Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

11 листопада 2025 року уповноважений представник позивача звернувся до Франківського районного суду м. Львова з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором позики № 2295847 від 07.04.2024 в розмірі 10 125,00 грн, з яких: 10 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 125,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Позовна заява мотивована укладенням відповідачем із первинним кредитором указаного договору позики та отримання відповідних кредитних коштів у сумі 10 000,00 грн, строком на 15 днів, із встановленням відсотків за користування такими коштами у розмірі 0,75 % щоденно. Однак, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, право вимоги за якою перейшло до позивача. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 17.11.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи, судове засідання у справі призначено на 12.01.2026 (а.с. 47-48). Відповідач у встановлений строк правом на подання відзиву не скористалась, заяви про поновлення строку для подання такого до суду також не надав, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судові засідання у справі призначалися неодноразово: 12.01.2026 та 13.02.2026. У чергове судове засідання, призначене на 13.02.2026, сторони повторно не з`явились. У прохальній частині позову, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, представник позивача просив про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 5). Відповідач про час і місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, скерованими за його зареєстрованим місцем проживання (штрихкодові ідентифікатори ПАТ «Укрпошта» R067048921237, R067078743139). Однак, такі повернулися на адресу суду без вручення, із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 44, 55, 55а, 63-64). Між тим, неможливість вручення судової повістки у зв`язку відсутністю адресата за вказаною адресою, відповідно до постанови Верховного Суду у постанові від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18, вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відтак, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б). Крім цього, відповідно до п. 31, 32 рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2021 у справі «Сидоренко Світлана Василівна проти України», заява №73193/12 («Svitlana Vasylivna Sydorenko against Ukraine», https://hudoc.echr.coe.int/eng#\%22itemid%22:[%22001-208971%22]\), хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають належного вручення судових документів стороні, стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, що зобов`язує національні органи влади забезпечити ідеально функціонуючу поштову систему. Іншими словами, органи влади несуть відповідальність лише за ненадсилання заявнику відповідних документів. Той факт, що заявниця не отримала кореспонденцію, надіслану їй Вищим спеціалізованим судом, сам по собі не є достатнім для того, щоб закласти аргументовану основу для заяви про те, що права заявниці за статтею 6 § 1 Конвенції були порушені. Для належного повідомлення відповідача про час і місце судових засідань, призначених на 12.01.2026 та 13.02.2026, суд також вжив заходів для направлення йому SMS-повідомлення та повідомлення у додаток «Viber», які йому доставлено 18.11.2025 та 12.01.2026 (а.с. 52, 59 зворот). Крім цього, відповідні повідомлення про час і місце судових засідань, призначених на 12.01.2026 та 13.02.2026, доставлені відповідачу до електронної скриньки «zoryanaspilnyk1983@gmail.com» 18.11.2025 та п`ять разів упродовж 12.01.2026 (а.с. 51, ). Відтак, судом виконано покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд та створено всі можливості для належної реалізації відповідачем своїх процесуальних прав і обов`язків. Однак, він такими не скористався, відзиву на позовну заяву не подав та допустив повторну неявку, при цьому заяв та клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів для розгляду справи по суті, а також те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, з`ясувавши доводи на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі фактичні обставини справи, та відповідні до них правовідносини. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 7 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», в особі директора Білана Владислава Ігоровича, з однієї сторони, та відповідачем укладено Договір позики № 2295847 (з фіксованою процентною ставкою (надалі - Договір) (а.с. 6-9). Відповідно до п.1. Договору, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі - позику), на погоджений умовами Договору строк (надалі - строк позики) для задоволення власних потреб (без конкретної споживчої мети), шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (а.с. 6). Сторони у п. 2. Договору також погодили: суму позики - 10 000,00 грн; строк позики - 15 днів; дату надання позики - 07.04.2024; дату повернення позики - 22.04.2024; денну процентну ставку - 0,75%; процентну ставку за понадстрокове користування позикою - 2,70%; пеню - 2,70 % день; орієнтовну реальну річну процентну ставку - 1 238,55 грн; орієнтовну загальну вартість позики - 11 125,00 грн; параметри, порядок і графік повернення позики та сплати процентів визначено в Додатку №1до цього договору (а.с. 6 - 6 зворот). У додатку № 1 до Договору «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит»: дата видачі кредиту - 07.04.2024; дата повернення кредиту - 22.04.2024; кількість днів у розрахунковому періоді - 15; чиста сума кредиту/ сума платежу за розрахунковий період - 11 125,00 грн; сума кредиту за Договором - 10 000,00 грн; проценти за користування кредитом - 1 125,00 грн; реальна річна процентна ставка - 1 238,55 грн; загальна вартість кредиту - 11 125,00 грн (а.с. 9). Пунктом 8 Договору встановлено, що позичальник має право протягом 14 календарних днів з дня укладення Договору відмовитися від Договору без пояснення причин, у тому числі у разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від Договору позичальник повідомляє позикодавця у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді, з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) до закінчення строку, передбаченого для відмови від Договору (а.с. 7 зворот). Як визначено у п. 5.3. Договору, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті clickcredit.ua/informaciya, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього Договору йому зрозумілі (а.с.6 зворот). Відповідно до п. 21 Договору, він укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-комунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису позикодавця та електронного підпису одноразовим ідентифікатором позичальника, згідно із Законом України «Про електронну комерцію» та із додатковим накладенням кваліфікованого електронного підпису уповноваженого працівника позикодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу згідно із вимогами Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженого постановою НБУ від 03.11.2021 №113 (а.с.8). Тож, Договір укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-комунікаційної системи Первісного кредитора (далі - ITC). Договір підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором - «Q0i77N», відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», із додатковим накладенням кваліфікованого електронного підпису уповноваженого працівника позикодавця «KKsk0WCn08», із кваліфікованою електронною позначкою часу: 07.04.2024 13:48 (а.с. 8 зворот). У розділі «юридичні адреси та реквізити сторін» Договору зазначено такі анкетні дані відповідача, як позичальника: [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , засоби зв`язку: [NUMBER] , [INFO] , номер електронного платіжного засобу: [NUMBER] (а.с. 8, 9). Згідно з розрахунку заборгованості ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за Договором за період 07.04.2024 - 19.08.2024, станом на 19.08.2024 заборгованість відповідача становила 16 125,00 грн, з яких: -10 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; -1 125,00 грн сума заборгованості за відсотками (75,00 грн х 15 днів); - 5 000,00 грн пені (а.с. 19). На підтвердження укладення договору факторингу і переходу до позивача права вимоги за Договором укладеним первісним кредитором з відповідачем позивач надав суду копії: - Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (а.с. 10-12); - Додаткової угоди №2 від 28.07.2021 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 13); - Додаткової угоди №7 від 13.06.2022 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 14); - Додаткової угоди №34 від 19.08.2024 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 15); - акта прийому-передачі Реєстру боржників №29 від 19.08.2024 за Договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 кількістю 4259, після чого з урахуванням п. 1.2. Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 16); - Витягу з реєстру боржників від 19.08.2024, відповідно до якого під №3442 вказано: Відповідача [PERSON] ; суму заборгованості за основною сумою боргу - 10 000,00 грн; суму заборгованості за відсотками - 1 125,00 грн; суму заборгованості за процентами за понадстрокове користування позикою - 5 000,00 грн ; загальну суму заборгованості 16 125,00 грн; кількість днів прострочення виконання кредитних зобов`язань - 119 (а.с. 18); - платіжної інструкції від 21.08.2024 №408 про сплату 2 785 354,90 грн плати за відступлення права вимоги згідно із додаткової угоди №34 від 19.08.2024 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 (без ПДВ) (а.с. 17). Оцінка суду. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України). Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. На підставі статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Суд дійшов висновку, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаного кредитного договору. Після підписання Договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки. Суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем оспорювався чи визнавався недійсним. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Верховний Суд у постанові від 30.11.2022 у справі №334/3056/15 зазначив, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 16.09.2020 у справі №200/5647/18, від 28.10.2020 у справі №760/7792/14-ц, від 17.12.2020 у справі №278/2177/15-ц, від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц, від 07.12.2022 у справі №298/825/15-ц. Суд звертає увагу на те, що до матеріалів справи не долученого жодного доказу на підтвердження факту перерахування відповідачу кредитних коштів за договором позики, відтак, позивачем не виконано процесуального обов`язку у розумінні приписів ст. 12, 77-81 ЦПК України щодо доведення розміру та наявності заборгованості у відповідача та обґрунтованості позовних вимог. Звертаючись до суду із позовною заявою ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не доведено факту надання відповідачу кредитних грошових коштів за договором позики. Під час судового розгляду представником позивача клопотань про витребування додаткових доказів заявлено не було. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 31.05.2022 у справі № 194/329/15-ц, загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. Суд має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Сам по собі наданий стороною позивача розрахунок заборгованості не підтверджує наявності у відповідача заборгованості саме в зазначеному розмірі. Новий кредитор як професійний учасник ринку фінансових послуг, який спеціалізується на фінансуванні під відступлення права грошових вимог, придбаваючи право вимоги за кредитним договором мав би подбати про отримання від кредитора належного документування виконання свого обов`язку щодо перерахування на банківський картковий рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу суми кредиту в розмірі та в строк, обумовлений кредитним договором. Фактично доводи позивача про існування заборгованості побудовані на припущені, що кредитор, у якого він придбав право вимоги, виконав свою частину зобов`язань за кредитним договором і надав відповідачу кошти в сумі 10 000,00 грн 07.04.2024. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Враховуючи, що позивач не надав доказів та не довів, що кредитор належним чином виконав взяті на себе зобов`язання щодо видачі кредиту в розмірі та в строк відповідно до умов кредитного договору, чим позбавив суд можливості перевірити факт наявності чи відсутності заборгованості та її дійсного розміру. Зважаючи на зазначене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у зв`язку із відмовою в позові слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed