Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж (далі - Позивач) звернулося з позовом до [PERSON] (далі Відповідач, [PERSON] ), про стягнення заборгованості за надані послуги в сумі 44541,72 грн та сплачений судовий збір в розмірі 3028,00 грн. В якості правових підстав позову зазначає неналежне виконання Відповідачами зобов`язань з оплати зазначених послуг та норми статей 526, 625, 629 Цивільного кодексу України. Ухвалою від 26.11.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням Сторін. У судове засідання Сторони не з`явилися. Представник Позивача просить провести розгляд справи без Позивача та його представника, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав. 17.02.2026 суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що Відповідач зареєстрований у встановленому законом порядку за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем послуг з постачання теплової енергії, які надає Позивач. За вказаною адресою відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . З розрахунку заборгованості встановлюється, що Відповідач не сплачує за послуги, які надає Позивач, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за період з жовтня 2018 року по березень 2025 року у розмірі 44541,72 грн. Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. За правилами пункту 1, 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною першою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє позивача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2019 по справі № 490/11619/15-ц та узгоджується з правовим позиція викладеними раніше в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною першою статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно із статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про доведеність Позивачем викладених в позові обставин належними, достовірними та допустимими доказами, які в своїй сукупності достатні для задоволення позовних вимог. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на Відповідача.

Outcome: approved