Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» і [PERSON] було укладено кредитний договір № 1275495395, за умовами якого останній надано кредит у розмірі 62 999,00 грн. Права вимоги до [PERSON] за вказаним кредитним договором були відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі договору факторингу. У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, станом на 12 травня 2025 року її заборгованість за кредитним договором складається із: 44 503,41 грн основний борг (в т. ч. прострочена), 6,01 грн заборгованість по річним процентам (в т. ч. прострочена), 28 714,82 грн заборгованість по щомісячним процентам (в т. ч. прострочена). Враховуючи вказані обставини, просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 1275495395 від 30 червня 2021 року в розмірі 73 224,24 грн, а також понесені судові витрати. За ухвалою суду від 11 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідачу роз`яснено його право на подання відзиву на позов; відповідач відзив на позов суду не надала. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом встановлено, що 30 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» і [PERSON] було укладено кредитний договір № 1275495395, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 62 999,00 грн, строком кредитування 24 місяці, зі сплатою річних процентів у розмірі 0,01% від суми боргу за договором і щомісячних процентів у розмірі 2,70% від суми кредиту (а.с. 6-8, 10-11). 07 жовтня 2016 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» укладено договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, строк дії якого закінчився 07 жовтня 2017 року. Відповідно до реєстру прав вимоги до договору відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року АТ «Таскомбанк» набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 1275495395 від 30 червня 2021 року в розмірі 63 050,56 грн, з яких: 62 999,00 грн - сума основного боргу; 0,02 грн - сума заборгованості за процентами(а.с. 9, 12-15). Згідно розрахунку позивача, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 1275495395 станом на 12 травня 2025 року становить 73 224,24 грн і складається із: 44 503,41 грн заборгованість по тілу кредиту, 6,01 грн заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочені), 28 714,82 грн заборгованість по щомісячним відсоткам (а.с. 18-25, 26-28). У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач звернувся до [PERSON] з повідомленням-вимогою про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором № 1275495395 від 30 червня 2021 року протягом 30 днів з дати одержання повідомлення (а.с. 16, 17). Проте, як убачається із позовної заяви, така вимога відповідачем проігнорована. За змістом ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України). Основними засадами цивільного судочинства згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України є змагальність та диспозитивність. Принцип змагальності полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Принцип диспозитивності цивільного процесу полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Вказані норми кореспондуються зі статтею 81 ЦПК України, яка визначає обов`язок доказування і подання доказів. Згідно з вказаною нормою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 і 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Так, звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач обґрунтовував заявлені вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором № 1275495395 від 30 червня 2021 року тим, що 07 жовтня 2016 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» укладено договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016. Відповідно до п.9.2 договору про відступлення права вимоги, договір діє протягом 1 (одного) календарного року, але у будь-якому разі, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Згідно п.9.5. договору про відступлення права вимоги, якщо інше не передбачено цим договором або чинним законодавством України, зміни в цей договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, яка оформляється додатковою угодою до цього договору. До матеріалів справи позивачем долучено договір про відступлення прававимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року, строк дії якого закінчився 07 жовтня 2017 року, та у якому не передбачено відступлення права вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Проте, на підтвердження відступлення права вимоги позивачем не надано додаткової угоди, якою було продовжено строк дії вказаного договору про відступлення права вимоги, що унеможливлює встановити факт відступлення права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 1275495395 від 30 червня 2021 року від ТОВ «ФК «ЦФР» до АТ «Таскомбанк». Враховуючи викладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність і достовірність кожного доказу окремо, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, оскільки позивачем не доведено належними, достовірними та достатніми доказами факт набуття права вимоги до [PERSON] за договором № 1275495395 від 30 червня 2021 року, то суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та недоведеними, а тому дійшов висновку про необхідність відмови в їх задоволенні. З огляду на те, що в задоволенні позовних вимог судом відмовлено, то судові витрати, пов`язані з розглядом справи слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed