Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що відповідно до судового наказу Маневицького районного суду Волинської області від 28 лютого 2017 року з боржника [PERSON] на її користь стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 лютого 2017 року до досягнення ним повноліття. Розмір аліментів, які стягуються з відповідача становить менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, син [PERSON] є дитиною-інвалідом та потребує постійних матеріальних витрат на навчання, лікування та операційні втручання. У зв`язку з чим просить змінити розмір аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, в розмірі частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. У судове засідання позивач не з`явилася, до суду подала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю та просить позов задовольнити. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Правом подати відзив не скористався. Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 18 лютого 2026 року постановлено розгляд справи проводити у відсутності відповідача [PERSON] , ухвалити рішення при заочному розгляді справи. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши обставини справи та дослідивши письмові матеріали, судприходить наступних висновків. Із матеріалів справи встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , батьками його є сторони у справі (а.с. 6). Відповідно до судового наказу Маневицького районного суду Волинської області від 28 лютого 2017 року з боржника [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 лютого 2017 року до досягнення ним повноліття. (а.с. 8). Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 10 квітня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 10). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ст. 141 згаданого Кодексу мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей. У силу ст. 141 СК України відповідач як батько дітей зобов`язаний брати участь у їх вихованні та утриманні поряд з позивачкою, а його проживання окремо від дітей не впливає на обсяг його прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження. Тому в спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Таким чином, суд дійшов висновку, що право вимагати зміни розміру аліментів та способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим їх здійсненням. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу. За нормами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивачка скористалася своїм правом, звернувшись із позовом про зміну способу стягнення аліментів шляхом їх присудження у частці від доходу відповідача. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Зважаючи на вищевикладене, оцінивши письмові докази у справі, а також положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 СК України, суд вважає змінити розмір стягуваних аліментів на неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Оскільки позивач за вказаною категорією справ звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved