Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності у порядку спадкування за законом, посилаючись на наступне. [INFO] помер її рідний брат [PERSON] . До дня смерті він був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживав в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді частки у праві спільної часткової власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі Договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Пахомовською І.Л. від 29 квітня 2003 року за реєстровим № 1077. Інша частка у праві спільної часткової власності зазначеної квартири належала її матері [PERSON] на підставі цього ж Договору міни. Їх право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна було зареєстровано за № 294 в книзі № 4, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 700897 від 04.06.2003 року. За життя [PERSON] не склав заповіту, тож спадкування належного йому майна повинно здійснюватись у порядку спадкування за законом. Ч.2 ст.1223 ЦК України передбачає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. До першої черги спадкоємців за законом після смерті [PERSON] відносились: їх спільна з ним мати [PERSON] (родинні відносини спадкодавця з якою підтверджені свідоцтвом про народження [PERSON] , серія [NUMBER] ), дочка спадкодавця [PERSON] (родинні відносини з якою підтверджені свідоцтвом про народження [PERSON] , серія [NUMBER] та свідоцтвом про одруження між [PERSON] та [PERSON] , серія [NUMBER] ). В передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України, шестимісячний строк з часу відкриття спадщини [PERSON] не звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] , тож є такою, що спадщину не прийняла. На час відкриття спадщини [PERSON] фактично постійно проживав разом із своєю матір`ю [PERSON] в належній їй квартирі по [ADDRESS] , що підтверджується Актом, складеним їхніми сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та затвердженим головою ОСББ «Світанок» Абельмас Т.А. від 07.02.2025 року. Ч.3 ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою реєстрації спадкодавця. Адже, відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зважаючи на це, її мати [PERSON] вважала, що прийняла спадщину після смерті свого сина [PERSON] , але за життя вона не оформлювала свої спадкові права на зазначену частку спадкового майна. 12 травня 2020 року її мати [PERSON] , яка до дня смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , померла. Після смерті матері залишилось спадкове майно у вигляді: частки у праві спільної часткової власності на квартиру, загальною площею 46,8 кв.м., житловою площею 31,4 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі Договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Пахомовською І.Л. від 29 квітня 2003 року за реєстровим № 1077; та частки у праві спільної часткової власності на квартиру, загальною площею 46,8 кв.м., житловою площею 31,4 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , яку мати прийняла у вигляді спадщини після смерті [PERSON] , але на яку за життя не оформила спадкових прав. Ч.5 ст.1268 ЦК України визначає, що, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи позицію даних норм ЦК, прийнята матір`ю спадщина у вигляді частки квартири після смерті її сина також увійшла до складу спадщини після її смерті. За життя мати не склала заповіту. Вона є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті матері. Її родинні відносини з [PERSON] підтверджені її свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , та її свідоцтвом про укладення шлюбу з [PERSON] , серія [NUMBER] . В передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України шестимісячний строк з часу відкриття спадщини після смерті матері, а сааме: 29 травня 2020 року, вона звернулась до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Мігунова С.О. з заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим була відкрита спадкова справа № 19/2020. 31 березня 2021 року приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мігунов С.О. видав їй Свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим № 167, яким було посвідчено її право власності на частку у праві спільної часткової власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка належала матері на підставі Договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Пахомовською І.Л. від 29 квітня 2003 року за реєстровим № 1077. Щодо оформлення частки квартири, яка належала братові, приватний нотаріус Мігунов С.О. пояснив їй, що, у зв`язку з тим, що на час відкриття спадщини після смерті брата [PERSON] , мати не була зареєстрована з ним за однією адресою, нотаріус, посилаючись на Інструкцію про вчинення нотаріальних дій, вважає, що вона не прийняла спадщину після смерті сина. З цієї причини вона змушена була звернутись до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Апалькова Є.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата від 16.06.2021 року, у зв`язку з чим було заведено спадкову справу № 166/2021. У зв`язку з її зверненням до нотаріальної контори після спливу 6-ти місяців з дня смерті спадкодавця, приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Апальков Є.В. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 червня 2021 року відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] та рекомендував для оформлення своїх спадкових прав звернутись до суду. Відповідачем по справі нею зазначено дочку спадкодавця [PERSON] , яка не претендує на спадщину, що залишилась після смерті її батька та не заперечує проти прийняття спадщини саме нею. В судовому порядку їй також необхідно встановити факт постійного проживання її матері [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини після його смерті. Ч.2 ст.315 ЦПК України передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Звертаючись до суду з даним позовом, вона обирає спосіб захисту свого майнового права, визначений п.1 ч.2 ст.16 ЦК України визнання права. За таких обставин звернулась до суду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] на задоволенні позовних вимог наполягала і просила суд позов задовольнити. Додатково суду пояснила, що всі обставини викладені в позові, більше додати їй нічого. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність, проти задоволення позову не заперечувала (а.с.69,71). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вислухавши позивача, свідків, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч.3 ст.293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також інші справи у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1270 ЦК України, спадкоємець повинен протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини прийняти спадщину або відмовитися від її прийняття. Прийняти спадщину можливо або фактичним прийняттям або звернутися до суду. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] помер рідний брат позивачки по справі [PERSON] (а.с.4, 12-14, 16-17). До дня смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживав в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді частки у праві спільної часткової власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі Договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Пахомовською І.Л. від 29 квітня 2003 року за реєстровим № 1077 (а.с.6-7). Інша 1/2 частка у праві спільної часткової власності зазначеної квартири належала матері позивачки [PERSON] на підставі цього ж Договору міни (а.с.6-7). Їх право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна було зареєстровано за № 294 в книзі № 4, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 700897 від 04.06.2003 року (а.с.7). Ч.2 ст.1223 ЦК України передбачає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За життя [PERSON] не склав заповіту, тож спадкування належного йому майна здійснюється у порядку спадкування за законом. До першої черги спадкоємців за законом після смерті [PERSON] відносились: їх спільна з померлим мати [PERSON] (родинні відносини спадкодавця з якою підтверджені свідоцтвом про народження [PERSON] , серія [NUMBER] ) (а.с.12), дочка спадкодавця [PERSON] (родинні відносини з якою підтверджені свідоцтвом про народження [PERSON] , серія [NUMBER] та свідоцтвом про одруження між [PERSON] та [PERSON] , серія [NUMBER] ) (а.с.16-17). В передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України, шестимісячний строк з часу відкриття спадщини [PERSON] не звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] , тому є такою, що спадщину не прийняла. Ч.3 ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою реєстрації спадкодавця. Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. На час відкриття спадщини [PERSON] фактично постійно проживав разом із своєю матір`ю [PERSON] в належній їй квартирі по [ADDRESS] , що підтверджується Актом, складеним сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та затвердженим головою ОСББ «Світанок» Абельмас Т.А. від 07.02.2025 року (а.с.15). Зважаючи на це, [PERSON] вважала, що прийняла спадщину після смерті свого сина [PERSON] , але за життя не оформила своїх спадкових прав на зазначену частку спадкового майна. 12.05.2020 року [PERSON] , яка до дня смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , померла (а.с.8). Після смерті матері позивачки залишилось спадкове майно у вигляді: частки у праві спільної часткової власності на квартиру, загальною площею 46,8 кв.м., житловою площею 31,4 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі Договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Пахомовською І.Л. від 29 квітня 2003 року за реєстровим № 1077; та 1/2 частки у праві спільної часткової власності на квартиру, загальною площею 46,8 кв.м., житловою площею 31,4 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , яку сападкодавиця прийняла у вигляді спадщини після смерті сина [PERSON] , але на яку за життя не оформила спадкових прав (а.с.6-7). За життя мати позивачки не склала заповіту. Позивачка є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті матері. Її родинні відносини з [PERSON] підтверджені свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , та свідоцтвом про укладення шлюбу з [PERSON] , серія [NUMBER] (а.с.13-14). В передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України шестимісячний строк з часу відкриття спадщини після смерті матері, а саме: 29 травня 2020 року, позивачка звернулась до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Мігунова С.О. з заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим була відкрита спадкова справа № 19/2020. 31 березня 2021 року приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мігунов С.О. видав їй Свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим № 167, яким було посвідчено її право власності на частку у праві спільної часткової власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка належала матері на підставі Договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Пахомовською І.Л. від 29 квітня 2003 року за реєстровим № 1077 (а.с.10). Щодо оформлення частки квартири, яка належала братові, приватний нотаріус Мігунов С.О. пояснив позивачці, що, у зв`язку з тим, що на час відкриття спадщини після смерті брата [PERSON] , мати не була зареєстрована з ним за однією адресою, нотаріус, посилаючись на Інструкцію про вчинення нотаріальних дій, вважає, що вона не прийняла спадщину після смерті сина. З цієї причини вона змушена була звернутись до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Апалькова Є.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата від 16.06.2021 року, у зв`язку з чим було заведено спадкову справу № 166/2021. У зв`язку з її зверненням до нотаріальної контори після спливу 6-ти місяців з дня смерті спадкодавця, приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Апальков Є.В. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 червня 2021 року відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] та рекомендував для оформлення своїх спадкових прав звернутись до суду (а.с.18-19). Відповідачем по справі зазначено дочку спадкодавця [PERSON] , яка не претендує на спадщину, що залишилась після смерті її батька та не заперечує проти прийняття спадщини позивачкою (а.с.71). Стаття 1258 ЦК України передбачає, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Викладені в позовній заяві факти підтверджуються не лише документами, наданими позивачем до суду, а й показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні. Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що вона подруга позивачки. Дружать з 1998 року. [PERSON] знає сім`ю подруги, її маму [PERSON] , чоловіка [PERSON] , доньку [PERSON] , сина [PERSON] . В позивачки ще був брат [PERSON] . Батька позивачки не знає. [PERSON] постійно проживала з сином братом [PERSON] . А [PERSON] з сім`єю проживала окремо від них. [PERSON] помер раніше їх мами. До дня смерті він постійно проживав з їх мамою. Інших спадкоємців, крім [PERSON] , немає. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він кращий друг дитинства чоловіка позивачки. [PERSON] знає сім`ю свого друга і його дружини. Маму [PERSON] звали тітка [PERSON] . Батько [PERSON] . Брата звали [PERSON] . [PERSON] з сім`єю жила окремо від матері. А її мама жила зі своїм сином братом [PERSON] . [PERSON] помер раніше своєї матері. На момент його смерті [PERSON] мама проживала разом з ним. А потім померла й мама Галі. Ч.2 ст.315 ЦПК України передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За таких обставин суд вважає, що позивач довела обставини, викладені в позовній заяві, івважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: approved