Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

03 листопада 2025 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі - позивач) до [PERSON] (далі відповідач), в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором №4928678 від 12.10.2021 в сумі 30 510,00 грн, судовий збір 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу 13 000,00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги банк зазначає, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» отримало право вимоги за вказаним кредитним договором. З часу відступлення права вимоги відповідач не здійснив жодного платежу, у зв`язку з цим, позивач звертається до суду. 07 листопада 2025 року відкрито провадження у даній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у позовній заяві просив про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, причину неявки не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив не подав. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши докази в сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 12 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №4928678 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується копією договору, анкетою-заявою на кредит №4928678, у якій міститься виклад процесу оформлення та розгляду заяви позичальника, прийняте рішення та погоджені умови кредитування; довідкою про ідентифікацію. За умовами цього договору ТОВ «Мілоан» зобов`язується надати кредит у сумі 5 000,00 грн строком на 20 днів. Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом до 11.11.2021. Комісія за надання кредиту: 0,00 грн. Проценти за користування кредитом: 10,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.1. Договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Відповідно до пункту 2.4.1 Договору Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п.1.4. Договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування. У п. 2.3.1.2 Договору сторони погодили, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних базових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п. 1.6 Договору. Відповідно до п.4.2. договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору кредитодавець, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов`язок позичальника зі сплати таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. За п. 6.4. договору укладення кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Згідно з п. 6.5. договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання виконало та перерахувало кредитні кошти відповідачу, що підтверджується квитанцією від 12.10.2021. Відповідач кредитні кошти та проценти за користування кредитом не повернув, що підтверджується відомістю про щоденні нарахування та погашення. Внаслідок цього ТОВ «МІЛОАН» нарахована заборгованість 20010,00 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 15 010,00 грн заборгованість за нарахованими процентами. 13 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (Клієнт) та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (Фактор) укладено договір факторингу № 13-01/2022-79, за умовами якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» отримало право вимоги за договором №4928678 укладеним з [PERSON] на суму 20010,00 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 15 010,00 грн заборгованість за нарахованими процентами, що підтверджується актом приймання-передавання реєстру боржників та реєстром боржників. Відповідно до розрахунку ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», за період з 13.01.2022 до 23.02.2022 ним нарахована заборгованість за процентами у сумі 10 500,00 грн. Загальна заборгованість складає 30 510,00 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 25 510,00 грн заборгованість за нарахованими процентами. 10 січня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір №10-01/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право вимоги за Договором №4928678 укладеним з [PERSON] на суму 30 510,00 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 25 510,00 грн заборгованість за нарахованими процентами. Розглядаючи вказаний спір, суд виходить з такого. Частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі. З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Тобто, відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Статтями 514, 516 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 «… боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Аналіз наведених норм права свідчить про те, що правонаступник кредитора у зобов`язанні наділений правом отримати від боржника заборгованості за кредитним договором. Судом встановлено, що при укладенні договору №4928678 від 12.10.2021 сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, відповідачем підписаний цей договір в порядку, передбаченому ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», первісний кредитор виконав свої зобов`язання та надав позичальниці кредитні кошти, натомість відповідачем зобов`язання за кредитним договором не виконуються належним чином, порушено строки повернення кредитних коштів і сплати відсотків. Також встановлено, що ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» стало правонаступником ТОВ «Мілоан» у зобов`язанні за цим договором, а в подальшому ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право вимоги за цим договором на суму 30 510,00 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 25 510,00 грн заборгованість за нарахованими процентами. Відповідач не надала будь-яких доказів в розумінні положень ст. 76-81 ЦПК України на спростування обставин, на які посилається позивач та не направила суду жодних заперечень щодо позовних вимог. Водночас, розраховуючи заборгованість позивач не врахував, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18. Відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку відповідачу нараховані проценти за період з 01.11.2021 до 31.12.2021 та з 13.01.2022 до 23.02.2022. Однак, відповідно до умов договору №4928678 кредит надається строком на 20 днів. А враховуючи умови щодо пролонгації на стандартних (базових) умовах (п. 2.3.1.2. Договору), проценти за користування кредитом мали нараховуватись до 01.01.2022. Отже з 13.01.2022 до 23.02.2022 позивачем нараховані проценти поза межами визначеного договором строку кредитування 10 500,00 грн, які відповідно до п. 4.2. Договору є процентами за порушення грошового зобов`язання, передбачені ст.625 ЦК України. Проте вимог про стягнення процентів відповідно до статті 625 ЦК України позивач не заявляв. Враховуючи викладене, з [PERSON] на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» слід стягнути заборгованість про процентам, нарахованим в межах строку кредитування, а саме 15 010 грн, як узгоджено договором. Оскільки відповідно до приписів ст. 514 ЦК України, обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги, то передати право вимоги за зобов`язанням, яке взагалі не існувало на момент укладення договору факторингу неможливо. Позаяк суд дійшов висновку про правомірність нарахування процентів за користування кредитом у розмірі 15 010,00 грн, то ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»» набуло право вимогу саме на цю суму процентів. Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за Договором №4928678 від 12 жовтня 2021 р. у сумі 20010,00 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 15 010,00 грн заборгованість за нарахованими процентами. Розподіляючи судові витрати суд виходить з такого. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до матеріалів справи, позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (65,6%), а саме в розмірі 1 589,09 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача надані належні докази на підтвердження понесення відповідачем витрат на правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн. Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: partial