Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

24 вересня 2025 року до Корольовського районного суду міста Житомира за підсудністю з Богунського районного суду міста Житомира надійшла позовна заява ТзДВ «Експрес Страхування» до [PERSON] про відшкодування шкоди. Позов обґрунтовано тим, що 25 квітня 2024 року [PERSON] , керуючи транспортним засобом Renault, реєстраційний номер [NUMBER] , по вул. Покровській 33, у м. Житомирі, здійснила зіткнення з припаркованим транспортним засобом Volkswagen Tiguan, реєстраційний номер [NUMBER] , та залишила місце дорожньо-транспортної пригоди. Постановою суду відповідача [PERSON] було визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та залишення місця ДТП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як водія транспортного засобу Renault, реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у ТзДВ «Експрес Страхування» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 219928257. Транспортний засіб Volkswagen Tiguan, реєстраційний номер [NUMBER] , на момент дорожнього-транспортної пригоди був застрахований на підставі договору добровільного страхування 24043Га4ж від 22 квітня 2024 року в АТ «Страхова компанія «АРКС». АТ «Страхова компанія «АРКС» звернулось до ТзДВ «Експрес Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 38 787, 39 гривень. Представник позивача вказує, що ТзДВ «Експрес Страхування» здійснило страхову виплату за пошкоджений відповідачем автомобіль. Оскільки відповідач самовільно залишила місце ДТП, то на підставі п. п. в) п.п. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то ТзДВ «Експрес Страхування» має право на регресну вимогу на фактично виплачену суму страхового відшкодування. На підставі наведеного позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТзДВ «Експрес Страхування» 38 787, 39 гривень страхового відшкодування в порядку регресу та понесені витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді від 08 жовтня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. 25 листопада 2025 року до суду від представника відповідача адвоката Фещенка І. С. надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи вимоги позову, представник відповідача зазначає, що постановою Богунського районного суду міста Житомира було встановлено, що [PERSON] залишила місце дорожньо-транспортної пригоди, однак не встановлено факту самовільного залишення місця дорожньо-транспортної пригоди. Позивач не довів, що [PERSON] залишила місце ДТП за власним волевиявленням, не внаслідок обставин, які не залежали від неї. Крім того, представник відповідача зазначає, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ТзДВ «Експрес Страхування» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 219928257, відповідно до якого сума страхового ліміту за шкоду, завдану майну, становить 160 000 гривень. Розмір шкоди, завданої автомобілю Volkswagen Tiguan, реєстраційний номер [NUMBER] , не перевищує меж суми страхового відшкодування, а тому в даному випадку саме страховик відповідача несе відповідальність за завдану шкоду. На підставі наведеного представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити. 16 грудня 2025 року до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких наведено доводи на спростування аргументів відзиву. Зокрема, представник позивача зазначає, що факт дорожньо-транспортної пригоди під керуванням [PERSON] , а також факт залишення нею місця ДТП встановлений постановою Богунського районного суду міста Житомира, яка набрала законної сили та має преюдиційне значення для розгляду цієї справи. Закон не ставить виникнення права регресу у залежність від мотивів або причин залишення водієм місця ДТП. Твердження відповідача про відсутність доказів самовільного залишення місця ДТП є надуманими, оскільки чинне законодавство не містить такої кваліфікуючої ознаки як обов`язкової умови регресної відповідальності. 23 грудня 2025 року від представника відповідача до суду надійшли письмові заперечення на додаткові пояснення позивача. Обґрунтовуючи свою позицію, представник відповідача наполягає, що в матеріалах справі відсутні докази самовільного (за власним бажанням) залишення відповідачем місця ДТП. Крім того, позивачем не обґрунтовано суму страхового відшкодування, адже в справі відсутній висновок за результатами проведених ремонтних робіт. Представник позивача у судове засідання не з`явився, попередньо заявив про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. 17 лютого 2026 року до суду від представника відповідача адвоката Фещенка І. С. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. У вказаному клопотанні представник відповідача просить відкласти судове засідання, призначене на 18 лютого 2026 року, оскільки він братиме участь в іншому судовому засіданні. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідача та відкладення судового засідання, оскільки судом не встановлено обставин, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України. Враховуючи те, що сторони висловили свої позиції письмово, беручи до уваги строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд установив, що [PERSON] 25 квітня 2024 року о 14 годині 55 хвилин по вул. Покровській, 33 у м. Житомирі, керуючи транспортним засобом Renault, реєстраційний номер [NUMBER] , здійснила зіткнення з припаркованим транспортним засобом Volkswagen Tiguan, реєстраційний номер [NUMBER] . Крім того, [PERSON] 25 квітня 2024 року о 14 годині 55 хвилин по вул. Покровській, 33 у м. Житомирі, керуючи транспортним засобом Renault, реєстраційний номер [NUMBER] , здійснила зіткнення з припаркованим транспортним засобом Volkswagen Tiguan, реєстраційний номер [NUMBER] , та місце дорожньо-транспортної пригоди залишила. Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 04 червня 2024 року [PERSON] визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень; [PERSON] визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАПта застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень; відповідно до ст. 36 КУпАП застосовано до [PERSON] остаточне адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень. Також установлено, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Renault, реєстраційний номер [NUMBER] , на час настання вказаної дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ТзДВ «Експрес Страхування». З копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 219928257 вбачається, що ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну становить 160 000 гривень; строк дії полісу: з 20 березня 2024 року по 19 березня 2025 року. З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] встановлено, що власником транспортного засобу Volkswagen Tiguan, реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] 22 квітня 2024 року між [PERSON] та АТ «Страхова компанія «АРКС» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено», відповідно до умов якого застраховано автомобіль Volkswagen Tiguan, реєстраційний номер [NUMBER] . 26 квітня 2024 року АТ «Страхова компанія «АРКС» здійснено огляд транспортного засобу Volkswagen Tiguan, реєстраційний номер [NUMBER] , за результатами якого складено Акт, в якому зафіксовано наявні пошкодження транспортного засобу. В матеріалах справи наявна копія рахунку ТОВ «Інтер Авто Центр» № СІАК-01007 від 26 квітня 2024 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Tiguan, реєстраційний номер [NUMBER] , становить 41 217,39 гривень (з ПДВ). 07 травня 2024 року АТ «Страхова компанія «АРКС» складено страховий акт № АRX4118347 за заявою [PERSON] , сума страхового відшкодування 38 787,39 гривень. Копією платіжного доручення АТ «УкрСиббанк» № 1055960 від 05 липня 2024 року підтверджено, що АТ «Страхова компанія «АРКС» сплатило ТОВ «Інтер Авто Центр» 38 787,39 гривень, призначення платежу страхове відшкодування згідно акту № АRX4118347; [PERSON] , рахунок № СІАК-01007 від 26 квітня 2024 року. 28 червня 2024 року АТ «Страхова компанія «АРКС» звернулось до ТзДВ «Експрес Страхування» із заявою про регресні вимоги, в якій просило відшкодувати в порядку регресу 38 787,39 гривень. 23 серпня 2024 року ТзДВ «Експрес Страхування» складено страховий акт № 4.24.00912-1, в якому здійснено розпорядження про виплату АТ «Страхова компанія «АРКС» страхового відшкодування у розмірі 38 787,39 гривень. Копією платіжної інструкції АТ «Кредобанк» № 68821005 від 12 вересня 2024 року підтверджено, що ТзДВ «Експрес Страхування» сплатило АТ «Страхова компанія «АРКС» 38 787,39 гривень, призначення платежу страхове відшкодування згідно полісу № ЕР-219928257 від 20 березня 2024 року. Таким чином, суд установив, що ТзДВ «Експрес Страхування» виплатило АТ «Страхова компанія «АРКС» 38787,39 гривень за шкоду, заподіяну відповідачем в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Предметом судового розгляду у цій справі є вимоги ТзДВ «Експрес Страхування» про стягнення шкоди в порядку регресу. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке. Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речову право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використанням, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до статті 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Підпунктом «в» пункту 38.1.1 частини 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України «Підстави звільнення від доказування», обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як уже встановлено судом, постановою Богунського районного суду міста Житомира від 04 червня 2024 року (справа № 295/6812/24) [PERSON] визнана винуватою у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124 КУпАП та статтею 122-4 КУпАП. Вказаною постановою суду встановлено, що [PERSON] залишила місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої була причетна. Відтак, ураховуючи ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова Богунського районного суду міста Житомира від 04 червня 2024 року (справа № 295/6812/24) є обов`язковою для суду у цій справі в питанні, чи мали місце відповідні дії (бездіяльність) та чи вчинені вони відповідачем. З урахуванням ч. 4 ст. 82 ЦПК України в цій справі не підлягає доказуванню, що [PERSON] самовільно залишила місце дорожньо-транспортної пригоди. Також суд ураховує, що відповідач ані в межах розгляду справи № 295/6812/24, ані в межах розгляду цієї справи не зазначила обставин щодо вимушеної необхідності (без власного волевиявлення) покинути місце ДТП. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Водночас правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачений такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому, за змістом статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Дослідженими матеріалами справи підтверджено, що на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобуRenault, реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у ТзДВ «Експрес Страхування», а вина водія [PERSON] у вчиненні ДТП та залишення місця ДТП встановлена рішенням суду. Страховик ТзДВ «Експрес Страхування» здійснив виплату належним чином оціненої шкоди, завданої власнику транспортного засобуVolkswagen Tiguan, реєстраційний номер [NUMBER] , в розмірі 38 787, 39 гривень. З наведених мотивів суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі понесені позивачем щодо сплати судового збору слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved