Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

У грудні 2025 року [PERSON] звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2025, вказану справу розподілено судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Анапріюк С.П. Звертаючись до суду з цим позовом в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 11 квітня 2024 року. Від цього шлюбу сторони дітей не мають. Підставою для розірвання шлюбу вказує ту обставину, що спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати почуттів один до одного. Зазначає, що на теперішній час шлюб існує лише юридично, оскільки сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбні стосунки. Крім того, повідомляє, що наразі у нього склались нові стосунки з іншою жінкою, яка його розуміє та підтримує. Відновити шлюбні відносини з відповідачкою він не має намірів, строк на примирення просить не надавати. Позивач зазначає, що подальше спільне життя і збереження сім`ї неможливе та буде суперечити його інтересам, негативно вплине на його психологічний стан та позбавить його права на повторний шлюб і створення повноцінної сім`ї. У зв`язку з цим просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем. Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 29 грудня 2025 року відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Учасникам справи надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, якою відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Копія ухвали про відкриття провадження у справі надіслана відповідачу за адресою її реєстрації. Водночас, відповідач ухвалу судді від 29 грудня 2025 року про відкриття провадження не отримала, оскільки надіслана судом на її адресу кореспонденція повернулася до суду без вручення з відміткою уповноваженого працівника Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідач заяву із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву до суду не подала. Позивач до ухвалення судом рішення у цій справі не подав заяву про відмову від позову. Згідно з п. 2 ч. 7, п. 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається належно повідомленим про розгляд справи судом. Аналогічний висновок висловив Верховний Суд у постанові від 10.05.2023 року у справі № 755/17944/18, у постановах від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19, 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б, а також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17. Суд створив учасникам справи належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, а також надав сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України. Також суд враховує практику Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи. Зважаючи на те, що суд вжив усі необхідні передбачені процесуальним законодавством заходи щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, у встановлений судом строк відповідач не подав до суду заяву із запереченнями щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмовий відзив на позов, суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до правил частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України. Оскільки справа призначена судом до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, тому для її розгляду відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться. Дослідивши наявні у справі докази та з`ясувавши обставини справи, суд установив таке. Позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 11 квітня 2024 року, актовий запис №340. Вказана обставина підтверджується відомостями свідоцтва про одруження (а.с. 3). Також суд встановив, що шлюб між сторонами у справі носить формальний характер, сім`я розпалася, сторони не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільне господарство, подальше спільне життя суперечить інтересам подружжя. Нормативно-правове обґрунтування. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України, обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається на осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Висновки суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд дійшов до таких висновків. Оскільки суд встановив, що сторони не підтримують шлюбні стосунки, позивач заперечує проти подальшого збереження шлюбу, беручи до уваги те, що сім`я в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України фактично припинила своє існування, суд приходить до висновку про те, що подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, а тому наявні правові підстави для розірвання шлюбу та задоволення позову. Згідно із частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved