Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися позовами до [PERSON] про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] зазначила, що 08.08.2024 року приблизно о 18.10 год у результаті порушення водієм [PERSON] Правил дорожнього руху України відбулася ДТП за участю транспортного засобу марки ВМW Х5, д.р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу марки Ореl Zafira, д.р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , в салоні якого знаходились пасажири [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Унаслідок ДТП настала смерть водія автомобіля марки Ореl Zafira [PERSON] та смерть пасажирки [PERSON] , а пасажири [PERSON] та [PERSON] отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження, як такі, що не є небезпечними для життя у момент їх спричинення та викликали тривалий розлад здоров`я. Смерть матері позивачки змусила пережити її особисто та членів її сім`ї сильне потрясіння, після смерті своєї матері позивачка відчуває дуже важкі та інтенсивні емоції, глибокий смуток, тугу, безнадійність, порожнечу, відчай, що значно відображається на її фізичному стані. Такий стан позивачки негативно відображається на її повсякденному житті, оскільки водночас [PERSON] змушена була організовувати похорони матері, чия смерть стала для доньки непоправним шоком, та перейматися за стан здоров`я дітей, які з фізичними та моральними травмами внаслідок ДТП перебували на стаціонарному лікуванні в іншому населеному пункті та потребували лікування. Смерть матері позивачки істотно порушила звичний спосіб життя як позивачки, так і всієї її сім`ї, порушила їх нормальні життєві та сімейні зв`язки. Відновити психологічне здоров`я та звичний спосіб життя позивачки, які існували до смерті [PERSON] неможливо. В результаті смерті рідної людини порушилися нормальні життєві зв`язки та усталений спосіб життя. Також слід врахувати той факт, що відповідач [PERSON] , керуючи транспортним засобом без посвідчення водія та навиків в управління транспортним засобом, керуючи автомобілем з перевищенням допустимої швидкості на спуск, виявив нехтування безпекою інших учасників дорожнього руху. Крім того, у зв`язку зі смертю своєї матері [PERSON] позивач понесла матеріальні витрати, пов`язані із проведенням поховання матері (ритуальні послуги, спеціальна ритуальна атрибутика, поминальні обіди тощо) на загальну суму 45 507,40 грн. Окрім цього, орієнтовна вартість майбутніх витрат на спорудження надгробного пам`ятника становить 50 000, 00 грн Таким чином, стягненню на користь позивачки [PERSON] з [PERSON] в рахунок відшкодування витрат на поховання підлягає грошова сума у розмірі 95 508, 00 грн. Окрім цього, неповнолітні діти позивача: [PERSON] та [PERSON] внаслідок ДТП отримали тілесні ушкодження, у зв`язку з чим проходили тривале стаціонарне та амбулаторне лікування. Позивач понесла матеріальні витрати загальною сумою 16 600,00 грн, пов`язані із лікуванням дітей, витратами на дорогу до міста Івано-Франківська автобусом чи власним транспортом, витрати на пошкоджений одяг. Крім того, наслідки ДТП відображаються на фізичному стані [PERSON] у вигляді порушення сну, слабкості, загальної втоми, внаслідок чого вона була змушена звертатися до медичної лабораторії для визначення результатів аналізів. На підставі наведеного, з урахуванням страждань, які відчуває позивачка, вимушених змін у її житті та порушення нормального способу життя, а також з урахуванням обставин, встановлених у межах досудового розслідування позивачка вважає, що розмір завданої їй цивільним відповідачем моральної шкоди у зв`язку зі смертю її матері складає 1000000,00 гри, в рахунок відшкодування майнової шкоди підлягає грошова сума у розмірі 18 581,00 грн, в рахунок відшкодування майнової шкоди на поховання та спорудження надгробного пам`ятника просить стягнути 95508 грн. Також просить стягнути витрати за надання правової допомоги у розмірі 10000,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог неповнолітні позивачі [PERSON] , [PERSON] зазначили, що внаслідок ДТП, яка відбулася 08.08.2024 року у результаті порушення водієм [PERSON] Правил дорожнього руху України настала смерть їх бабусі [PERSON] . Неповнолітні позивачі були безпосередніми очевидцями смерті рідної бабусі внаслідок ДТП, що спричинило непоправну моральну шкоду, шок, від яких діти не скоро встигнуть оговтатися, а цей досвід став причиною їх переживань щодо перебування в транспортних засобах. Крім того, внаслідок ДТП [PERSON] та [PERSON] отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження, як такі, що не є небезпечними для життя у момент їх спричинення та викликали тривалий розлад здоров`я, у зв`язку з чим перебували на стаціонарному лікуванні з 08.08.2024 по 21.08.2024 з численними діагнозами. Майже третину шкільних канікул 15-ти річні дівчата змушені були провести у лікарні із серйозними травмами внаслідок ДТП. Продовжити лікування вдома із обов`язковими візитами до лікарів та прийомів необхідних ліків, обмежитися у фізичній активності. Внаслідок вказаних подій діти не можуть повноцінно повернутися до нормального навчального процесу, прогулянок з друзями, активного способу життя. Такий стан дітей негативно відображається на їх повсякденному житті, призводить до проблем зі сном, сильно виражених негативних емоцій щодо всього, що нагадує про трагічну подію. Вищезазначені обставини спричинили наявність негативних змін в житті [PERSON] та [PERSON] , спричинених тілесними ушкодженнями, смертю бабусі, що призвело до втрати нормальних життєвих умов та вимагають від них додаткових зусиль в організації свого життя, що характеризується значними змінами у гормональному фоні, емоційному спектрі, тощо. На підставі наведеного, неповнолітні [PERSON] та [PERSON] просять стягнути на користь кожної з них з відповідача моральну шкоду у розмірі 500000 грн та витрати за надання правової допомоги у розмірі 10000,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] зазначила, що 08.08.2024 року приблизно о 18.10 год у результаті порушення водієм [PERSON] Правил дорожнього руху України відбулася ДТП, унаслідок якої настала смерть [PERSON] , яка є мамою позивачки [PERSON] . Смерть матері позивачки призвела до особливого сильного потрясіння, що безперечно нанесло непоправну пожиттєву психологічну та моральну травму. Рідні загиблої відчувають не припинений душевний біль та страждання. Після смерті матері [PERSON] відчуває важкі та інтенсивні емоції, глибокий смуток, тугу, безнадійність, порожнечу, відчай та шок, що негативно відображається на її фізичному стані. Такий стан позивачки негативно відображається на її повсякденному житті. Смерть [PERSON] . Істотно порушила звичний спосіб життя позивачки, її нормальні життєві та сімейні зв`язки. Відновити психологічне здоров`я та звичний спосіб життя позивачки, що існував до смерті [PERSON] неможливо. Визначаючи розмір моральної шкоди, завданої позивачці в результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, [PERSON] виходить із пережитих нею душевних страждань, протиправної поведінки [PERSON] , в результаті якої настала смерть матері позивачки, психологічних страждань, заподіяних їй у результаті смерті рідної людини, що порушило нормальні життєві зв`язки та усталений спосіб життя, а також того факту, що відповідач, керуючи транспортним засобом без посвідчення водія та навиків в управлінні транспортним засобом, керуючи автомобілем з перевищенням допустимої швидкості на спуск, виявив нехтування безпекою інших учасників дорожнього руху. На підставі наведеного позивач [PERSON] просить стягнути на її користь з відповідача моральну шкоду у зв`язку зі смертю її матері у розмірі 1000000,00 гри, також просить стягнути витрати за надання правової допомоги у розмірі 10000,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] зазначив, що [INFO] приблизно о 18.10 год. у результаті порушення водієм [PERSON] Правил дорожнього руху України відбулася ДТП, унаслідок якої настала смерть [PERSON] , яка є його дружиною. Смерть дружини позивача змусила його пережити особливо сильне потрясіння, що беззаперечно нанесло непоправну пожиттєву психологічну та моральну травму. Чоловік загиблої відчуває не припинений душевний біль та страждання. Після смерті своєї дружини позивач відчуває дуже важкі і інтенсивні емоції, глибокий смуток, тугу, безнадійність, порожнечу, відчай та шок, що значно відображається на його фізичному стані. Такий стан позивача негативно відображається на його повсякденному житті. Смерть дружини позивача істотно порушила звичний спосіб життя як самого позивача, так і всієї сім`ї, порушила їх нормальні життєві та сімейні зв`язки. Відновити психологічне здоров`я та звичний спосіб життя позивача та всієї його сім`ї, які існували до смерті [PERSON] неможливо. Визначаючи розмір моральної шкоди, завданої позивачу в результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, [PERSON] виходить саме із душевних страждань, які зазнав він особисто та його сім`я, внаслідок протиправної поведінки [PERSON] , в результаті якої настала смерть [PERSON] , психологічних страждань, заподіяних позивачеві та всій його сім`ї в результаті смерті рідної людини, що порушило їх нормальні життєві зв`язки та усталений спосіб життя, а також того факту, що відповідач, керуючи транспортним засобом без посвідчення водія та навиків в управлінні транспортним засобом, керуючи автомобілем з перевищенням допустимої швидкості на спуск, виявив нехтування безпекою інших учасників дорожнього руху. На підставі наведеного позивач [PERSON] просить стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду у зв`язку зі смертю дружини у розмірі 1000000,00 гри, також просить стягнути витрати за надання правової допомоги у розмірі 10000,00 грн. 30.08.2025 через систему «Електронний суд» представник відповідача подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що цивільна відповідальність відповідача на час ДТП була застрахована ПАТ «НАСК «Оранта» (поліс №АТ4677844 із зазначенням ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну 160 000 грн та за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю 320 000 грн, однак у зв`язку з тим, що позивачі не зверталися до страхової компанії, на даний час не проведено розрахунок, не визначено остаточний розмір шкоди та розмір відшкодування. Вартість матеріальних збитків, які пред`являються позивачем [PERSON] до стягнення з відповідача, є передчасними, та на даний час задоволенню не підлягають. Відповідач глибоко сумує з приводу загибелі внаслідок ДТП за участю належного йому транспортного засобу [PERSON] та висловлює щире співчуття всім родичам загиблої. Зрозуміло, що така трагічна смерть [PERSON] настала не з умисної вини відповідача, однак він несе всю відповідальність за ту шкоду, яка настала внаслідок ДТП. Як вбачається з цивільного позову розмір заподіяної моральної шкоди визначено в сумі щодо позивача [PERSON] та позивача [PERSON] у розмірі по 500 000 гривень, щодо позивача [PERSON] - у розмірі 1 000 000 гривень, щодо позивача [PERSON] - у розмірі 1 000 000 гривень, щодо позивача [PERSON] - у розмірі 1 000 000 гривень. Між тим, розмір відшкодування моральної шкоди у зазначених сумах достатніми доказами не обґрунтований. Виходячи з викладеного, оскільки фактично внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась [INFO] , настала смерть [PERSON] , потерпілим, а саме чоловіку, дочкам та неповнолітнім внучкам загиблої, було завдано моральної шкоди, та враховуючи обставини заподіяння шкоди, глибину моральних страждань через втрату дружини, мами та бабусі, а також виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості відповідач вважає можливим сплатити на відшкодування завданої внаслідок загибелі [PERSON] під час ДТП моральної шкоди в розмірі: позивачу [PERSON] та позивачу [PERSON] у розмірі по 25 000 гривень, позивачу [PERSON] у розмірі 50 000 гривень, позивачу [PERSON] у розмірі 50 000 гривень, позивачу [PERSON] - у розмірі 50 000 гривень з врахуванням того страхового відшкодування моральної шкоди, яке згідно закону, має бути виплачено страховиком після звернення позивачів. Щодо заявлених витрат на правничу допомогу, то оскільки станом на сьогоднішній день позивачами не надано жодних доказів, які б підтверджували понесені ними витрати, вказану вимогу вважають безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26.06.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження в порядку цивільного судоцинства. Ухвалою суду від 04.08.2025 доручено Західному міжрегіональному центру з надання безоплатної правничої допомоги призначити адвоката для здійснення представництва інтересів відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 02.09.2025 задоволено клопотання представника відповідача та витребувано від ПАТ «НАСК «Оранта» інформацію щодо виплати страхового відшкодування позивачам. 24.09.2025 через систему «Електронний суд» представник відповідача подала додаткові пояснення, в яких зазначила, що оскільки страхові справи по заявленим вимогам наразі знаходяться на етапі врегулювання, кінцеве рішення про розмір страхової виплати не прийнято, не визначено остаточний розмір заподіяної шкоди та розмір відшкодування, тобто між позивачами та страховою компанією не проведено розрахунок, а тому не зрозуміло чи покриє страхове відшкодування позовні вимоги, вважаємо, що позов є передчасним та таким, що на даний час задоволенню не підлягає. На підставі викладеного просить у задоволенні позовних вимог позивачів до відповідача відмовити в повному обсязі у зв`язку з тим, що дані вимоги є передчасними. Ухвалою від 24.09.2025 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Публічне акціонерне товариство «Національну акціонерну страхову компанію «Оранта», закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті. Протокольною ухвалою суду від 19.11.2025 визнано обов`язковою участь представника третьої особи. Ухвалою суду від 20.01.2026 витребувано від ПАТ «НАСК «Оранта» детальний розрахунок сум страхового відшкодування матеріальної та моральної шкоди, виплаченого позивачам внаслідок страхового випадку від 08.08.2024. Позивачі та їх представник - адвокат Федорович В.Б. у вступному слові позовні вимоги підтримали з мотивів, викладених у позовах, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] просив вибачення у позивачів, шкодує про те, що трапилося, визнає позовні вимоги частково, на даний час він не має коштів на відшкодування, буде виплачувати в майбутньому. В судових дебатах зазначив, що позивачам шкода вже відшкодована страховою компанією. Представник відповідача зазначила, що розмір відшкодування моральної шкоди у зазначених сумах достатніми доказами не обґрунтований, просила взяти до уваги, що позивачам вже було виплачене страхове відшкодування. Заявлені вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу не підлягають до задоволення, оскільки позивачами не надано жодних доказів, які б підтверджували понесені ними витрати. Представник третьої особи в судовому засіданні при вирішенні спору по суті покладався на розсуд суду. Зазначив, що сума страхового відшкодування майнової та моральної шкоди визначена згідно діючого законодавства. Вислухавши учасників процесу, суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12,13,81,89 ЦПК України передбачено: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В провадженні Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] , якого вироком суду від 24.03.2025 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. В межах кримінального провадження потерпілими [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було заявлено цивільні позови про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в задоволенні яких вироком суду від 24.03.2025 було відмовлено. Проте, ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 17.06.2025 вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24.03.2025 в частині вирішення цивільних позовів скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В решті вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24.03.2025 року щодо [PERSON] залишено без змін. Вказаними судовими рішеннями, а саме вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24.03.2025 та ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 17.06.2025 по справі №348/2387/24 встановлено, зокрема, що в результаті порушення водієм [PERSON] Правил дорожнього руху України відбулася ДТП за участю транспортного засобу марки ВМW Х5, д.р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу марки Ореl Zafira, д.р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , в салоні якого знаходились пасажири [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки Ореl Zafira, д.р.н. [NUMBER] , [PERSON] помер внаслідок закритої травми грудної клітки з двобічними переломами ребер, тіла грудини та тіла правої ключиці, розривом тканини легень та гемопневмотораксом, яка ускладнилась гострою легенево-серцевою недостатністю, а пасажири цього автомобіля: [PERSON] померла від закритої черепно-мозкової травми у вигляді забійних ран з крововиливом у м`які тканини та під м`яку мозкову оболонку головного мозку, яка ускладнилась набряком та набуханням головного мозку; [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми ділянки лівого передпліччя, перелому ліктьової кістки, що не є небезпечними для життя у момент заподіяння та відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я; [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку, перелому кісток лицевої частини черепа, забійної рани голови, що не є небезпечними для життя в момент заподіяння та відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що викликали тривалий розлад здоров`я. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Оскільки суд розглядає справу про правові наслідки дій [PERSON] , стосовно якого ухвалений вирок суду в кримінальному провадженні, то обставини щодо наявності неправомірних дій та вчинення цих дій відповідачем, які встановлені вироком суду, є обов`язковими. У межах розгляду цієї справи доведено, що смерть [PERSON] настала внаслідок винних протиправних дій відповідача [PERSON] . На момент ДТП цивільно-правова відповідальність обвинуваченого була застрахованою ПАТ «НАСК «Оранта» (поліс №АТ-4677844 від 09.01.2024) із зазначенням ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну 160 000 грн та за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю 320 000 грн, а тому третя особа - ПАТ «НАСК «Оранта» є гарантом відшкодування шкоди, відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У пункті 1.6 ст.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон України № 3720-IX від 21 травня 2024 року, далі - Закон) визначено, що потерпіла особа - фізична особа, життю, здоров`ю та/або майну якої заподіяно шкоду, та/або юридична особа, майну якої заподіяно шкоду, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка має право на відшкодування такої шкоди відповідно до цього Закону. Згідно із статтею 5 цього Закону страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб. Відповідно до ст.20 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди життю та здоров`ю потерпілої фізичної особи здійснюється страхова (регламентна) виплата у зв`язку з, зокрема , з лікуванням потерпілої фізичної особи; моральною шкодою, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала потерпіла фізична особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; смертю потерпілої фізичної особи. Згідно пункту 20.2 вищезазначеного Закону розмір страхової (регламентної) виплати у разі заподіяння шкоди життю та здоров`ю потерпілої фізичної особи зменшується на документально підтверджену суму отриманого потерпілою фізичною особою (особою, яка має право на отримання відшкодування) від відповідальної за заподіяння шкоди особи, чи від іншої особи відшкодування (компенсації), здійсненого у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. У такому разі компенсація витрат особи, яка здійснила таке відшкодування (компенсацію), здійснюється на умовах та в порядку, визначених статтею 34 цього Закону. Згідно ст. 21 Закону страхова (регламентна) виплата у зв`язку з лікуванням потерпілої фізичної особи здійснюється страховиком, а у випадках, передбачених частиною першою і пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ, у розмірі витрат, пов`язаних з доправленням, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілої фізичної особи у відповідному закладі охорони здоров`я, включаючи витрати на спеціальний медичний, постійний сторонній догляд та придбання лікарських засобів (лікарських препаратів). Необхідність здійснення таких витрат документально підтверджується відповідним закладом охорони здоров`я, а розмір витрат - розрахунковим документом. Мінімальний розмір страхової (регламентної) виплати у зв`язку з лікуванням потерпілої фізичної особи становить 1/30 розміру мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування (тимчасової непрацездатності), але не більше ніж за 120 днів. Статтею 24 Закону передбачено, що страховик, а у випадках, передбачених частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ, здійснює потерпілій фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодування заподіяної їй моральної шкоди, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала потерпіла фізична особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у розмірі 10 відсотків страхової (регламентної) виплати у зв`язку з її лікуванням та/або втратою нею працездатності, розрахованої відповідно до статей 21-23 цього Закону. Статтею 25 Закону передбачено, що страхова (регламентна) виплата у зв`язку із смертю потерпілої фізичної особи здійснюється, якщо смерть потерпілої фізичної особи настала протягом одного року з дня дорожньо-транспортної пригоди та є прямим її наслідком. Страховик, а у випадках, передбачених частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ, відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю потерпілої фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір таких страхових (регламентних) виплат зазначеним особам стосовно одного померлого становить 25 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку, і виплачується таким особам у рівних частинах. Страховик (МТСБУ) здійснює страхову (регламентну) виплату особі, яка здійснила витрати на поховання та/або спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання йому документів на підтвердження таких фактів та витрат. Загальний розмір такої виплати стосовно одного померлого не може перевищувати 12 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку, і не залежить від сум, отриманих особою за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням та соціальним забезпеченням. Судом встановлено, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» позивачам було здійснено виплату страхового відшкодування: [PERSON] 23.10.2025 у розмірі 2116,72 грн. (витрати за лікування [PERSON] , з яких 101,00 грн - моральна шкода, заподіяна потерпілому); [PERSON] 01.09.2025 у розмірі 3920,33 грн. (витрати за лікування [PERSON] , з яких 187,00 - моральна шкода, заподіяна потерпілому); [PERSON] 05.11.2025 у розмірі 61760, грн, з яких 24000,00 грн - відшкодування моральної шкоди, 37760, 00 грн - понесені витрати на поховання); [PERSON] 05.11.2025 у розмірі 24000, 00 грн - відшкодування моральної шкоди); [PERSON] 05.11.2025 у розмірі 24745,00 грн - з яких 24000,00 грн - відшкодування моральної шкоди, 745,00 грн - понесені витрати на поховання) (а.с.107, 156-161, 164-168, 212-215). Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. У постанові від 22 лютого 2022 року у справі 201/16373/16-ц, провадження № 14-27цс21, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Таким чином, норми чинного законодавства не забороняють потерпілим звернутися з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди до винної особи, діями якої спричинено смерть [PERSON] , якщо вважають, що розмір завданої їм шкоди є більшим за відшкодований страховиком. Вирішуючи питання щодо розміру компенсації матеріальної шкоди, суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. З урахуванням виплаченого страхового відшкодування на лікування неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] на загальну суму 6037,05 грн (2116,72 +3920,33), позовна вимога [PERSON] про стягнення матеріальної (майнової) шкоди на лікування підлягає до задоволення на суму 3201,25 грн, оскільки, відповідно до наданих документів, позивачем [PERSON] документально підтверджено витрати на лікування та обстеження на вказану суму (а.с.7-9, 14-22, 26 зворот - 30, 34 зворот- 37). Також підлягають до задоволення витрати на проїзд з м. Надвірна до м. Івано-Франківськ, оскільки у період з 08.08.2024 по 21.08.2024 неповнолітні [PERSON] та [PERSON] перебували на стаціонарному лікуванні в КНП «ІФОДКЛ ІФ ОР», в подальшому періодично змушені були відвідувати лікарів, що потребувало відповідно витрат на їх супроводження до місця лікування та у зворотному напрямку. Отже, вказані витрати на загальну суму 9342,70 грн підлягають стягненню з відповідача, оскільки, відповідно до наданих документів (квитки на автобус, чеки на пальне), позивачем [PERSON] документально підтверджено зазначені витрати (а.с.9 зворот- 13). Крім цього, позовна вимога [PERSON] про відшкодування витрат на поховання (витрати на поминальний обід) підлягає до задоволення на суму 6977,40 грн, оскільки зазначена сума підтверджена документально (а.с.4-6), витрати на ритуальні послуги у розмірі 37760, 00 грн. відшкодовані страховою компанією. Витрати на спорудження надгробного пам`ятника належними доказами не підтверджені. Отже, з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягає до стягнення майнова шкода (витрати на поховання) у розмірі 6977,40 грн, майнова шкода (витрати на лікування, проїзд до лікарні) у розмірі 12543,95 грн (3201,25+ 9342,70). Вирішуючи питання щодо розміру компенсації моральної шкоди, суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. У статті 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Визначення моральної шкоди та розмір її відшкодування регулюється статтею 23 ЦК України. Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України якщо інше не встановлено законом,моральна шкода відшкодовується грошовими коштами,іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч.5 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно з п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Експлуатація транспортного засобу є діяльністю, що пов`язана із підвищеним ризиком невинуватого завдання шкоди іншим учасникам дорожнього руху. Водій автомобіля, розпочинаючи експлуатацію такого джерела підвищеної небезпеки, тим самим приймає на себе усі ризики, пов`язані зі здійсненням такої діяльності, а отже, зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану його власними діями, навіть за відсутності вини у настанні негативних наслідків, якщо вони не викликані дією непереборної сили або настали в силу умислу потерпілого. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова Пленуму), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму, під час вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.9 вказаної Постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Внаслідок порушення відповідачем [PERSON] сталася ДТП, в результаті якої настала смерть [PERSON] , та потерпілим, а саме чоловіку, дочкам та неповнолітнім внучкам загиблої було завдано моральної шкоди. Таку моральну шкоду позивачі оцінюють у розмірі: [PERSON] - 1000000,00 грн, [PERSON] -1000000,00 грн, [PERSON] - 1000000,00 грн, [PERSON] та [PERSON] по 500000,00 грн кожна. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 вказано, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України). По своїй суті зобов`язання з компенсації моральної шкоди є досить специфічним, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, яка завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір цієї особи з потерпілим, у якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, - рішення суду, у якому визначені спосіб і розмір такої компенсації (див. висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, сформульований у постанові від 1 березня 2021 року у справі №180/1735/16-ц). Судом встановлено, що потерпілий [PERSON] внаслідок вчинення кримінального правопорушення безумовно зазнав душевних страждань, що виразились у тривалому переживанні з приводу спричинення смерті його дружини, порушенні нормального та сталого режиму життєдіяльності, викликали незворотні негативні зміни у житті. Чоловік загиблої після її смерті відчуває душевний біль та страждання, глибокий смуток, тугу, безнадійність, порожнечу, відчай та шок, що значно відображається на його фізичному стані. Такий стан позивача негативно відображається на його повсякденному житті. Смерть дружини позивача істотно порушила звичний спосіб життя позивача, його нормальні життєві та сімейні зв`язки. Суд звертає увагу на те, що потерпілий [PERSON] прожив з дружиною понад 40 років, та у віці 67 років втратив дружину, і ця втрата для нього є непоправною, у зв`язку із чим по даний час переживає сильний емоційний стрес, відновити психологічне здоров`я та звичний спосіб життя позивача, які існували до смерті [PERSON] неможливо. Отже, суд з урахуванням вимогст. 23 ЦК України, а також роз`яснення, які містяться в п. п. 4, 9постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 (з наступними змінами) вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної потерпілому від протиправних дій відповідача, бере до уваги ступінь та глибину душевних страждань, яких він зазнав у зв`язку із цими діями, а також негативні зміни в його житті, які сталися у зв`язку із цим. З урахуванням цього, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що потерпілому [PERSON] заподіяно моральну шкоду на суму 800 000 (вісімсот тисяч) гривень, яка з урахуванням відшкодування ПАТ «НАСК «Оранта» в сумі 24000, 00 грн, тобто у розмірі 776000,00 грн повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача [PERSON] . Судом також встановлено, що смерть матері позивачки [PERSON] призвела до особливого сильного потрясіння, що безперечно нанесло непоправну пожиттєву психологічну та моральну травму. Після смерті матері позивач [PERSON] відчуває важкі та інтенсивні емоції, глибокий смуток, тугу, безнадійність, порожнечу, відчай та шок, що негативно відображається на її фізичному стані та повсякденному житті. Смерть матері істотно порушила звичний спосіб життя позивачки, її нормальні життєві та сімейні зв`язки. Відновити психологічне здоров`я та звичний спосіб життя позивачки, що існував до смерті [PERSON] неможливо. Отже, суд з урахуванням вимог ст. 23 ЦК України, а також роз`яснення, які містяться в п. п. 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 (з наступними змінами) вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної потерпілій [PERSON] від протиправних дій відповідача, бере до уваги ступінь та глибину душевних страждань, яких вона зазнала у зв`язку із смертю матері, а також негативні зміни в її житті, які сталися у зв`язку із цим. З урахуванням зазначеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що потерпілій [PERSON] заподіяно моральну шкоду на суму 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень, яка з урахуванням відшкодування ПАТ «НАСК «Оранта» в сумі 24000, 00 грн, тобто у розмірі 476000,00 грн повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача [PERSON] . Судом встановлено, що смерть матері позивачки [PERSON] змусила пережити її особисто сильне потрясіння, після смерті своєї матері позивачка відчуває дуже важкі та інтенсивні емоції, глибокий смуток, тугу, безнадійність, порожнечу, відчай, що значно відображається на її фізичному стані. Такий стан позивачки негативно відображається на її повсякденному житті, оскільки водночас [PERSON] змушена була організовувати похорони матері, чия смерть стала для доньки непоправним шоком, та перейматися за стан здоров`я дітей, які з фізичними та моральними травмами внаслідок ДТП перебували на стаціонарному лікуванні в іншому населеному пункті та потребували лікування. Смерть матері позивачки істотно порушила звичний спосіб життя її життя, порушила нормальні життєві та сімейні зв`язки. Відновити психологічне здоров`я та звичний спосіб життя позивачки, які існували до смерті [PERSON] не можливо. Отже, суд з урахуванням вимог ст. 23 ЦК України, а також роз`яснення, які містяться в п. п. 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 (з наступними змінами) вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної потерпілій [PERSON] від протиправних дій відповідача,, бере до уваги ступінь та глибину душевних страждань, яких вона зазнала у зв`язку із смертю матері, а також негативні зміни в її житті, які сталися у зв`язку із цим. З урахуванням наведеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що потерпілій [PERSON] заподіяно моральну шкоду на суму 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень, яка з урахуванням відшкодування ПАТ «НАСК «Оранта» в сумі 24000, 00 грн, тобто у розмірі 476000,00 грн повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача [PERSON] . Також судом встановлено, що неповнолітні [PERSON] та [PERSON] були безпосередніми очевидцями смерті рідної бабусі внаслідок ДТП, що спричинило непоправну моральну шкоду. Крім того, внаслідок ДТП [PERSON] та [PERSON] отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження, як такі, що не є небезпечними для життя у момент їх спричинення та викликали тривалий розлад здоров`я, у зв`язку з чим тривалий час перебували на стаціонарному лікуванні з численними діагнозами. В подальшому змушені продовжити лікування вдома із обов`язковими візитами до лікарів та прийомів необхідних ліків, обмежитися у фізичній активності. Внаслідок вказаних подій діти не можуть повноцінно повернутися до нормального навчального процесу, прогулянок з друзями, активного способу життя. Такий стан дітей негативно відображається на їх повсякденному житті, призводить до проблем зі сном, сильно виражених негативних емоцій щодо всього, що нагадує про трагічну подію та вимагають від них додаткових зусиль в організації свого життя, що характеризується значними змінами у гормональному фоні, емоційному спектрі. З урахуванням наведеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що потерпілій [PERSON] заподіяно моральну шкоду на суму 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень, яка з урахуванням відшкодування ПАТ «НАСК «Оранта» в сумі 187,00 грн, тобто у розмірі 499813,00 грн повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача [PERSON] . Суд також вважає, що потерпілій [PERSON] заподіяно моральну шкоду на суму 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень, яка з урахуванням відшкодування ПАТ «НАСК «Оранта» в сумі 101,00 грн, тобто у розмірі 499899,00 грн повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача [PERSON] Визначаючи розмір компенсації за завдану моральну шкоду, суд приймає до уваги такі обставини: позивачі обґрунтовують розмір шкоди виключно фактом смерті дружини, матері та бабусі, що, безумовно, є серйозним травмуючим фактором; інших доказів, які б обгрунтовували визначений позивачами розмір відшкодування суду не надано; характер вини заподіювача шкоди (непрямий умисел), а також те, що винна особа понесла реальне покарання за вчинений злочин. Даний розмір відшкодування завданої злочином матеріальної та моральної шкоди, на переконання суду, враховує всі обставини, досліджені в судовому засіданні та відповідає вимогам розумності і справедливості та є співмірним і доцільним у даному провадженні. Отже, вимоги позовів підлягають до часткового задоволення. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Також, відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. За таких обставин, оскільки позивачі у справі про відшкодування матеріальної та моральної шкоди від злочину, звільнені від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141 ЦПК України судового збору в дохід держави. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке. Відповідно до вироку Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24.03.2025 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30983,00 грн; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10482, 00 грн. Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 17 червня 2025 вирок суду першої інстанції скасовано лише в частині вирішення цивільних позовів. Отже, питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу вже вирішене в межах розгляду кримінального провадження. При розгляді справи у порядку цивільного судочинства позивачами та їх представником не надано жодних доказів, які б підтверджували понесені ними витрати, тому суд таке питання не вирішує.

Outcome: partial