Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

представник позивача Казубек Л.Ю. звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просить стягнути солідарно зі співвідповідачів на користь позивача заборгованість з централізованого опалення та гарячого водопостачання (особовий рахунок, договір № 91220172) за період з 01.01.2017 по 31.10.2025 на загальну суму 62 669,90 гривень. В обґрунтування позову зазначила, що співвідповідачі зареєстровані у квартирі [ADDRESS] . З 01.11.2021 між сторонами укладений Типовий індивідуальний договір № 91220172 про надання послуги з теплової енергії та послуги гарячої води. Загальна сума боргу за період з 01.01.2017 по 31.10.2025 становить 62 669,90 гривень. Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку, в якому знаходиться квартира співвідповідачів, підтверджується рішенням виконавчого комітету ЗМР. Співвідповідачі відзиви на позов не подали. Ухвалою про відкриття провадження у справі від 30.12.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Ухвала про відкриття провадження у справі була направлена позивачу в його електронний кабінет та отримана ним 30.12.2025. Отже відповідно до пункту 2 частини шостої статті 272 ЦПК України позивач є належним чином повідомленим про розгляд справи. Також ухвала про відкриття провадження у справі надсилалась співвідповідачам рекомендованими листами з повідомленнями про вручення за зареєстрованими у встановленому законом порядку їх місцями проживання. Рекомендовані листи повернулися до суду з відміткою про відсутність співвідповідачів за адресою місцезнаходження. Таким чином відповідно до пункту 5 частини шостої статті 272 ЦПК України співвідповідачі є належним чином повідомленими про розгляд справи. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з інформаціями, сформованими за допомогою додатку «Реєстр нерухомості», від 20.11.2025 № 17731352016 та 17731361729 співвідповідачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] , яким належить по 1/2 частці. Відповідно до Довідки щодо заборгованості за надані послуги та розрахунку основного боргу по особовому рахунку № [NUMBER] , Концерн «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» надає послуги за адресою: [ADDRESS] . Заборгованість перед Концерном за наданими за вказаною адресою послугами за період з 01.01.2017 по 31.10.2025 склала 62 669,90 гривень. Правовідносини між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України від 02.06.2005 № 2633-ІV «Про теплопостачання» (далі Закон № 2633-ІV), Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198, та іншими нормативно-правовими актами України. В розумінні Закону № 2633-ІV та Правил користування тепловою енергією, споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору. Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VIII), який діє з 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Частиною п`ятою статті 13 Закон № 2189-VIII передбачено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Згідно зі статтею 5 Закону № 2189-VIII позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме надання послуг з постачання теплової енергії. Також, частиною четвертою статті 319 ЦПК України передбачено, що власність зобов`язує. Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. У статтях 19 та 25 Закону України від 02.06.2005 № 2633-IV «Про теплопостачання» (далі - Закон № 2633-IV) зазначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Відповідно до статті 20 Закону № 2633-ІV споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Суд встановив, що на підставі вищевказаних норм права між позивачем та співвласниками квартири, якими є співвідповідачі, встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] , за яким проводились нарахування. Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховний Суд України по справі № 6-59цс13 від 30.10.2013, відповідно до якої відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статті 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, що передбачено статтею 360 ЦК України. Суд визнає належними доказами розрахунок основного боргу та рахунки за надані послуги. При цьому співвідповідачами свій контррозрахунок заборгованості не наданий. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути зі співвідповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість з централізованого опалення та гарячого водопостачання (особовий рахунок, договір № 91220172) за період з 01.01.2017 по 31.10.2025 в сумі 31 334,95 гривні, яка відповідає його 1/2 частці власності у спірній квартирі, зі співвідповідачки [PERSON] - 31 334,95 гривні відповідно до її 1/2 частці власності у спірній квартирі. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином зі співвідповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі по 1 211,20 гривень з кожного, загальна сума 2 422,40 гривні.

Outcome: partial