Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення нарахованої та невиплаченої заробітної плати, стягнення оплати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, в якому вказав, що 16.05.2023 року на підставі Наказу №88к/тр від 15.05.2023 року був прийнятий на роботу на посаду водія на підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп". 11.02.2025 року, на підставі Наказу №258/к/тр, був звільнений з посади на підставі ст.38 КЗПП України, за власним бажанням. На день звільнення, за період його роботи, відповідачем не було проведено з ним розрахунків в повному обсязі, а саме: Щодо нарахованої та невиплаченої заробітної плати: Відповідно до Форми ОК-5, нарахована йому заробітна плата відповідачем код ЄДРПОУ 40445002 в наступних місяцях складає: Квітень 2024 року - 25877,16 гривні, Травень 2024 року - 16430,49 гривні, Червень 2024 року - 22635,97 гривень, Липень 2024 року - 15169,21 гривень, Серпень 2024 року - 26781,48 гривень, Вересень 2024 року - 20826,96 гривень, Жовтень 2024 року - 8000,00 гривень, Листопад 2024 року - 8202,95 гривень, Грудень 2024 року - 8991,60 гривень, Січень 2025 року - --------- (в даному місяці працював, однак відповідач не провів нарахування взагалі), тому в даному місяці - 8000,00 гривень - мінімальна заробітна плата, Лютий 2025 року - 14838,38 гривень. Всього: 175754,20 гривні. Відповідно до банківської роздруківки йому було виплачено: Примітка (25.04.2024 року кошти в сумі 34000.00 гривень), дані кошти були виплачені по заборгованості за попередні місяці до 01.04.2024 року). Квітень 2024 року ------------------------ Травень 2024 року - ----------------------- Червень 2024 року - ------------------------ Липень 2024 року - 15000.00 гривень, Серпень 2024 року - 8000.00 гривень, Вересень 2024 року - 5000.00 гривень, Жовтень 2024 року - 12652,59 гривень. Всього: 40652.59 гривень. Тому, 175754.20 гривні - 40652.59 гривень = 135101.61 гривень (нарахована та не виплачена заробітна плата). Щодо розрахунку середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Розрахунок середньоденного заробітку за час затримку розрахунку: Кількість робочих днів за два повних місця роботи перед звільненням: Листопад 2024 року - 21 (кількість робочих днів), Грудень 2024 року - 23 (кількість робочих днів). Всього: 44 робочих дня. Листопад 2024 року - 8202.95 гривень (нарахована заробітна плата за повний місяць). Грудень 2024 року - 8691.60 гривень (нарахована заробітна плата за повний місяць). Всього: 16894.55 гривень. Тому: 16894.55 гривень: 44 = 384.00 гривень (заробітна плата за 1 день). Період затримки (робочих дня) складає з 11.02.2025 року по 13.10.2025 року - 174 дні. 174 * 384.00 гривень = 66816.00 гривень (сума заборгованості за час затримки виплати заробітної плати). Також, внаслідок неправомірних дій відповідача, в частині невиплати йому заробітної плати в повному обсязі в день звільнення, йому нанесено моральної шкоди, яку оцінює в розмірі 20000.00 гривень. У зв`язку із вчиненням відповідачем протиправних дій, які полягають у незаконній невиплаті заробітної плати та невиплати її систематично в період роботи, йому завдано моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України, ст.237-1 КЗпПУ та яка полягає в наступному: - він належним чином виконував покладені на нього обов`язки, розраховував на заробітну плату, яка необхідна йому для свого забезпечення (харчування, сплата комунальних послуг, лікування, забезпечення своєї сім`ї), забезпечення неповнолітніх дітей необхідним. Внаслідок протиправних дій відповідача, він в повній мірі цього зробити не зміг. - він неодноразово телефонував до бухгалтерії відповідача, щодо погашення заборгованості. Однак, всі його законні вимоги залишились без задоволення. - у спричиненні йому тяжкого психологічного удару у момент коли з ним не провели розрахунок в повному обсязі. - в переживаннях з приводу розуміння цілковитої незаконності дій відповідача та використання ним свого домінуючого положення. - у нехтуванні відповідачем його законних прав на заробітну плату. З моменту виникнення такого протиправного ставлення відповідача до нього, він гостро відчуває постійний психологічний дискомфорт. Необгрунтоване непроведення з ним розрахунків по заробітній платі в повному обсязі в день звільнення, принизило його, призвело до моральних страждань та інших негативних наслідків морального характеру. Порушення його трудових прав, завдало йому душевних страждань, він постійно знаходиться в пригніченому стані, втратив спокій та гарне самопочуття. Ситуація, що мала місце щодо нього, призводить до його роздратованості, а відповідно погіршує його відносини з оточуючими людьми, його близькими та рідними. Поновлення його прав, вимагає від нього додаткових, раніше не передбачуваних зусиль по організації свого життя, звернення до адвоката суду та ін. Тому загальний розмір позовних вимог складає: 135101.61 гривень +66816.00 гривень + 20000.00 гривень = 221917.61 гривень. Зважаючи на викладене, позивач вимушений звернутись до суду за захистом порушених своїх прав. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 135101,61 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 66816,00 грн., моральну шкоду в сумі 20000,00 грн., сплачений судовий збір в сумі 1211,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач належним чином повідомлявся про судовий розгляд справи, відзив на позов та інших заяв, заперечень не подав. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 16.05.2023 року працював на посаді водія автотранспортних засобів 1 класу в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп", згідно наказу №88/к/тр від 15.05.2023 р., що підтверджується відомостями з трудової книжки [NUMBER] . 14.02.2025 року [PERSON] був звільнений з роботи із займаної посади на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням згідно наказу №12/к/тр від 11.02.2025 року. Звертаючись із позовом, [PERSON] зазначив, що відповідачем не виплачені всі належні суми при звільненні. Згідно довідки форми ОК-5 [PERSON] була нарахована заробітна плата за квітень 2024 року в розмірі 25877,16 грн., за травень 2024 року в розмірі 16430,49 грн., за червень 2024 року - 22635,97 грн., за липень 2024 року - 15169,21 грн.; за серпень 2024 року - 26781,48 грн.; за вересень 2024 року - 20826,96 грн., за жовтень 2024 року - 8000,00 грн.; за листопад 2024 року - 8202,95 грн.; за грудень 2024 року - 8691,60 грн., за січень 2025 року - 0,00 грн.; за лютий 2025 року - 14838,48 грн., із вказаних нарахувань було здійснено сплату страхових внесків. Отже, розмір нарахованої заробітної плати становить 167454,30 грн. Згідно виписки за картковим рахунком клієнта [PERSON] за період з 15.04.2024 по 06.10.2025, 25.04.2024 року здійснено зарахування в розмірі 21000,00 грн. (опис операції: заробітна плата та аванси ТОВ "БК "Будальянс Груп"), 25.04.2024 року в розмірі 13000,00 грн. (опис операції: заробітна плата та аванси ТОВ "БК "Будальянс Груп"), 01.07.2024 року в розмірі 15000,00 грн. (опис операції: заробітна плата та аванси ТОВ "БК "Будальянс Груп"), 09.08.2024 року в розмірі 8000,00 грн. (опис операції: заробітна плата та аванси ТОВ "БК "Будальянс Груп"), 06.09.2024 року в розмірі 5000,00 грн. (опис операції: заробітна плата та аванси ТОВ "БК "Будальянс Груп"), 16.10.2024 року в розмірі 12652,59 грн. (опис операції: заробітна плата та аванси ТОВ "БК "Будальянс Груп"). Отже, розмір виплаченої позивачу заробітної плати становить 74652,59 грн. Як вказує позивач, зараховані кошти 25.04.2024 року в сумі 34000,00 грн. виплачені йому по заборгованості за попередні місяці до 01.04.2024 року, а, отже, всього виплачено 40652,59 грн. Ці обставини відповідачем не оспорені та не спростовані. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Ст.94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст.21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі ст.22 цього Закону та ст.97 КЗпП України суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку (ст.15 Закону України "Про оплату праці"). Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Відповідно до ст.ст.77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування та докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідач не надав суду належних та достовірних доказів виплати всіх належних при звільненні позивачу сум, доводи позивача не спростував. Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача нарахованої та невиплаченої заробітної плати в розмірі 126801,71 грн. підлягають задоволенню. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 11.02.2025 року по 13.10.2025 року в сумі 66816,00 грн. Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (ч.2 ст.117 КЗпП України). Згідно проведеного позивачем розрахунку середній заробіток за час затримки розрахунку з 11.02.2025 року по 13.10.2025 року становить 66816,00 грн. (384,00 середньоденна зарплата х 174 дні). Середній заробіток за ст.117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується в розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на які працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц зазначено, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Ці критерії можуть визначатися судом під час розгляду конкретної справи з урахуванням установлених у ній обставин. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Така правова позиція аргументована тим, що з однієї сторони працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. З іншої сторони, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Outcome: partial