Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮНІТ КАПІТАЛ" (адреса: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 34, офіс 333) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10.03.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] , за допомогою мережі інтернет, укладено кредитний договір № 174444 на суму 13 334 грн. Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора. Заповненням анкети-заяви позивач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений про всі умови кредитного договору. Зазначено, що відповідно до умов кредитного договору відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 13 334 грн. Згідно умов кредитного договору, грошові кошти в розмірі 13 334 гривень перераховані на його банківську картку № [NUMBER] хх-хххх-6594, що в свою чергу свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця. 16.04.2025 ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» уклали договір факторингу № 16042025 та підписали реєстр прав вимоги № 6 від 03.09.2025, акт приймання-передачі, яким відступлено право вимоги і до відповідача [PERSON] на загальну суму 19 616,70 грн. Оскільки, відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, відсотків, а тому станом на момент подання позовної заяви борг становить 19 616,70 грн з яких: прострочена заборгованість за кредитом 11 810,76 грн., заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом в сумі 5 805,94 грн., 1 500 заборгованість за штрафними санкціями та 500 грн заборгованість по комісії. Дана сума підтверджується випискою з особового рахунку за період з 03.09.2025 по 01.11.2025 року. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 19 616,70 грн., судовий збір в сумі 2 422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 7 000 гривень. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.01.2025 року відкрито провадження по справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, направив до суду заяву в якій просив справу розглянути в його відсутність. Позовні вимоги визначає частково. Просив відмовити у задоволенні заяви про стягнення штрафних санкцій та просив зменшити розмір витрат на правову допомогу, постільки вона є неспівмірною з заявленими позовними вимогами. У зв`язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалася. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Судом установлено, що 10.03.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] , за допомогою мережі інтернет, укладено кредитний договір №174444 на суму 13 334 грн. Відповідно до п. 4 ст. 11 Закону «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом її розміщення в мережі Інтернет, в інших інформаційно-телекомунікаційних системах або шляхом надсилання електронного повідомлення, метою якого є пряме чи опосередковане просування товарів, робіт та послуг або ділової репутації особи, яка провадить господарську або незалежну професійну діяльність. Закон «Про електронну комерцію» прямо передбачає, що оферта може включати всі необхідні умови шляхом перенаправлення споживача до іншого електронного документа. Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою персонального електронного підпису 4c46f202. Відповідно до п. 5.1 -5.7. Кредитного договору, визначається, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису, позичальник використовує як електронний підпис одноразовий ідентифікатор, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Відповідно до п.2.1договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит в розмірі 13 334 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. Відразу після вчинених дій відповідача, відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 13 334 гривень які перераховані на банківську картку № [NUMBER] хх-хххх-6594, що в свою чергу свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця. Відповідач використовував наданий кредит, однак своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом відповідно до умов договору не повернув. Загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за кредитним договором №174444 від 10.03.2025 становить 19 616,70 грн з яких: прострочена заборгованість за кредитом 11 810,76 грн., заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом в сумі 5 805,94 грн., 1 500 заборгованість за штрафними санкціями та 500 грн заборгованість по комісії. 16.04.2025 ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» уклали договір факторингу № 16042025 та підписали реєстр прав вимоги № 6 від 03.09.2025, акт приймання-передачі, яким відступлено право вимоги і до відповідача [PERSON] на загальну суму 19 616,70 грн. Таким чином, відповідач порушив зобов`язання, визначене в Кредитному договорі, що відповідно ст. 611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановлені Кредитним договором або законом. Згідно ст.ст.525,526,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, після укладення вказаних вище договорів факторингу у спірних правовідносинах змінився кредитор і позивач ТОВ "Юніт Капітал" набув право вимоги до відповідача. Судом установлено що відповідач, не повністю здійснював погашення кредиту та відсотків, не погасив заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі ні первісному кредитору, ні позивачу. Враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, оскільки позивачем підтверджено факт укладення відповідачем кредитного договору, отримання ним кредитних коштів у розмірі 13 334,00 грн, а також порядок і розмір нарахування заборгованості за тілом кредиту, який не сплачено боржником в обумовлені строки, в свою чергу відповідачем не спростовано розмір використаних кредитних коштів та заявленого позивачем розміру заборгованості за тілом кредиту, суд дійшов висновку, що у цій частині позов підлягає задоволенню та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача ТОВ "Юніт Капітал" заборгованість за тілом кредиту у розмірі 11 810,76 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування кредитом у розмірі 5 805,94 грн, то суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з статті 1048 ЦК України проценти сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за користування кредитом (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Як установлено судом, строк кредитування був погоджений сторонами та становив за договором №174444 від 10.03.2025 - 84 дні. Із наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості, наданого позивачем ТОВ "Юніт Капітал" вбачається, що відсотки нараховані по 02.06.2025 року, в межах строку дії договору. Відтак, наданий позивачем витяг з Реєстру боржників до договору факторингу може вважатися належним доказом наявності заявленого позивачем розміру заборгованості по відсотках за користування кредитом. Враховуючи вказане вище у сукупності, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення відсотків за користування кредитом підлягає задоволенню та вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ "Юніт Капітал" заборгованість за кредитним договором № 174444 від 10.03.2025 у вигляді відсотків за користування кредитом у розмірі 5 805,94 грн. Також підлягають до задоволення вимоги позивача в частині стягнення комісії в сумі 500 грн, що відповідає вимогам договору та чинному законодавству. Позивач в позовній заяві зазначав про заборгованість відповідача за штрафними санкціями в сумі 1 500 грн., проте в прохальній частині позову дану суму не зазначає. За таких обставин позов слід задовольнити. Щодо розподілу судових витрат у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов `язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати (зокрема, витрати на професійну правничу допомогу), пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи убачається, що позивачем ТОВ "Юніт Капітал" було сплачено через Електронний суд за подання позову до суду судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору 2 422,40 грн. Позивачем, на виконання вимог ст.137 ЦПК України заявлено вимогу про стягнення з відповідача користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. У відповідності до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до частини 2 та 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Суд виходить з того, що виконання адвокатом вказаних робіт за договорами про надання правничої допомоги здійснювалось для забезпечення ефективного здійснення процесуальних прав відповідача. Згідно із п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Таким чином, суд вважає, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V). У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження). Проаналізувавши договір про надання правничої допомоги адвокатом № 10/09/25-02 від 10.09.2025, додаткову угоду, акт прийому-передачі виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги, ураховуючи незначну складність справи та її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, ураховуючи однорідність поданих позивачем позовів до суду згідно наданого договору, ціну позову, суд вважає, що до стягнення підлягає сума витрат на правничу допомогу частково. Суд визнає доведеним понесення позивачем витрат на правничу допомогу згідно Договору про надання правничої допомоги, а саме на суму 2 000,00 грн., що є реальною сумою гонорару адвоката, яка підлягає відшкодуванню відповідачем щодо задоволених вимог позивача.

Outcome: approved