Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і свої позовні вимоги мотивує тим, що 10.08.2023 року в м. Суми по вул. В.Чорновола відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Volkswagen д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача та автомобіля Geely Emgrand д.н.з. [NUMBER] . Між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування АР/3040580 від 26.12.2022 року. Для встановлення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Geely Emgrand д.н.з. [NUMBER] було здійснено його огляд та згідно ремонтної калькуляції від 21.08.2023 року вартість ремонту склала 8977,62 грн., на підставі страхового акту ПрАТ «СК «ВУСО» було здійснено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату потерпілого в сумі 4481,35 грн.. 15.04.2024 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договору страхування. Відповідно до абзацу «а» пп. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Позивач стверджує, що відповідач повинен відшкодувати позивачу шкоду в порядку регресу, оскільки провадження по справі № 592/2193/25 відносно відповідача закрито на підставі ст. 38 КУпАП у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності та зауважив що рішення закрите не через відсутність складу адміністративного правопорушення». За таких обставин просить стягнути з відповідача на свою користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 4481,35 грн. та судові витрати. 13.03.2025 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми відкрито провадження по справі і призначено судове засідання на 21.05.2025 року. Судові засідання неодноразово відкладались. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає у повному обсязі, зазначає, що постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.11.2023 року у справі № 592/12453/23 провадження по справі було закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП, його вина не встановлювалась, тому просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача, в якому представник наполягає на задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у позові, доводи відповідача вважає такими, що не відповідають дійсності та вимогам чинного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного: Судом при розгляді справи встановлено, що 10.08.2023 року в м. Суми по вул. В.Чорновола відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Volkswagen д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача та автомобіля Geely Emgrand д.н.з. [NUMBER] . Між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування АР/3040580 від 26.12.2022 року. Для встановлення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Geely Emgrand д.н.з. [NUMBER] було здійснено його огляд та згідно ремонтної калькуляції від 21.08.2023 року вартість ремонту склала 8977,62 грн.. На підставі страхового акту ПрАТ «СК «ВУСО» було здійснено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату потерпілого в сумі 4481,35 грн.. 15.04.2024 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договору страхування. Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.11.2023 року у справі № 592/12453/23 провадження по справі було закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП, вина [PERSON] не встановлювалась. Частиною 6 ст. 82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок. Отже, встановлений постановою суду від 10.11.2023 року факт дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої автомобіль Geely Emgrand д.н.з. [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень, вина у скоєнні цієї дорожньо-транспортної пригоди водія транспортного засобу Volkswagen д.н.з. [NUMBER] [PERSON] є обставинами, що мають преюдиційне значення та не підлягають доказуванню. Згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) Верховний Суд зазначив про те, що відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотньої вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до абзацу «а» пп. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Однак зі змісту постанови Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.11.2023 року № 592/12453/23 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, що передбачена ст. 124, 122-4 КУпАП вбачається що в матеріалах цієї справи відсутні будь-які підтвердження вини відповідача, а дане провадження було закрите на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП (а.с. 34). Згідно конституційних й конвенційних принципів верховенства права, законності й змагальності сторін - людина, її права та свободи є найвищими цінностями і визначають зміст і спрямованість діяльності держави, суди зобов`язані неупереджено і неухильно додержуватись вимог Конституції України та чинних законів і міжнародних договорів. Із змісту п. 7 ст. 247 КУпАП прямо слідує, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає (невідкладному) закриттю у зв`язку із закінченням на момент судового розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу. Вказана норма не містить положень про наявність у суді повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності чи відсутності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративне правопорушення через закінчення строків давності. Поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Такий висновок узгоджується з положеннями ст. 284 КУпАП про те, що судовим рішенням, що підтверджує вину особи, є лише постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу. Тому визнання вини при закритті справи є незаконним. Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення, лише якщо на час розгляду справи не закінчився строк давності. Таким чином, вина особи, що притягується до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається за строком давності, що прямо вказано в п. 1 ст. 247 КУпАП. Із змісту цієї норми прямо вбачається, що законодавцем встановлено чіткий і достатній строк, протягом якого можна доводити чи спростовувати вину правопорушника, однак після його закінчення цього робити вже не можна, тому що не дозволяє закон. Оскільки факт вини [PERSON] не доведений, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено у повному обсязі, а тому витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed