Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

Представник позивача Дідух Є.О. через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 31.01.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] було укладено електронний кредитний договір №2885538 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, на підставі якого відповідачу надано грошові кошти в розмірі 5000,00 грн., строком на 1142 днів з 31.01.2022 року по 18.03.2025 року, а пільговий строк 30 днів погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 0,01% у день, проте позичальником не виконано зазначених у договорі умов і до нього як результат застосовано повну ставку кредитування у розмірі 1,99% у день. Кредит надано у безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача. 25.11.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські Фінансові Операції», було укладено договір факторингу №25/11/2024, у відповідності до якого первісний кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідача коштів, право на одержання яких належить первісному кредитору, у тому числі і за кредитним договором №2885538. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 35937,38 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) у розмірі 4999,78,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами первісним кредитором у розмірі 19794,09 грн., заборгованість за процентами нарахованими ТОВ «Українські Фінансові Операції» у розмірі 11143,51 грн. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 35937, 38 грн., суму сплаченого судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн., також просить здійснити нарахування інфляційних витрат і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, органу (особі), що буде здійснювати примусове виконання винесеного судом рішення. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але в позовній заяві просить розглядати справу за його відсутності, не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належними чином. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що 31.01.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] в електронному вигляді був укладений договір №2885538 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписано аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. За умовами договору відповідач отримав суму кредиту в розмірі 5000,00 грн., строком на 360 днів з 31.01.2022 року по 26.01.2023 року, шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача. Сторони погодили розмір процентної ставки за користування кредитом: стандартна процентна ставка 1,99% в день в межах всього строку кредитування, 29653,85% річних, знижена процентна ставка 0,01% в день, 6961,93% річних, застосовується на умовах, визначених п. 1.4.2 Договору. Також відповідачем було підписано паспорт кредиту та узгоджено графіки платежів, додаток №1 до Договору. З листа ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 01.09.2025 року, вбачається, що 31.01.2022 року на платіжну картку відповідача № [NUMBER] було перераховано кошти від ТОВ «Лінеура Україна» в сумі 5000,00 грн., транзакція №1058033172. Також, з листа АТ КБ «Приватбанк» від 28.01.2026 року вбачається, що 31.01.2022 року на картку [PERSON] № [NUMBER] було здійснено зарахування коштів у сумі 5000,00 грн. 29.01.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] в електронному вигляді було підписано додатковий договір до договору №2885538 від 31.01.2022 року. Згідно з п. 1.3 додаткового договору, строк кредитування було збільшено до 751 днів. Також було підписано паспорт кредиту та узгоджено графіки платежів. Крім того, 30.01.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] в електронному вигляді було підписано додатковий договір до договору №2885538 від 31.01.2022 року. Згідно з п. 1.3 додаткового договору, строк кредитування було збільшено до 1142 днів, тобто дію кредитного договору було подовжено до 18.03.2025 року. Також було підписано паспорт кредиту та узгоджено графіки платежів. Як вбачається з розрахунку заборгованості первісного кредитора за кредитним договором №2885538 від 31.01.2022 року [PERSON] належним чином не виконував своїх зобов`язань за вказаним договором, унаслідок чого у нього утворилася заборгованість, яка станом на 25.11.2024 року становить 24793,87 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) у розмірі 4999,78 грн., заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення прав вимоги у розмірі 19794,09 грн. 25.11.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські Фінансові Операції», було укладено договір факторингу №25/11/2024, у відповідності до якого первісний кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідача коштів, право на одержання яких належить первісному кредитору, у тому числі і за кредитним договором №2885538. Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «Українські Фінансові Операції» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2885538 від 31.01.2022 року в сумі 24793,87 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) у розмірі 4999,78 грн., заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення прав вимоги у розмірі 19794,09 грн. Станом на дату укладання договору факторингу від 25.11.2024 року №25/11/2024, строк дії Договору № 2885538 від 31.01.2022 року не закінчився. А тому, в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Українські Фінансові Операції» з дати факторингу 26.11.2024 року донараховано відсотки за (112 календарних днів). Як вбачається з розрахунку заборгованості ТОВ «Українські Фінансові Операції» за кредитним договором №2885538 від 31.01.2022 року [PERSON] належним чином не виконував своїх зобов`язань за вказаним договором, унаслідок чого у нього утворилася заборгованість, яка станом на 17.03.2025 року становить 35937,38 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) у розмірі 4999,78,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами первісним кредитором у розмірі 19794,09 грн., заборгованість за процентами нарахованими ТОВ «Українські Фінансові Операції» у розмірі 11143,51 грн. Таким чином, відповідач кредитні кошти використав, але своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом не виконує. Факт наявності заборгованості за кредитним договором у встановленому законом порядку ніким не спростовано. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1ст.512 ЦК України Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII). За змістом статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, відповідач умови кредитного договору №2885538 від 31.01.2022 року своєчасно і в повному обсязі не виконував, кредит не сплачував. Таким чином, відповідачем були порушені вимоги ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, умов Договору і виникла заборгованість, загальна сума якої складає 35937,38 грн. Щодо здійснення нарахування інфляційних витрат і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, органом (особою), що буде здійснювати примусове виконання винесеного судом рішення. Згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації протии України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. У подальшому, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, та він діє по теперішній час. Отже, у період дії в Україні воєнного стану позичальник звільняється від сплати інфляційних витрат і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Окрім того, суд враховує, що позивач зверається до суду з вимогами на майбутнє до ограну (особи), що буде здійснювати примусове виконання винесеного судом рішення на майбутнє щодо здійснення нарахування інфляційних витрат і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку4, що дані вимоги не підлягають задоволенню. Щодо стягнення витрат на правову допомогу суд приходить до наступного. 01.08.2024 року між ТОВ «Українські Фінансові Операції» та адвокатом Дідухом Є.О. укладено договір №01/08/2024-А про надання правової допомоги. Згідно з актом прийому-передачі виконаних робіт №2885538 від 20.07.2025 року, розмір гонорару за надання клієнту адвокатом правової допомоги складає 10000,00 грн. Відповідач не довів суду неспівмірність витрат на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн. В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 у справі №922/1964/21 викладена правова позиція, в якій зазначено, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Така правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 13 січня 2021 по справі № 596/2305/18. На підставі викладеного, розглядаючи справу в межах позовних вимог, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит №2885538 від 31.01.2022 року, станом на 17.03.2025 року у розмірі 35937,38 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) у розмірі 4999,78,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами первісним кредитором у розмірі 19794,09 грн., заборгованість за процентами нарахованими ТОВ «Українські Фінансові Операції» у розмірі 11143,51 грн. Відмовити з задоволенні позовних вимог ТОВ «Українські Фінансові Операції» щодо здійснення нарахування інфляційних витрат і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, органом (особою), що буде здійснювати примусове виконання винесеного судом рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Outcome: partial