення. Відповідно до розрахунку первісного кредитора у період з 14.08.2024 до 29.08.2024 (перший черговий платіж, визначений Графіком) позичальнику нараховано щоденно 1,00 процентів, що відповідає зазначеному вище розрахунку денної процентної ставки. Сума процентів у розмірі 15,0 грн. сплачена [PERSON] в межах першого чергового платежу у повному обсязі 29.08.2024. При цьому, повернення основної суми (тіла) кредиту в межах відповідного чергового платежу умовами кредитного договору не передбачено. У період часу з 30.08.2024 до 12.09.2024 позичальнику щоденно нараховувалися відсотки у розмірі 140,00 грн. або 1,4% за кожен день (10 000х0,014). 13.09.2024 позичальником сплачено 2 100,00 грн. та 200,00 грн., які зараховані кредитодавцем у рахунок повернення основної суми (тіла) кредиту та сплати нарахованих процентів (згідно з Графіком платежів другий за порядком черговий платіж). Надалі в період з 14.09.2024 до 29.09.2024 позичальнику щоденно нараховано 137,20 грн. процентів або 1,4% від залишку неповернутої суми кредиту в розмірі 9 800,00 грн. Платіж у рахунок сплати тіла кредиту в розмірі 200,00 грн. та нарахованих процентів (2 058,00 грн) сплачений позичальником 29.09.2024, що відображено у розрахунку первісного кредитора. Подальші нарахування [PERSON] процентів здійснювали також за ставкою 1,4% за один день користування грошовими коштами із врахування внесених позичальником сум для повернення основної суми (тіла) кредиту та нарахованих процентів 15.10.2024, 29.10.2024, 13.11.2024, 28.11.2024, 13.12.2024, 31.12.2024, 12.01.2025, 28.01.2025,11.02.2025,27.02.2025,19.03.2025. Водночас, нарахування штрафів позичальнику вперше проведено 19.03.2025, який у той самий день добровільно сплачений позичальником. Штрафи у фіксованому розмірі 700,00 грн також нараховані позичальнику 03.04.2025, 18.04.2025, 03.05.2025, 18.05.2025, 02.06.2025 та 17.06.2025, що сумарно становить 4 200,00 грн. (700х6). Суд зазначає, що у розрахунку первісного кредитора останнє нарахування процентів проведено кредитодавцем 24.06.2025 25.06.2025 між первісним кредитором і Товариством укладено договір факторингу №25062025 з підписаними надалі між вказаними особами Актом прийому-передачі реєстру боржників та витягом із зазначеного реєстру, за змістом яких відбулася заміна первісного кредитора новим, яким виступає позивач у цій справі. За цими документами до нового кредитора в особі Товариства перейшло право вимоги за кредитним договором від 14.08.2024 № 2122986 до боржника [PERSON] (порядковий номер у реєстрі боржників 1484) на загальну суму 20 627,57 грн, яка включає 7 008,49 грн боргу за основною сумою (тілом) кредиту, 17 536,16 грн нарахованих, але не сплачених позичальником процентів за користування кредитними коштами та 4 200,00 грн суми заборгованості за несплаченими штрафами. Вирішуючи питання щодо можливості задоволення позовних вимог Товариства до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 14.08.2024 № 2122986 суд виходить із таких мотивів. Як передбачено ст. 598-599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), про що зазначає ст. 610 ЦК України. Відповідно до приписів ч.5 ст.8 у чинній з 24.12.2023 редакції Закону України Про споживаче кредитування від 15.11.2016 № 1734-VIII (далі - Закон № 1734, який набрав чинності з 24.12.2023) максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Процентна ставка за споживчим кредитом є істотною умовою договору. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими Законом № 1734, є нікчемними, тобто недійсним в силу цього закону. Відповідно до п.17 «Перехідних та прикінцевих положень» Закону № 1734, доповненого Законом №3498-ІХ від 22.11.2023, протягом перших 120 днів після набрання чинності цим законом (з 24.12.2023) максимальний розмір денної процентної ставки за споживчим кредитом не може перевищувати 2,5%, а протягом наступних 120 днів - 1,5%. Перший з вказаного періодів тривав з 24.12.2023 до 21.04.2024, наступний - з 22.04.2024 до 19.08.2024. При цьому, відповідно до п. 2 Розділу ІІ «Перехідні та прикінцеві положення» Закону №3498-ІХ від 22.11.2023 можливість встановлення упродовж перехідного періоду тривалістю 240 календарних днів денних процентних ставок за кредитними договорами у вищому, ніж граничному розмірі, поширюється лише на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після 24.12.2023. Крім того, відповідно до п.18 «Перехідних та прикінцевих положень» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У періоді нарахування відповідачу у справі неустойки (штрафу) діяв воєнний стан, уперше введений з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану», який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану № 2102-ІХ від 24.02.2022», який неодноразово продовжувався й триває до сьогодні. Тлумачення зазначеної вище норми матеріального закону свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Ця особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідний правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22, який є обов`язковим для застосування. З огляду на викладене, а також положення ч.1 ст.16, ст.19 Закону № 1734, ураховуючи відсутність прострочених позичальником перших 13-ть чергових платежів, нараховані первісним кредитором проценти за ставкою 1,14% за один день від суми неповернутого кредиту станом 25.02.2025 та надалі до завершення строку кредитування підлягають перерахунку (нарахована упродовж 2-13 чергових періодів сума процентів у межах граничної денної процентної ставки із залишку неповернутої суми кредиту має становити 14 340,00 грн. замість нарахованих первісним кредитором за відповідний період 22 428,00 грн. процентів, які у повному обсязі сплачені [PERSON] ), а внесені позичальником проценти в надмірному розмірі 8 088,00 грн. (22 428,00-14 340,00) необхідно зарахувати в рахунок повернення основної суми (тіла) кредиту, яка на відповідну дату становила 7 800,00 грн. Отже, умови договору в частині повернення основної суми (тіла) кредиту були достроково виконані [PERSON] із настанням визначеного Графіком 13-го платежу, який припадає на 25.02.2025, що виключає необхідність подальшої сплати позичальником будь-яких процентів, а тим більше штрафу, який у будь-якому разі підлягав списанню згідно з п.18 «Перехідних та прикінцевих положень» ЦК України. Тому, в цій частині позову у задоволенні вимог Товариства про стягнення з [PERSON] заборгованості за умовами кредитного договору від 14.08.2024 №2122986 необхідно відмовити повністю. Крім того, суд установив, що між [PERSON] і ТзОВ «СІРОКО ФІНАНС» укладено 03.04.2025 договір позики № 112773, за умовами якого відповідач отримав у користування 7 500,00 грн коштів на споживчі потреби, які мав повернути разом з нарахованими відсотками до 17.04.2025, тобто в межах 15 календарних днів. Денна процентна ставка за позикою 0,90%/день; одноразова комісія за видачу кредиту становить 13,36% від суми позики або 1 002,00 грн; проценти за понадстрокове користування позикою та пеня 5,00%/день щодо кожного з цих платежів; у разі невиконання позичальником умов договору (неповерненні у встановлені умовами договору строки суми позики), у випадку коли сума позики не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад установлений строк позикодавець має право нараховувати пеню в розмірі, що визначений п.2 договору, проте розмір цієї пені повинен відповідати обмеженням, що встановлені Законом №1734. Позичальник підписав договір одноразовим ідентифікатором U034PT із отримання на платіжну картку суми позики в повному обсязі (номер картки [NUMBER] ), що підтверджується копією квитанції про перерахування коштів через термінал АТ «ТАСкомбанк» від 04.04.2025 №509311553204, код авторизації платежу - 337338. Позивач зазначає, що до відступлення на його користь прав вимоги від первісного кредитора на підставі договору факторингу від 26.08.2025 № 26082025 з додатковою угодою №1 та реєстром боржників № 1 (порядковий номер [PERSON] - 1876), позичальник допустив виникнення заборгованості на загальну суму 23 512,50 грн, з якої 7 500,00 грн борг за основною сумою (тілом) позики, 10,50 грн нараховані відсотки, 1 002,00 грн одноразова комісія за видачу позики та 15 000,00 грн заборгованість за нарахованою пенею. При цьому, відповідно до положень ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 1911.2024 № 4059-ІХ з 1 січня відповідного бюджетного року законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати за один місяць становив 8 000,00 грн та залишався незмінним упродовж відповідного року. З даного приводу суд зазначає, що поняття строк виконання зобов`язання і термін виконання зобов`язання охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Тобто, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Припис абз. 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, а регулятивна норма ч.1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма частини ч.2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16). У частині третій ст. 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто частина третя ст. 6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону. Зазначений правовий висновок сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 в справі № 910/4518/16, який є обов`язковим до застосування. Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12.05.1991 № 1023-ХІІ (зі змінами та доповненнями) нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Тому, при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, в т.ч. графіком платежів та умовами договору, а не завуальованими, неоднозначними умовами, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом поза чітко визначеним у договорі строком кредитування. Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Конституційний Суд України своєму рішенні (справа № 1-12/2013) від 11.07.2013 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 22.11.1996 №543/96-ВР зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Відсутність позову про визнання недійсними умов кредитного договору як оспорюваного правочину чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом кредитора до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Суд вже зазначав у цьому рішенні про особливості застосування приписів п.18 «Перехідних та прикінцевих положень» ЦК України під час дії правового режиму воєнного стану, який безперервно триває на всій території України з 05 год 30 хв. 24.02.2022 до теперішнього дня. Проте замість того, щоб списати нараховану [PERSON] в сумі 15 000,00 грн. за період з 18.04.2025 до 27.05.2025, первісний кредитор, а згодом і Товариство як новий кредитор протиправно вимагають її стягнення з відповідача. Отже, з відповідача необхідно стягнути на користь Товариства лише 8 512,50 грн боргу за договором позики від 03.04.2025 № 112773, який включає заборгованість за основною сумою (тілом) позики, нараховані проценти в межах погодженого строку користування грошовими коштами та одноразову комісію за надання цієї позики. Встановлено також, що 24.03.2025 між [PERSON] і ТзОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» підписано електронний договір про надання фінансового кредиту №51938-03/2025, за умовами якого позичальник отримав у користування строком на 120 днів кредит на споживчі потреби в сумі 6 500,00 грн, який зобов`язався повернути зі сплатою 0,90% процентів в день на залишок заборгованості та 10,0% одноразової комісії за видачу кредиту, тобто 650,00 грн. Кінцева дата повернення кредиту 21.07.2025. Грошові кошти за договором, що підписаний одноразовим ідентифікатором, який надіслано позичальнику (Y422), перераховані на банківську платіжну картку отримувача (маска картки [NUMBER] хх-хххх-9601). При цьому, повернення кредитних коштів з процентами відбувається згідно з Графіком платежів 7-ма черговими платежами щоразу через проміжок часу 20 календарних днів (основна сума кредиту одноразово повертається у складі останнього чергового платежу, комісія першого із них). За договором факторингу від 28.08.2025 № 28082025 із додатками, витягом із реєстру боржників Товариство придбало за плату в первісного кредитора суму заборгованості позичальника [PERSON] в розмірі 24 016,00 грн, яка включає 6 320,00 грн неповернутої суми (тіла) кредиту, 5 688,00 грн відсотків за користування кредитними коштами та 12 008,00 грн штрафів, нарахованих позичальнику на підставі п.5.3. кредитного договору. Як вбачається із розрахунку первісного кредитора позичальником сплачено винятково передбачений Графіком перший платіж, що включав 1 170,00 грн. нарахованих відсотків, 180,00 грн. в рахунок дострокового повернення основної суми (тіла) кредиту та 650,00 грн. одноразової комісії за видачу кредиту (12.04.2025). Будь-яких інших платежів позичальник не вносив, тому допустив виникнення заборгованості. Наявність боргу [PERSON] перед первісним кредитором документально підтверджується належними, достовірними і достатніми у своїй сукупності доказами, проте у задоволенні вимог Товариства про стягнення з відповідача штрафів на загальну суму 12 008,00 грн. суд відмовляє з тих самих мотивів, про які зазначено вище. Відтак, за умовами договору про надання фінансового кредиту від 24.03.2025 №51938-03/2025 з відповідача необхідно стягнути 6 320,00 грн. боргу за тілом кредиту та 5 688,00 грн. нарахованих, але не сплачених відсотків. 25.03.2025 між відповідачем у цій справі і ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено договір про надання споживчого кредиту № 8890775, відповідно до якого [PERSON] після ідентифікації в ІКС кредитодавця за допомогою мобільного застосунку «Credit Plus», із використанням особистого кабінету на вебсайті кредитодавця отримав кредитні кошти в сумі 15 000,00 грн. на споживчі потреби строком на 360 днів зі сплатою кожних 15 днів процентів за ставкою 1,0% в день (стандартна ставка). Кінцева дата повернення кредиту 20.03.2026. Суд окремо зазначає, що основна сума кредиту з процентами має повертатися згідно Таблицею обчислення вартості кредиту (Додаток № 1 до кредитного договору) 24-ма черговими платежами, проте основна сума (тіло) кредиту виняткового у складу останнього з відповідних платежів. Упродовж 2-24 чергових платежів нараховані за 15 календарних днів відсотки складають 2 250,00 грн. перший платіж 2 137,00 грн. Підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором ZG6349 кредитний договір передбачає: - п.9) п.4.1. кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту , строк сплати якого ще не настав в повному обсязі у порядку та випадках, передбачених п. 5.4. договору; - п.5.4. у разі затримання споживачем сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місця, товариство має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. Вимога надсилається у вигляді електронного листа на електронну адресу споживача, зазначену в договорі (або окремо надану споживачем товариству) та/або шляхом направлення повідомлення на додаткові контактні дані споживача, вказані у цьому договорі (або окремо повідомлені споживачем), в тому числі з використанням месенджерів (Viber, Telegram тощо). Моментом отримання споживачем повідомлення є момент отримання товариством електронного підтвердження про таке направлення. Якщо протягом 30 календарних днів позивач усуне порушення умов договору, вимога товариства втрачає чинність. Із наданої до матеріалів справи картки обліку заборгованості [PERSON] за відповідним кредитним договором вбачається, що позичальником у рахунок виконання взятих на себе зобов`язань здійснено всупереч умовам договору два платежі 10.04.2025 на суму 361,50 грн (повернення тіла кредиту) та 2 137,50 грн в рахунок сплати нарахованих процентів; 16.07.2025 3 000,00 грн, які в повному обсязі зараховані у рахунок сплати процентів. Жодних інших платежів позичальник не вносив. Відтак, позичальником [PERSON] у розумінні положень ст.19 Закону №1734 достроково повернуто первісному кредитору 361,50 грн основної суми (тіла) кредиту, адже строк сплати відповідного платежу лише настане 20.03.2026. У цій частині позову суд виходить із такого. Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. 10.06.2017 набрав чинності Закон № 1734, який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Положеннями ч.4 ст.16 Закону № 1734 визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. У тому випадку, якщо умовами договору про споживчий кредит передбачено право кредитодавця вимагати дострокового повернення кредиту, останній зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, строку, протягом якого вони мають бути здійснені та усунути такі порушення у визначений кредитодавцем строк, з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо кредитодавець не набув у встановленому порядку право на дострокове повернення кредиту з позичальника, вказане не позбавляє такого кредитодавця права на стягнення з позичальника заборгованості, яка існує на дату звернення з позовом до суду. Відповідний правовий висновок сформульований у постанові Верховного Суду від 22.10.2025 (справа № 539/402/24), який є обов`язковим для застосування. Дійсно, первісний кредитор (про його заміну не йдеться, адже згідно з реєстром боржників № 2 від 13.11.2025 на користь Товариства відступлено борг позичальника, до складу якого включено 14 638,50 грн тіла кредиту) був наділений згідно з умовами кредитного договору правом вимоги дострокового повернення кредиту від позичальника [PERSON] , строк повернення якого настане у майбутньому 20.03.2026, проте у матеріалах справи немає доказів, які б підтверджували надіслання ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» вимоги позичальнику про усунення порушень умов кредитного договору в частині сплати процентів згідно з графіком платежів та не усунення відповідних порушень у межах визначеного законом і договором строку. Варто також наголосити, що відомості про надіслання Товариством у встановленому кредитним договором порядку і спосіб [PERSON] вимоги про усунення порушень умов цього договору відсутні у тексті позовної заяви загалом. Таким чином, з відповідача [PERSON] не може у межах заявленого предмета і підстав позову бути стягнута достроково основна сума (тіло) кредиту, яка окрім усього іншого зменшилася до 14 638,50 грн, що не позбавляє Товариство як нового кредитора в майбутньому права на стягнення залишку боргу із неухильним додержанням вимог ч.4 ст.16 Закону № 1734. Суд вкотре зазначає, що вимога Товариства про стягнення з відповідача 7 500,00 грн штрафів, які передбачені Розділом 6 кредитного договору від 25.03.2025 №8890775, у межах дії встановленого на всій території України правового режиму воєнного стану не може бути задоволена з тих самих мотивів, що викладені у цьому рішенні суду вище. За наведених обставин суд вважає, що з відповідача у справі за кредитним договором № 8890775 від 25.03.2025 підлягає до стягнення відступлена до договором факторингу від 13.11.2025 № 13112025 сума заборгованості за нарахованими, але не сплаченими процентами в розмірі 12 370,46 грн. Позов Товариства про стягнення боргу з відповідача за кредитним договором від 25.03.2025 надійшов на адресу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області 23.12.2025, однак позивач не скористався своїм правом збільшити до стягнення з [PERSON] заборгованість за нарахованими відсотками у період з 13.11.2025 до 23.12.2025, що позбавляє суд поза межами предмета і підстав позову збільшити заборгованість відповідача у цій частині після відступлення прав вимоги до Товариства від первісного кредитора ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА». Сукупно з відповідача за усіма вищенаведеними кредитними договорами необхідно стягнути на користь Товариства 32 890,96 грн заборгованості. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у рачі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог у цій справі, з відповідача на користь Товариства підлягають до стягнення витрати зі сплати судового збору в розмірі 969,86 грн або 32,03% від ціни заявленого позову.

Outcome: partial