Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Правова позиція позивача ТОВ «ФК «Гелексі» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором позики №79526 від 31.05.2019 в розмірі 24681,50 грн, судовий збір в розмірі 2423, 00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31.05.2019 між [PERSON] як позичальником та ТОВ «ФК «Гелексі», як позикодавцем було укладено договір позики за №79526, відповідно до якого позичальник погодився з усіма його істотними умовами, зокрема й умови про порядок повернення, строк повернення та оплату за користування грошовими коштами, про що поставив електронний цифровий підпис, із урахуванням вимог Закону України «Про електронну комерцію. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором позики кредитор виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися грошовими коштами на умовах, передбачених Договором та в межах обумовленого предмета договору. Проте відповідач, який зобов`язався повернути кредитні кошти, не надав своєчасно кредитору грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобов`язанням. Позивач мотивує, що взяті на себе зобов`язання за договором відповідач належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 29.10.2025, дату звернення з позовом до суду утворилася заборгованість у розмірі 24681,50 грн, з яких: 5000, 00 грн заборгованості за тілом кредиту, 19681,50 грн заборгованість по процентах та комісіях за користування позикою. Відтак, позивач із метою належного та повного виконання зобов`язання просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором за №79526 від 31.05.2019, та судові витрати по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Заяви, клопотання учасників справи У судове засідання представник позивача не прибув, однак в позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити, у разі неявки відповідача згідний на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду за місцем реєстрації, в судове засідання повторно не з`явився. Відповідач [PERSON] про причини неявки в судові засідання не повідомив, відзиву на позов не подав. Процесуальні дії в справі Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 04.11.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 11.12.2025. 11.12.2025 розгляд справи відкладено, у зв`язку із неявкою відповідача [PERSON] на 12.02.2026. Оскільки відповідач, будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки до суду і поважність цих причин суду не повідомив, відзиву на позов не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду даної справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у ній доказів. Згідно з ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Згідно з ч. 5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 12.02.2026, є дата складення повного судового рішення 17.02.2026. Встановленні судом фактичні обставини справи Судом встановлено, що 31.05.2019 у між ТОВ «ФК «Гелексі» та [PERSON] було укладено кредитний договір №79526. Відповідно до п 1.1 договору передбачено, що за договором позикодавець надає позичальнику позику (надалі за текстом іменується «позика» в усіх відмінках), а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду користування позикою у відповідності до умов договору, в національній грошовій одиниці України гривні. Згідно з п 1.1.1, п. 1.1.2, п.п.1.1.2.1, п.п 1.1.2.2, п.п.1.1.3, п.1.1.4, п. 1.1.5 договору, сума позики становить 5000 грн; плата за користування позикою здійснюється у виді процентів та складає 0,01% в день від поточного залишку позики; комісія складає 1,4% в день від початкового розміру позики відповідно п п.1.1.1 договору; нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою; нарахування комісії за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою; строк повернення позики (термін платежу) 23 червня 2019 року. Відповідно д о п.1.2 договору позика надається позичальнику в сумі, що зазначена в п.п.1.1.1 договору в безготівковій формі (шляхом нарахування відповідної суми на банківський рахунок позичальника). Згідно з п.4.1 договору позичальник зобов`язакний повністю повернути позикодавцю суму отриманої позики та виконати всі інші зобов`язання, встановлені договором, не пізніше 23.06.2019. Відповідно до п.5.1 договору сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору згідно чинного законодавства України та цього договору. Відповідно до п.5.3 договору у випадку прострочення терміну платежу із сплати заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3.0% в день від суми позики за кожний день прострочення. Також паспортом позики передбачено, що сума позики становить 5000 грн: строк кредитування до 23.06.2019; мета отримання кредиту на споживчі потреби; процентна ставка, відсотків річних становить : від залишку позики 0,0.1% в день, (3.65% річних); від початкової суми позики -1, 40: у день (511 % річних). Вказаний договір укладено шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором 11130492, який було надіслано на номер відповідача. Також одноразовим ідентифікатором відповідачем було підписано паспорт позики та графік платежів. Відповідно до повідомлення ТОВ ФК «Елаєнс» №79526 від 01.09.2025 було проведено успішне зарахування 31.05.2019 на картку клієнта [PERSON] № [NUMBER] в сумі 5000 грн. Згідно з розрахунком заборгованості за договором №79526 від 31.05.2019 заборгованість [PERSON] становить 26427,47 грн, з яких: 5000,00 грн сума позики; 71,50 грн сума прострочених процентів; 19610,00 сума простроченої комісії. При цьому встановлено, що сума комісії нараховувалася щоденно до 23.06.2019 за п. 1.1.2.2. Договору у межах строку кредитування, а надалі упродовж періоду 23.06.2019 по 20.10.2019 по 3% в день від суми позики за кожен день прострочення, тобто по 150,00 грн. Мотиви та оцінка суду За нормативними правилами статті 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається. Виходячи зі змісту статтей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Разом із цим, нормою статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом. Нормою частини 1 статті 612 ЦК України акцентовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). При цьому, відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Імперативними приписами частини 2 статті 1048 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 ЦК України). Нормативними положеннями статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно із частиною 2 статті 1054 та частиною 2 статті 1050 ЦК України, наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що між [PERSON] , як позичальником та ТОВ «ФК «Гелексі», як позикодавцем було укладено договір позики №79526 від 31.05.2019. Предметом договору є надання [PERSON] позики у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень, на строк 23 днів з відсотковою ставкою за користування кредитом в розмірі 0,01 % за день та зазначено кінцевий термін платежу до 23.06.2019 на умовах, визначених договором, зокрема строковості, зворотності та оплатності. Позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі та на умовах, визначених кредитним договором, у повному обсязі, що підтверджується повідомлення ТОВ ФК «Елаєнс» №79526 від 01.09.2025. Однак [PERSON] належним чином свої зобов`язання протягом строку кредитування не виконав та допустив заборгованість за вищезазначеним договором позики. Отже, позовні вимоги ТОВ «ФК «Гелексі», щодо стягнення заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту та процентами, підлягають до задоволення, а саме в розмірі: 5071,50 грн, з яких: 5000,00 грн сума простроченої позики, 71,50 грн проценти за користування кредитом, оскільки дана заборгованість підтверджується належними доказами. Що стосується стягнення з відповідача заборгованості за комісією, то суд дійшов висновку про відмову у задоволенні такої вимоги. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначені Законом України «Про споживче кредитування», який набув чинності 10.06.2017. Відповідно до пункту 4 частини першо статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування`до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже , Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Водночас Закон України «Про споживче кредитування`розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першоїстатті 11 Закону України «Про споживче кредитування`після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування`умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Зважаючи на викладене, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладений після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі з подібними правовідносинами № 204/224/21 зроблено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Установлено, що умовами Договору передбачена необхідність внесення «комісійної винагороди». При цьому в Договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг Позикодавця, які пов`язані з отриманням такої комісійної винагороди, як от обслуговуванням і поверненням позики, що надаються позичальнику та за які встановлена щоденна «комісійна винагорода». У постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) Велика Палата Верховного Суду констатувала, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третястатті 55 Закону № 2121-III), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальникз метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Враховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні Договору, то положення Договору щодо обов`язку позичальника щоденно сплачувати «комісійну винагороду» є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 30.11.2023 року в справі № 216/7637/21, від 09.02.2024 року в справі № 337/3703/22, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 року в справі № 204/224/21. Відтак, суд дійшов висновку про неправомірність нарахування комісії, яка згідно із розрахунком заборгованості склала 19610,00 грн. А тому, з урахуванням зазначеного, загальна заявлена до стягнення сума підлягає зменшенню на суму 19610,00 грн. Відтак, позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФК «Гелексі» заборгованість за Договором позики №79526 від 31.05.2019 у розмірі 5071,50 грн, з яких: 5000,00 сума заборгованості за основним зобов`язанням, 71,50 грн сума заборгованості за нарахованими процентами. Судові витрати Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із матеріалів справи вбачається, що вказана позовна заява подана через систему «Електронний суд», та відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачено із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8, що становить 2422,40 грн. Враховуючи, що позов задоволено частково, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 497,75 грн. Частиною 1 ст.133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача на його користь 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі1027,38 грн.

Outcome: partial