Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

22 січня 2026 року до суду надійшла позовна заява ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 28.08.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 2846103 відповідно до умов якого Відповідачу було надано грошові кошти в розмірі 4850 грн. на умовах визначених кредитним договором, а Позичальник зобов`язався повернути кредит., сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в терміни, що визначений Договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало Відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умов кредитного договору. Відповідач не виконав належним чином умов кредитного договору. Станом на дату подання позову заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 15908 грн., а саме заборгованість за тілом кредиту 4850 грн., заборгованість за процентами 11058 грн. 21.04.2021 року ТОВ Авентус України» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу № ККАУ 21042021. Тому просять стягнути з [PERSON] на користь ТОВ заборгованість за кредитним договором в розмірі 15908 грн., судовий збір в сумі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн. Ухвалою суду від 27 січня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. 11.02.2026 року від представника відповідача [PERSON] [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій просила відмовити у задоволенні позивних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю, та стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. Свої заперечення мотивувала тим, що з незрозумілих причин позивач продовжив 30 денний строк укладеного кредитного договору, мотивуючи тим, що ніби 27.09.2020 відповідачем була здійснена проплата у розмірі 1 382 грн. 25 коп. Але відповідач категоричного заперечує, що нею взагалі здійснювалася така проплата. Також, позивачем не надано доказів того, що така проплата відповідачем дійсно вносилася. Односторонній розрахунок заборгованості, наданий позивачем не може прийматися до уваги, оскільки такий розрахунок складений на власний розсуд позивача. Жодного договору про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» - не укладалося і не підписувалося. Із наданих суду позивачем доказів не вбачається, що відповідач вчинила певну сукупність і послідовність дій, спрямовану на отримання кредиту від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», а саме, зареєструвалась в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію, отримала повідомлення від суб`єкта електронної комерції із одноразовим ідентифікатором, та прийняла пропозицію (оферту) ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» шляхом використання (підписання) надісланого їй одноразового ідентифікатора. В якості доказів того, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було дійсно перераховано кошти на відповідний рахунок відповідача [PERSON] позивач надає лист ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», від 16.12.2025, проте такий лист не може бути прийнятий до уваги в якості доказів отримання кредитних коштів відповідачем, з розрахунку того що у цьому листі не вказано ПІБ отримувача. Цей лист не є документом первинного бухгалтерського обліку, в розумінні чинного законодавства, який би підтверджував факт переказу коштів на рахунок відповідача. Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Також, суду не надані і виписки з рахунків відповідача для встановлення розміру наданого кредиту, факту користування відповідачем наданими йому коштами, обставин погашення відповідачем кредиту та сплати відсотків. Договір про відступлення права вимоги № ККАУ-21042021 від 21.04.2021 не підписаний представником Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА», а отже в силу п. 13.1 такий договір не набув чинності, а отже до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» не перейшло право вимоги. Тому вважає позов безпідставним, необґрунтованим, не підтверджений доказами, а тому вважає, що є таким, що не може бути задоволений. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.08.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір № 2846103 про надання споживчого кредиту. Згідно умов якого сума кредиту складає 4850 грн. Строк кредиту 30 днів. Стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день. Знижена процентна ставка 0,95 % в день. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає за стандартною ставкою 7614,50 грн., 6232,25 грн. за зниженою ставкою. Згідно п.2 Договору Кредитні кошти надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту. Даний договорі підписаний [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором ( а.с.12-15). Крім того, відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту, графік платежів до договору про надання споживчого кредиту (а.с.15-17). Згідно довідки про ідентифікацію, договір зі сторони Клієнта - [PERSON] було підписано електронним підписом, створеним шляхом використання Клієнтом одноразового ідентифікатора , який сформовано автоматично на Веб-Сайті Товариства та направлено Клієнту на її номер мобільного телефону, який повідомлений Клієнтом в ІК Товариства та вказаний в Договорі ( а.с.18). Згідно довідки ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 16.12.2025 року відповідно до договору ВП-200417-1 від 20.04.2017 року було здійснено за дорученням «ТОВ «Авентус Україна» наступні успішні перекази коштів на карти клієнтів: 28.08.2020 на суму 4850 грн., маска картки [NUMBER] , код авторизації 874182 (а.с.18). Згідно розрахунку заборгованості за договором кредиту № 2846103 від 28.08.2020 року [PERSON] має заборгованість за вказаним договором , яка складається з основного боргу 4850 грн., проценти знижена - 1382,25 грн., стандартна 11058,00 грн., загальна заборгованість 15908 грн. (а.с.19-24). 21 квітня 2021 року ТОВ «Авентус Україна» ( Кредитор) та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» ( Новий Кредитор) уклали договір відступлення прав вимоги № ККАУ 21092021, згідно якого, Кредитор передав Новому Кредиторові за плату, а Новий Кредитор прийняв належні Кредиторові права грошової вимоги до Боржників за Кредитним Договором вказаним у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками ( а.с.24-28). Відповідно до витягу з Реєстру боржників [PERSON] за кредитним договором № 2846103 має заборгованість в розмірі 15908 грн. ( а.с.29). В постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до статті 509 ЦК України між сторонами виникло зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (Позика) цієїглави ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до п. 1ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договорів (оферту) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозицію укласти договорі є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису (стаття 641 ЦК України). Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України (частина 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з п. 1 ч. 1ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування`до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитора встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Згідно з приписом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до приписів ч.1ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Нормою ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] , уклавши договір №2846103 про надання споживчого кредиту 28.08.2020 об 12:17:36 год. за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С513990, погодилася з умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, відтак укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, а тому на думку суду, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Факт перерахування коштів ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» 28.08.2020 відповідачу [PERSON] у сумі 4850 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , підтверджується інформацією ТОВ «ФК «ВЕР ФОР ПЕЙ» № 6511-ВП від 16.12.2025. Крім того, факт отримання кредитних коштів не заперечується відповідачем. Також не заслуговують на увагу твердження відповідача з приводу відсутності доказів отримання новим кредитором прав вимог до відповідача, оскільки наявний в матеріалах справи договір відступлення прав вимоги не містить підпису сторони ТОВ «Авентус Україна». Судом встановлено, що 21 квітня 2021 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит- Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги № ККАУ-21042021, згідно якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками, включно і до [PERSON] . На підтвердження даних обставин позивачем надані: копія Договору факторингу № ККАУ-21042021 від 21.04.2021, копія витягу з Реєстру Боржників до Договору факторингу №ККАУ-21042021 від 21 квітня 2021, копія Акту приймання-передачі Реєстру Боржників до Договору факторингу № ККАУ-21042021 від 21 квітня 2021, копія Платіжного доручення. Згідно п.6.2.3 Договору права Вимоги переходять до Нового кредитора з моменті підписання сторонами цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню доборжників стосовно їх заборгованості. З Акту приймання-передачі Реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги № ККАУ-21042021 від 21 квітня 2021 та витягу з Реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги № ККАУ-21042021 від 21 квітня 2021, вбачається, що ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит- Капітал» набуло право грошової вимоги, в тому числі до відповідача [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №2846103 від 28.08.2020 на суму 15908 грн. Окрім того, суд звертає увагу на те, що договір відступлення прав вимоги № ККАУ-21042021 від 21 квітня 2021 містить печатки сторін, витяг з Реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги № ККАУ-21042021 від 21 квітня 2021 та акт прийому передачі реєстру містить печатки та підписи обох сторін, а саме первісного кредитора та позивача. Докази того, що договір факторингу визнаний недійсним чи його дійсність оскаржується у судовому порядку, матеріали справи не містять. За встановлених обставин, оскільки відповідач не виконує умови договору у добровільному порядку, заборгованість за договором, підлягає примусовому стягненню. Матеріали справи не містять доказів повного виконання відповідачем зобов`язань за договором. Розмір суми заборгованості наданий позивачем відповідачем у в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України не спростований. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач користувалася наданими позивачем коштами, а тому суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення заборгованості в сумі отриманого кредиту є обґрунтованим та підлягає задоволенню в сумі 4850 грн. Що стосується стягнення заборгованості за процентами в сумі 11058 грн. суд зазначає наступне. Згідно з умовами укладеного між сторонами кредитного договору строк кредитування був встановлений на 30 днів (п. 1.4 договору). Відповідно до п.п. 4.1-4.3 строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену у п. 1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження в порядку, визначеному п.п.4.2-4.5 Договору. Споживач, у випадку, якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн може ініціювати продовження строку користування кредитом відповідно до п. 4.3 Договору. Пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один із способів, визначених договором. Згідно з п. 4.4 договору товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та / або адресу електронної пошти, повідомлені споживачем товариству в особистому кабінеті/зазначені в договорі. Пунктами 4.5, 4.6 договору передбачено, що у випадку акцептування товариством пропозиції (оферти) споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій, зазначений в п. 4.3. договору, та нова дата повернення кредиту відображається в особистому кабінеті. Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою. Вказаний порядок внесення змін до договору щодо продовження строку кредиту, сторони вважають таким, що вчинені в письмовій формі, оскільки, воля сторін в даному випадку виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 ЦК України до письмової форми правочину. Отже, за умовами укладеного між сторонами кредитного договору визначено, що строк надання кредиту може бути продовжений за ініціативою споживача, який повинен звернутися з відповідною пропозицією до позичальника і сплатити попередньо нараховані відсотки. При цьому позикодавець має право, а не обов`язок прийняти таку пропозицію. При прийнятті пропозиції позикодавець визначає новий строк кредитування, про що повідомляє позичальника шляхом направлення повідомлення і який відображається в особистому кабінеті. За умовами Договору №2846103 від 28.08.2020 сторонами погоджено суму кредитних коштів 4850 грн, строк, на який надається кредит, 30 днів, за зазначений період відповідач відповідно до умов договору повинен був сплатити відсотки в розмірі 1567,50 грн (а.с. 24-31). Зі змісту розрахунку, долученого позивачем до позовної заяви, вбачається, що відсотки за користування кредитом нараховані за період з 14.12.2020 по 12.06.2021 (а.с. 35-46). Відповідно до умов, укладеного між сторонами договору проценти за зниженою відсотковою ставкою в розрахунку строку дії договору 30 днів, складають 1382,25 грн. Відповідач сплатила відсотки за користування кредитними коштами 27.09.2020 в розмірі 1382,25 грн., в зв`язку з чим відбулась пролонгація відповідно до розділу 4 Договору №2846103 від 28.08.2020 на строк 30 днів, тобто до 27.10.2020 року. В подальшому заборгованість за кредитним договором відповідачем не сплачувалася. В той же час, як вбачається з розрахунку заборгованості позивачем було нараховано відсотки в сумі 11058 грн. за період з 28.09.2020 року по 20.04.2021 року відповідачу [PERSON] . Водночас, позивач до позовної заяви не долучені будь-які докази, які підтверджують, що в порядку, який визначений в розділі 4 договору №2846103 від 28.08.2020, відбулась повторна з 28.10.2020 року пролонгація строку кредитування, представником позивача не надані докази, що позичальник звертався з пропозицією продовжити йому строк кредитування, як і не доведено, що позикодавець акцептував пропозицію позичальника про продовження строку кредитування на новий строк і на який саме. З огляду на те, що позивач не надав суду докази, які підтверджують, що строк кредитування був продовжений згідно з умовами договору, не доведений строк, на який відбулась його пролонгація, відповідач сплатив відсотки за користування кредитними коштами в сумі 1382,25 грн, а відтак суд не вбачає правових підстав для стягнення відсотків в розмірі, які заявлені до стягнення в сумі 11058,00 грн, оскільки позивачем не доведено, що вони нараховані в межах строку кредитування, погодженого сторонами в договорі про надання споживчого кредиту, що є його обовязком згідно зі ст.ст. 12,81 ЦПК України. Нарахування відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування не передбачено нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а відтак є неправомірним. Враховуючи, що відповідачем за період з 28.08.2020 року по 27.09.2020 року сплачено відсотки в сумі 1382, 25 грн. за таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за відсотками нарахованими в період з 28.09.2020 року по 27.10.2020 року в розмірі 2764,50 грн. Дослідивши письмові докази у справі, встановивши фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, суд визнає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4850,00 грн. та відсотків в сумі 2764,50 грн., а всього в розмірі 7614,50 грн. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених відносно них позовних вимог. Оскільки судом позов задоволено частково в сумі 7614,50 грн., що становить 47,86 %, тому з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених щодо нього вимог підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1274,22 грн. та витрати за надану правничу допомогу у розмірі 3828,80 грн. На підставі ст. ст. 526, 527, 530, 625, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial