Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

представник позивача ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» Підлетейчук Мирослав Миколайович через систему «Електронний суд» звернулася до суду із позовом до [PERSON] у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором №1424-8283 від 23.07.2024 року у розмірі 147 500 грн. та понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.07.2024 року між ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1424-8283, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 29500 грн., строком на 300 днів, із базовим періодом 14 днів, зниженою ставкою 1.20 % в день та стандартною ставкою 1.50% в день. Зазначає, що позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором, яка станом на 02.09.2025 року складає 165436 грн., з яких 29500 грн. заборгованість за кредитом, 131511 грн. заборгованість за процентами. Однак позивач просить суд стягнути з відповідача не повну суму заборгованості а саме: 29500 грн. прострочену заборгованість за кредитом та 118000 грн. простроченої заборгованості за нарахованими процентами разом 147500 грн. У зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 14 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу слухати у спрощеному порядку без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач відзив на позовну заяву не подав, про розгляд справи повідомлявся належним чином шляхом неодноразового направлення поштової рекомендованої кореспонденції за зареєстрованим місцем його проживання, та оголошенням на офіційному сайті суду. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши наявні в справі докази, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до наявних матеріалів справи судом встановлено, що 23.07.2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1424-8283 у формі електронного документу, який було підписано з використанням одноразового ідентифікатора (одноразового паролю) А8656, також даним ідентифікатором підписані правила відкриття кредитної лінії та графік платежів. (а.с.12-32). Відповідно до умов договору сторонами погоджено суму кредиту 29500 грн, строк кредитування: 300 днів, дату надання кредиту 23.07.2024 року, дату повернення кредиту 18.05.2025 року, процентну ставку 1.388%, стандартну процентну ставку 1.50% за кожен день. Також погоджено умови видачі та повернення коштів. (а.с.11-21) На підтвердження виконання умов договору, щодо перерахування кредиту відповідачу, позивачем долучено лист начальника департаменту АТ КБ «ПриватБанк» - Чаплінської М.В, з якого вбачається, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay перерахував кошти по кредитному договору № 1424-8283 від 23.07.2024 року: ID платежу 2492956951, канал LIQPAY, дата видачі 23.07.2024, сума 29500.00 грн., номер картки [NUMBER] . (а.с. 33-34) Також позивачем долучено довідку про перерахування суми кредиту. (а.с.35) При цьому, суд також враховує, що даний номер платіжної картки [NUMBER] зазначений в договорі № 1424-8283 від 23.07.2024 року, як реквізити надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту. (а.с. 21) Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, вказував на те, що кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 17936 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором у розмірі 147500 грн. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, відсотки за користування кредитом нараховувалися з 23.07.2024 року по 18.05.2025 року, тобто, в межах дії кредитного договору та на умовах договору. (а.с.36-38) Разом з тим, суд не може погодитися з розрахунком заборгованості за процентами, з огляду на наступне. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24.12.2023 доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: - з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, - з 22 квітня 2024 року - денна ставка не більше 1,5%, - з 20 серпня 2024 року - денна ставка не більше 1%. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Однак, позивач ТОВ «Укр кредит фінанс» після 20.08.2024 року продовжував нараховувати відсотки за ставкою 1.5%, хоча після 20.08.2024 року мав нараховувати за ставкою 1%, як це передбачено пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що умови укладеного договору позики в частині визначення розміру процентів за користування кредитними коштами у період після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», суперечать діючому законодавству, тому в силу вимог частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемним. В період з 23.07.2024 по 20.08.2024 позивачем нараховано проценти у розмірі 11593,50 грн. виходячи з денної процентної ставки 1.20% та 1.5%, що не суперечить вимогам частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Однак, суд розраховує заборгованість по процентам за укладеним між сторонами договором у період з 21.08.2024 по 18.05.2025, виходячи з встановленої пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування». Таким чином, у період з 21.08.2024 року по 18.05.2025 року 271 день, відсоткова ставка не повинна перевищувати 1% тому сума відсотків за даний період становить 79945 грн (29500*271*1%=79945). Таким чином, сума заборгованості за відсотками становить 91538,50 грн. а не 131511 грн. як зазначено в розрахунку заборгованості. (а.с. 36-38) Враховуючи наведене, суд дослідивши докази у справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме: вимога про стягнення суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 29500 грн підлягає задоволенню у повному обсязі, а вимога про стягнення суми заборгованості за простроченими процентами підлягає частковому задоволенню, у розмірі 91538,50 грн. Враховуючи наведене, з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 120038,50 грн, яка складається з 29500 грн. суми заборгованості за кредитом, 91538,50 грн. сума заборгованості за відсотками. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Задовольняючи позовні вимоги частково, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422.40 грн. розділяється між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (а.с. 9) Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 1971 грн. 35 коп. (81.38 % від 2422.40 грн.) судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved