Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

24 грудня 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом про стягнення заборгованості за кредитними договорами з [PERSON] . Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 28 січня 2025 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (далі ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ») та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії (Надійний) № 8264277, у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, який було підписано електронним підписом позичальниці, відтвореним шляхом використання останньою одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер її мобільного телефону. Відповідно до умов договору ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» надало відповідачці кредит у розмірі 8000 грн. строком на 360 днів, розмір першого обов`язкового платежу 3660 грн., під 0,95 % на день, 3194,73 % річних, комісією 17,25 % від суми позики, що становить 1380 грн. 27 березня 2025 року між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 27/03/25, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників № 7 від 26 червня 2025 року до договору факторингу № 27/03/25 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] в сумі 32296 грн., з яких: 8000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 6916 грн. сума заборгованості за відсотками, 16000 грн. неустойка, 1380 грн. комісія за надання кредиту. Разом з тим, відповідачка, всупереч умов договору, не здійснила погашення існуючої заборгованості ні на рахунок ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунок попереднього кредитора, в зв`язку з чим має непогашену заборгованість за вказаним договором в розмірі 32296 грн. Крім того, 22 вересня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» (далі ТОВ «ФК «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ») та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит (індивідуальна частина) № 1606790, у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, який було підписано електронним підписом позичальниці, відтвореним шляхом використання останньою одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер її мобільного телефону. Відповідно до умов договору ТОВ «ФК «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» надало відповідачці кредит у розмірі 6000 грн. під 0,94 % на день, 2393,05 % річних, комісією 15 % від суми позики, що становить 900 грн., строком на 345 дні. 27 серпня 2025 року між ТОВ «ФК «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 27082025, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «ФК «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 27082025 від 27 серпня 2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] в сумі 20700 грн., з яких: 6000 грн. сума заборгованості за основним зобов`язанням, 8400 грн. заборгованість по комісії за обслуговування кредиту, 6300 грн. сума заборгованості за неустойкою штраф, пеня). Разом з тим, відповідачка, всупереч умов договору, не здійснила погашення існуючої заборгованості ні на рахунок ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунок попереднього кредитора, в зв`язку з чим має непогашену заборгованість за вказаним договором в розмірі 20700 грн. Посилаючись на викладене, а також, на те, що ТОВ «ФК «ЄАПВ» набуло право грошової вимоги до відповідачки за вказаними вище договорами в розмірах 32296 грн. та 20700 грн., а всього на загальну суму 52996 грн., позивач просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. Учасники справи в судове засідання не з`явилися про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача просив розгляд справи здійснювати за його відсутності та у випадку неявки відповідачки в судове засідання ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що ним було зазначено в позовній заяві. Відповідачка, в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій крім того, зазначила, що позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення тіла кредиту та відсотків, щодо стягнення неустойки та пені заперечує. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд дійшов такого. Судом встановлено, що 28 січня 2025 року між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії (Надійний) № 8264277, у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, який було підписано електронним підписом позичальниці, відтвореним шляхом використання останньою одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер її мобільного телефону. Відповідно до умов договору ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» надало відповідачці кредит у розмірі 8000 грн. строком на 360 днів, розмір першого обов`язкового платежу 3660 грн., під 0,95 % на день, 3194,73 % річних, комісією 17,25 % від суми позики, що становить 1380 грн., а остання зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором (а.с. 7-14). З листа ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС» від 26 листопада 2025 року № КД-000089811/ТНПП вбачається, що згідно з транзакцією № 836d52c5-4d88-421c-8b3f-e11e98e957cf від 28 січня 2025 року на номер картки [NUMBER] було зараховано кошти в сумі 8000 грн., отримувач [PERSON] (а.с. 15). Згідно з розрахунком заборгованості за договором кредитної лінії (Надійний) № 8264277 від 28 січня 2025 року, заборгованість [PERSON] становить 32296 грн., з яких: 8000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 6916 грн. сума заборгованості за відсотками, 16000 грн. неустойка, 1380 грн. комісія за надання кредиту (а.с. 22-23). 27 березня 2025 року між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 27/03/25, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників № 7 від 26 червня 2025 року до договору факторингу № 27/03/25 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] в сумі 32296 грн. (а.с. 16-21). Крім того, судом також встановлено, що 22 вересня 2024 року між ТОВ «ФК «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит (індивідуальна частина) № 1606790, у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, який було підписано електронним підписом позичальниці, відтвореним шляхом використання останньою одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер її мобільного телефону. Відповідно до умов договору ТОВ «ФК «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» надало відповідачці кредит у розмірі 6000 грн. під 0,94 % на день, 2393,05 % річних, комісією 15 % від суми позики, що становить 900 грн., строком на 345 дні, а остання зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором (а.с. 30-41). На підставі укладеного договору № 1606790 відповідачка [PERSON] отримала кредит у розмірі 6000 грн. який був перерахований на її рахунок, що підтверджується копією платіжного доручення 38252395 від 22 вересня 2022 року (а.с. 42). Згідно з розрахунком заборгованості за договором про споживчий кредит (індивідуальна частина) № 1606790 від 22 вересня 2022 року, заборгованість [PERSON] становить 20700 грн., з яких: 6000 грн. сума заборгованості за основним зобов`язанням, 8400 грн заборгованість по комісії за обслуговування кредиту, 6300 грн. сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня) (а.с. 44). 27 серпня 2025 року між ТОВ «ФК «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 27082025, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «ФК «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 27082025 від 27 серпня 2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] в сумі 20700 грн. (а.с. 46-50). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Згідно зі ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положеннями ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 652 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно піддягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, враховуючи, що позивач довів належними та допустимим доказами наявність в нього права вимоги до відповідачки в обсязі заявлених вимог щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу, відсотками та комісією, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову про стягнення з відповідачки сум заборгованості по кредитним договорам за основною сумою боргу, відсотками та комісіями. Разом з тим, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за неустойкою за договором кредитної лінії (Надійний) № 8264277 від 28 січня 2025 року в розмірі 16000 грн. та неустойкою (штраф, пеня) за договором про споживчий кредит (індивідуальна частина) № 1606790 від 22 вересня 2024 року в розмірі 6300 грн., задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до Закону України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав законної сили 24 грудня 2023 року, виключено пункт 6-1 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» щодо звільнення позичальників на період воєнного стану в Україні від сплати неустойки (штрафів, пені) за прострочення виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит. На підставі внесених змін, за договорами, укладеними з 24 січня 2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Разом з тим, пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Станом на час виникнення спірних правовідносин ще не набув чинності Закон про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо приведення у відповідність до Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, на день нарахування неустойки чинним був пункт 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику). У постанові від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням кодексу не може бути усунено шляхом застосування правила, за яким із прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним раніше. Кодекс є основним актом цивільного законодавства, тому будь-які зміни в регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого кодексом. Суб`єкт законодавчої ініціативи зобов`язаний разом із законопроеєктом про інакше регулювання цивільних відносин подати проєкт про внесення відповідних змін до ЦК. Якщо ж ЦК не змінився, колізійний принцип lex posterior derogat priori, за яким пізніший закон скасовує попередній, не застосовується. Норма ЦК превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акту, який має юридичну силу закону України. Спеціальні норми закону можуть містити уточнювальні положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України. Якщо Цивільний кодекс України та інший нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону України, містять однопредметні норми, що мають різний зміст, то пріоритетними є норми Цивільного кодексу України. Враховуючи те, що договори між сторонами укладено 22 вересня 2024 року та 28 січня 2025 року, тобто під час дії воєнного стану в Україні, який триває дотепер, і на час виникнення спірних правовідносин чинним був пункт 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язання за договором, і ця норма ЦК України є пріоритетною та превалює над нормою Закону України «Про споживче кредитування», суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідачки неустойки (штраф, пеня) в загальному у розмірі 22300 грн., що нараховані за вказаними вище договорами. Враховуючи викладене, цивільний позов підлягає частковому задоволенню та з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитними договорами в загальному розмірі 30696 грн. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, виходячи з принципу пропорційності відшкодування судових витрат до задоволених вимог, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1753 грн. 86 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial