Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Представник ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» - Столітній М.М., за допомогою підсистеми «Електронний Суд», 17.12.2025 звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 21050 грн 00 коп. та понесені судові витрати. У позовній заяві вказано, що 14.02.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено електронний договір №4380209 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. На підставі вказаного договору відповідачу було надано кредит в сумі 2000 грн, строком на 360 днів, з 14.02.2024 по 08.02.2025, з періодичністю сплати платежів за процентами кожні 30 днів, стандартна процентна ставка 2,5% в день. Кредитні кошти було перераховано на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 25.10.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та позивачем було укладено Договір факторингу № 25/10/2024, відповідно до якого позивачу перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором у розмірі 15750 грн з яких: заборгованість з тіла кредиту - 2000 грн, заборгованість за процентами 12750 грн, штрафні санкції 1000 грн. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача за Договором № 4380209 від 14.02.2024 року загальною сумою 21050 грн, яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 2000 грн, нарахованих процентів первісним кредитором - 12750 грн, нарахованих процентів ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за 106 календарних днів - 5300 грн, штрафні санкції 1000 грн. За викладених обставин позивач вимушений звернутись до суду з даною позовною заявою за захистом своїх порушених прав. Ухвалою від 19.12.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 15 год. 30 хв. 15.01.2026 у приміщенні суду. Витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки [NUMBER] [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), а також підтвердження факту зарахування коштів 14.02.2024 на дану платіжну картку банком-емітентом якої є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у сумі 2000 грн., за ініціативою ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 42753492) через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «ПЕЙТЕК». 14.01.2026 року на виконання ухвали суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла запитувана інформація. (а.с.86). Ухвалою суду від 15.01.2026 для здійснення повторного виклику відповідача відкладено розгляд справи та призначено судове засідання на 13 год. 15 хв. 16.02.2026. В судове засідання представник позивача не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просить розгляд справи здійснювати за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення в даній справі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив таке. 14.02.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір №4380209 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до даного договору Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Тип кредиту кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 2 000,00 гривень. Строк кредитування 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Стандартна процента ставка становить 2,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту. Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит: штрафи - у розмірі 25% від суми невиконаного та/або неналежного виконання зобов`язання на кожен 7-й день кожного факту такого невиконання та/або неналежного виконання. Відповідач підписав даний договір електронним підписом 76226 та паспорт споживчого кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором 80880 (а.с.22-27, 29-30). Відповідно до листа ТОВ «Пейтек Україна» вих. №20241101-3241 від 01.11.2024 про перерахування суми кредиту, грошові кошти за договором перераховані на картковий рахунок [NUMBER] в сумі 2000,00 грн(а.с.18). Крім того, 14.01.2026 на виконання ухвали від 19.12.2025 року від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла інформація про те, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку здійснено переказ коштів 14.02.2024 на суму 2000,00 грн (а.с.86). У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, відповідно до наданого представником позивача розрахунку, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» за договором №4380209 від 14.02.2024 станом на 25.10.2024 становить 15750 грн, яка складається з: 2000 грн тіло кредита; 12750 грн проценти за користування; 1000 грн штрафні санкції (а.с.33-35). 25.10.2024 між ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» укладено Договір факторингу № 25/10/2024, за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною Договору. (а.с.42-46). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 25/10/2024 від 25.10.2024 ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором №4380209 в сумі 15750,00 грн, з яких: за основною сумою боргу 2000,00 грн; за відсотками 12750,00 грн; за пенею, штрафами 1000,00 грн(а.с.16-17). Відповідно до рішення № 251124/1 від 25.11.2024 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» змінено найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» на нове найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (а.с.72). З наданого позивачем розрахунку ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за договором №4380209 про надання споживчого кредиту від 14.02.2024 за 106 календарних днів (26.10.2024-08.02.2025) сума нарахованих процентів за користування грошовими коштами становить 5300,00 грн (а.с.36-37). Доказів на спростування факту укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів відповідачем не надано. Даних про погашення відповідачем заборгованості за договором матеріали справи не містять. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Договір, укладений в електронній формі є таким, що укладений в письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 №127/33824/19. Висновки стосовно правомірності укладення сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, зокрема, Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі №234/7159/20. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з частиною 2 статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно з статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). З досліджених доказів по справі судом встановлено, що позивач правомірно набув права вимоги за договором №4380209 про надання споживчого кредиту від 14.02.2024, боржником за якими є відповідач. Враховуючи, що на момент розгляду справи строк повернення кредиту настав, відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань, взятих за договором №4380209 про надання споживчого кредиту від 14.02.2024, суд приходить до висновку про стягнення з нього на користь позивача заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 2000,00 грн, тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню. Щодо нарахування відсотків за договором, то суд дійшов таких висновків. Згідно з п.11 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про споживче кредитування" (далі - Закон № 1734-VIII) споживчий кредит (кредит) - це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно п. 2.4 договору його предметом є кредит. Пунктом 1.12 договору визначено, що кредит грошові кошти в національній валюті України (гривні), що надаються товариством позичальнику на споживчі цілі на умовах зворотності, строковості та платності. Отже до вказаних правовідносин застосовуються вимоги Закону № 1734-VIII, яким визначаються загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом №3498-IX від 22.11.2023. Закон України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023. Згідно з частиною п`ятою статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Враховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24.12.2023, а кредитний договір було укладено 14.02.2024, тобто після набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Пункт 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» визначає, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Частина 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначає, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Відтак до кредитних договорів, що укладені після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» підлягає застосуванню такий розмір денної процентної ставки: протягом перших 120 днів (з 24.12.2023 по 21.04.2024)- 2,5 %; протягом наступних 120 днів (з 22.04.2024 по 19.08.2024)- 1,5 %, починаючи з 20.08.2024 1%. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що, починаючи з дати 14.02.2024 до 08.02.2025 дня відповідачу нараховувалися проценти за користування кредитом процентною ставкою 2,5% за кожен день. Суд констатує, що договір №4380209 про надання споживчого кредиту укладено 14.02.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення стандартної денної процентної ставки на рівні 2,5 %, яка застосовується протягом усього строку договору (360 днів), є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З врахуванням викладеного, суд вважає, що розмір процентів за користування кредитом, визначений позивачем до стягнення, не відповідає розміру, визначеному Законом України «Про споживче кредитування», та наявні підстави для здійснення відповідного перерахунку з урахуванням п.17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування». Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом підлягають частковому задоволенню, з розрахунку диференційованого розміру денної процентної ставки: 2000,00 грн х 2,5 % х 68 дні (за період з 14.02.2024 до 21.04.2024) = 3400,00 грн; 2000,00 грн х 1,5 % х 120 дні (за період з 22.04.2024 по 19.08.2024) = 3600,00 грн; 2000,00 грн х 1,0 % х 172 днів (за період з 20.08.2024 до 07.02.2025) = 3440,00 грн, а всього 10440,00 грн. З огляду на викладене з відповідача на користь позивача за договором №4380209 про надання споживчого кредиту від 14.02.2024 підлягає стягненню 2000 грн 00 коп. - заборгованості за основною сумою боргу та 10440 грн 00 коп. - заборгованість за відсотками, а в загальній сумі 12440 грн 00 коп. Водночас суд доходить висновку про безпідставність вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього заборгованості за штрафними санкціями (пенею, штрафами), з огляду на таке. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово продовжувався, який триває донині. Позивачем (первісним кредитором) нараховано штрафні санкції (пеня, штраф) в розмірі 1000 грн 00 коп., що суперечить наведеним положенням пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафних санкцій в розмірі 1000 грн 00 коп. є необґрунтованими з вищевказаних підстав і задоволенню не підлягають. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн згідно платіжної інструкції №7875 від 04.12.2025 (а.с.1). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог на 59,1 %, виходячи із змісту вище зазначеної норми, з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1431 грн 64 коп. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача суми витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При зверненні з позовом у позовній заяві ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» було зазначено про наявність судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн 00 коп. Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 139 ЦПК України). Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такої правової позиції щодо застосування норм права дотримується Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAlliance Limited» проти України» (п. 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Отже, підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано суду наступні докази. Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу надано: договір про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024, заявку №13037 від 05.11.2025 на виконання доручення до договору №10/12-2024 від 10.12.2024, акт №13037 від 04.12.2025 прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) згідно договору №10/12-2024 від 10.12.2024, та рахунок на оплату №13037-04/12-2025 від 04.12.2025, згідно з якими вартість правової допомоги становить 10000,00 грн (а.с.20, 32, 38, 54-55). Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з принципів співмірності, розумності судових витрат та враховує характер правовідносин, обсяг наданих адвокатом послуг позивачу, складність справи, яка визнана судом як незначної складності та розглядалась у спрощеному провадженні з викликом сторін, необхідність процесуальних дій сторони, реальність наданих адвокатських послуг, подання заяви про розгляд справи без участі представника позивача, та дійшов висновку що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн, який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку. Можливість суду за власною ініціативою здійснювати розподіл судових витрат із врахуванням зазначених вище та інших критеріїв підтверджується судовою практикою суду касаційної інстанції, що випливає, зокрема, із постанов Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц), від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц, від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20, від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19, від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц, від 17.04.2024 у справі № 756/6927/20.

Outcome: approved