Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до Шахтарського міського суду Дніпропетровської області з позовом до Шахтарської міської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, третя особа приватний нотаріус Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дидюк Віталій Віталійович про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири, яка розташована у м. Шахтарське Синельниківського району Дніпропетровської області. Родинний зв`язок між нею та померлою відсутні. Вона доглядала за померлою до самої її смерті, здійснила її поховання. Померла ще при житті склала заповіт, в якому вказала, що все майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, заповідає їй - [PERSON] . Після смерті [PERSON] , вона звернулась до приватного нотаріуса, з заявою про прийняття спадщини за заповітом, на квартиру [ADDRESS] , але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки нею не було надано документи, які підтверджують право власності померлої на майно. Відповідно до довідки від 07.04.2015 року, яка видана КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано станом на 20.03.1998 року за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого 20.03.1998 року Павлоградською товарною біржою за №3/17-НДП. Відповідно до інформаційної довідки від 20.06.2025 року №432202491, об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] , не перебуває під арештом та заставою. Таким чином, враховуючи що вона прийнявши спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини, не має можливості оформити в установленому, актами цивільного законодавства, порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, якою є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , для захисту своїх прав вона змушена звернутись до суду. Враховуючи вищевикладене, просить суд визанати за нею - [PERSON] , право власності на спадщину за заповітом на квартиру у будинку квартирного типу, після смерті [PERSON] , яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальна площа - 33.60 м2, житлова площа - 17,20 м2. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку. Представник відповідача Шахтарської міської ради Синельниківського району Дніпропетровської області у судові засідання не з`явилась, надала заву про розгляд справи за її відсутності, прохала суд ухвали ти рішення згідно чинного законодавства. Третя особа приватний нотаріус Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дидюк Віталій Віталійович у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 28.07.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Першотравенського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №256. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді однокімнатної квартира [ADDRESS] , яка належала останній на праві приватної власності. За життя [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений 08.11.2010 року приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мініною С.Я., відповідно до якого, [PERSON] все своє майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, в тому числі квартиру [ADDRESS] , заповіла [PERSON] , 1975 року народження. 13.01.2016 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Першотравенського міського нотаріального округу Баден А.Є. з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . 20.07.2020 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Першотравенського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дидюка В.В. з заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Першотравенського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дидюка В.В. від 20.07.2020 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , у зв`язку з тим, що [PERSON] не було надано документи, які підтверджують право власності померлої на спадкове майно. Згідно копії спадкової справи №6/2016, заведеної 13.01.2016 року, після смерті [PERSON] , до приватних нотаріусів Першотравенського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Баден А.Є. та Дидюка В.В. із заявами про прийняття спадщини інші спадкоємці крім [PERSON] не звертались. Відповідно до довідки, яка видана 17.04.2015 року КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації», право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстроване станом на 20.03.19998 року за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого 20.03.1998 року Павлоградською товарною біржою за реєстровим №3/17-НДП. Вирішуючи позовні вимоги по суті суд приходить до наступного. Статтею 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, а відповідно до ст.1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1299 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, але для цього необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України - спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В строки, встановлені ст.1270 ЦК України, позивачка, як спадкоємець, подала заяву про прийняття спадщини за заповітом, що підтверджується матеріалами справи. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідно до ст.6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку. Держателем Державного реєстру прав є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав. Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно встановлює, що до 01 січня 2012 року державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об`єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводиться реєстраторами БТІ, створеними до набрання чинності Законом України від 11 лютого 2010 року "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно (пункти 1.1, 1.3). Згідно роз`яснення Міністерства юстиції України від 21 лютого 2005 року №19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Нормами ст.5 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено квартиру як об`єкт нерухомого майна, стосовно якого проводиться державна реєстрація прав. Згідно п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Зазначене підтверджує ту обставину, що потенційний спадкоємець не має змоги оформити свої спадкові права в позасудовому порядку. Разом з тим, відсутність правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно не є підставою для відмови у задоволенні позову (10 жовтня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи№ 557/1209/16-ц, провадження № 61-19875св18 (ЄДРСРУ № 77136277). Адже позов про превентивний захист права власності (попереджувальний) спосіб захисту права власності, який на відміну від інших способів передбачає захист права власності у випадку, коли порушення права ще не відбулося, але є підстави вважати, що воно має статися) може бути пред`явлений власником, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою (11.04.18 р. Верховний Суд у складі колегії суддів палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у справі№910/5630/17). Відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право) (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06.06.2018 по справі№597/1070/15-ц). Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Право власності відповідно до ст.328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а згідно статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а згідно до ст.1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за №7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.41 Конституції України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Даних про наявність спору з іншими спадкоємцями під час судового розгляду не встановлено, у матеріалах справи відомості про таких спадкоємців відсутні. Право померлої не спірну квартиру виникло на законних правових підставах, до цього часу це право не припинялось і не оспорювалось, а наявні обставини по справі не позбавляють таких прав. До складу спадщини згідно чинного законодавства входять усі права та обов`язки спадкодавця, в тому числі і щодо права на спірну квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлій [PERSON] . При цьому позивачка довела належними і допустимими доказами своє право на спадщину відносно майна і майнових прав померлої [PERSON] . Суд вважає доведеними посилання позивачки щодо наявності у неї права на спадщину за заповітом, яка відкрилась після смерті [PERSON] , а також належним і достатнім способом захисту порушених прав позивачки, як спадкоємця, визнання за нею права на спадкове майно. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Вивчивши всі матеріали справи в їх сукупності, встановивши місце і час відкриття спадщини, коло спадкоємців, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна, враховуючи відсутність заперечень відповідача, суд вважає доведеними під час розгляду спору посилання позову на порушення законних прав та інтересів позивачки, тому суд приходить до висновку про можливість судового захисту прав позивачки шляхом визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved