Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука (суддя Рибалка Ю.В.) від 12 січня 2026 року задоволено позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №56262 від 24.05.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., згідно якого стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» кошти в сумі 19 327,40 грн. 27.01.2026 року представник позивачки у справі звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на те, що судом не вирішені позовні вимоги щодо стягнення з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь [PERSON] безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 11980,43 грн., судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу розмірі 2500 грн. Від представника позивачки надійшло клопотання про ухвалення додаткового рішення без його участі та без участі позивачки. Відповідач ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» у судове засідання свого представника не направив, причини неявки не повідомив, жодних заяв або клопотань не подав, про розгляд справи повідомлений судом належним чином. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Петренко Дмитро Олександрович, в судове засідання не з`явився, про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення повідомлений належним чином. Відповідно до ч.3 ст.270 ЦПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, подану представником позивачки заяву та докази в її обґрунтування, дійшов висновку про необхідність задоволення заяви та ухвалення додаткового рішення. З матеріалів справи убачається, що дійсно [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. У позовній заяві заявила кілька позовних вимог: 1.Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №56262 від 24.05.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості. 2.Стягнути з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти в сумі 11980,43 грн. 3.Стягнути з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь [PERSON] сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн. 4.Стягнути з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2500 грн. Втім, рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука (суддя Рибалка В.О.) від 12 січня 2026 року вирішено лише першу позовну вимогу, а саме, визнано виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Вказане рішення суду набрало законної сили 12.02.2026 року. Втім, вимога щодо стягнення з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» безпідставно набутих коштів в сумі 11980,43 грн. та вимога щодо стягнення з відповідача судових витрат (судовий збір та витрати на правничу допомогу) судом не вирішені. Відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно відповіді приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Петренка Дмитра Олександровича в межах виконавчого провадження №65915076, відкритого на підставі виконавчого напису №56262, на рахунок приватного виконавця надійшли кошти у розмірі 13678,47 грн., серед яких 11980,43 грн. кошти за ВД, стягнуті на користь стягувача. /а.с.11/ Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. КЦС ВС у постанові від 08 вересня 2021 року в справі №201/6498/20 виснував, що результат аналізу статті 112 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, містить такі елементи: 1)Одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2)Відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Одним з випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акта правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з боржника) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів відповідно до статті 1212 ЦК України. Аналогічний висновок сформовано у постанові ВП ВС від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц. Відтак, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовної вимоги про стягнення з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь [PERSON] безпідставно набутих грошових коштів в сумі 11980,43 грн., оскільки такі кошти стягнуті на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнано таким, що не підлягає виконанню, згідно рішення суду, яке набрало законної сили. Щодо вирішення вимог про стягнення судових витрат суд виходить з наступного. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як вбачається з положень п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно наданої квитанції /а.с.5/ представником позивачки [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн. за звернення до суду з відповідною позовною заявою. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також, позивачка у справі понесла судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2500 грн. На підтвердження вказаних витрат позивачка надала договір №06/24-10/25 від 24 жовтня 2025 року про надання правової допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг №1, рахунок та квитанцію про оплату наданих послуг. /а.с.17-20/ Відповідно до ч.ч.4, 6 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У цій справі відповідач не надав заперечень щодо заявленого розміру витрат на правничу допомогу. Суд враховує, що при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (пункт 131 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)). Понесені витрати підтверджено відповідними документами, що доводить їх реальність. Заявлена сума витрат на правничу допомогу на думку суду є співмірною зі складністю справи та наданими послугами. Враховуючи викладене, заява про ухвалення додаткового судового рішення, стягнення безпідставно набутих коштів, стягнення судового збору та понесених витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню.

Outcome: approved