Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з вказаним позовом до [PERSON] . Позов обґрунтовано тим, що 14.11.2023 [PERSON] уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» договір позики №4389238, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в безготівковій формі. На підставі договору факторингу право вимоги за названим кредитним договором перейшло від первісного кредитора до позивача. Відповідач належним чином умови кредитного договору не виконав, що призвело до утворення заборгованості за вказаним договором позики у розмірі 46560 грн, з яких заборгованість по кредиту становить 12000,00 грн., заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 34560,00 грн., які разом з судовим збором ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просило стягнути з відповідача. Ухвалою Шевченківський районний суд м. Харкова від 14.11.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, також було встановлено строки для реалізації права сторін на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. Представник позивача у поданій позовній заяві просив справу розглянути за його відсутності, позов задовільнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідача було повідомлено про дату, час та місце судового розгляду, однак він в судове засідання не з`явився, причини не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Від сторін не надходило заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. За таких обставин судом згідно ч. 2 ст. 247, ст.ст. 280-281 ЦПК України, постановлено ухвалу про розгляд справи у заочному порядку, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. 14.11.2023між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] підписано договір позики №4389238 (далі за текстом Договір позики), відповідно до умов якого останньому має бути надано споживчій кредит позику в безготівковій формі у сумі 12000грн. строком на 30 днів до 14.12.2023 з фіксованою базовою відсотковою ставкою 3%, що сплачується з другого дня користування позикою до дати повернення, знижену процентну ставку з другого дня користування позикою 0,01% за день, процентну ставку за понадстрокове користування позикою 3,5%, що не застосовується під час воєнного стану, комісія за надання позики 17,71% від суми наданої позики. Також, визначено пеню 3,5%. Порядок і графік повернення позики, сплати відсотків та комісії визначено у додатку № 1 до договору (п.п 1, 2, 2.2-2.4 Договору позики). Договором позики у п. 4 передбачено щоденне нарахування відсотків починаючи з другого дня користування позикою до дати повного погашення заборгованості за договором. Комісію визначено нараховувати одноразово в дату надання Позики. При продовженні строку користування позикою, що оформлюється додатковою угодою, за кожен день прдовження застосовується ставка 3% (п. 6 Договору позики). Договір позики та додаток № 1 містять позначку про підписання їх відповідачем електронним підписом у формі одноразового ідентифікатора: Wsq1BVIIej. На підтвердження нарахованих сум заборгованості надано розрахунок заборгованості за договором позики №4389238 від 14.11.2023. ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (Клієнт) за догвором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, з урахуванням його змін додатковими угодами, наявними у справі, відступило права вимоги до боржників ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор). Право вимоги переходить від клієнта фактору, як встановлено п. 1.2 договору факторингу, з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників, що має відповідати додатку № 2 до договору факторингу. Реєстр боржників погоджено складати за формою, визначеною у додатку № 1 до договору факторингу (п. 1.1). 11.04.2024 ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» і ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» складено Акт прийому-передачі Реєстру боржників № 23 із загальною сумою заборгованості у 132498595,05 грн. Згідно наявному у справі реєтру боржників № 23 від 11.04.2024 Клієнт відступив Фактору право вимоги до [PERSON] за договором позики № 4389238 від 14.11.2023 із загальною сумою заборгованості 46560,00 грн. з яких: 12000,00 грн. заборгованість за кредитом, 34560,00 грн. за відсотками. Даний реєстр не містить загальної суми заборгованості у 46358003,25 грн. В справі на момент її розгляду відсутня погоджена ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» і ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» форма реєстру боржників, як додаток № 1 до вказаного договору факторингу. За правилом частинипершоїстатті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. В справі від 12.01.2021 №524/5556/19 Верховний суд дійшов висновку, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором є комбінацією цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Договір позики, за правилами частини другої статті 1046 ЦК України, є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до приписів статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України.) Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В даній справі суд виходить з того, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню (висновок Верховного суду, викладений в постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 569/15311/21). За правилами частин 1-3 статті 50 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що небанківські надавачі платіжних послуг забезпечують виконання платіжних операцій користувачів через розрахункові рахунки, відкриті в банках або в розрахунковому банку платіжної системи, учасниками якої вони є. Розрахунки між небанківськими надавачами платіжних послуг для забезпечення виконання платіжних операцій користувачів (крім платіжних операцій у межах одного надавача платіжних послуг) здійснюються шляхом проведення суми платіжної операції між розрахунковими рахунками небанківських надавачів платіжних послуг, що відкриті в банках (розрахунковому банку платіжної системи). Банки забезпечують виконання платіжних операцій своїх клієнтів, у тому числі операцій небанківських надавачів платіжних послуг, шляхом виконання міжбанківських платіжних операцій або платіжних операцій, що виконуються в межах одного банку. Засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Поняття бухгалтерського обліку визначено частиною 1 статті названого закону як процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень. В цій статті визначається поняття господарської операції - дії або події, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства та первинного документу - документу, який містить відомості про господарську операціюю Основні вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України встановлено Положенням про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 № 75 (далі за текстом - Положення). Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (п. 62 Положення). За правилами п. 63 Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: назву документа (форми); дату складання; найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. Однак, на момент розгляду справа не містить документів, які б слугували первинними документами згідно Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України та належним чином підтверджували б операцію з безготівкової видачі кредиту відповідачу за Договором позики. Суд констатує, що позивач всупереч своєму процесуальному обов`язку, передбаченому у ст.ст.12, 81 ЦПК України, не надано електронних документів з їх відповідними метаданими (або їх паперові копії) на підтвердження заявлених підстав позову: відсутні дані яким чином відповідачу було передано одноразовий ідентифікатор, що саме останній був використаний саме відповідачем при підписанні електронного документу Договору позики. Саме зазначення персональних даних відповідача у письмових доказах, які містяться в матеріалах справи, наявність яких у третіх осіб не виключається, є недостатнім для ідентифікації особи відповідача для підтвердження укладення договору відповідно до зазначених умов кредитного договору. Матеріали справи також не містять належних та допустимих доказів належності картки 516875XXXXXX4172 саме відповідачу. Крім того, складання Акту прийому-передачі реєстру боржників № 43 із сумою заборгованості у 46358003,25 грн., в той час як до позову долучено копію реєстру боржників № 43 із заборгованістю лише відповідача, відсутності погодженої форми такого реєстру, що виключає можливість пересвідчитися без припущень в належному переході до позивача права вимоги щодо відповідача. Відповідно до ст.81 ЦПК України обов`язок доказування факту укладення договору, перерахування та отримання кредитних коштів покладається на позивача. Вимога до відповідача доводити факт неотримання коштів є застосовною лише після доведення позивачем факту перерахування кредитних коштів і за своїм змістом фактично означає покладення обов`язку доказування негативного факту, що суперечить засадам цивільного судочинства, зокрема принципу змагальності сторін і вищенаведеному висновку Верховного суду. Як свідчить позов представник позивача не бажав брати участь у судовому розгляд та скористатися правом заявляти клопотання про витребування доказів. В силу приписів ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За вказаних обставин в позові слід відмовити. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, сума судового збору, сплачена позивачем при зерненні до суду стягненню з відповідача не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed