Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування вимог позивач вказує, що будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] належав до робітничого двору, головою якого був [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті спадщину прийняла дружина [PERSON] . Приватним нотаріусом Шик А.Л відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] після смерті [PERSON] , у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Посилаючись на наведене позивач, просить задовольнити позов. Представник позивача в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач Новгород-Сіверська міська рада Чернігівської області через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, позовні вимоги визнають та не заперечують проти задоволення позову. Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини. Як вбачається із довідки виданої старостою сіл Грем`яч, Богданове, Новоселівка, Мурав`ї, Колос, Діброва, Гай О. Дорошенко Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області № 21-15/187 від 19.07.2025 року, будинковолодіння станом на 1991 році по [ADDRESS] відносилося до робочого типу двору, голова двору [PERSON] . Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Так, у відповідності до законодавства, діючого до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Спеціальним нормативним актом, який визначав порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25.05.1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією з ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22.02.1995 № 48.Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати касаційного цивільного суду 04 листопада 2021 року в справі № 452/888/19 (провадження № 61-5247св20) зазначено, що: «відповідно до статті 563 ЦК Української РСР в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу. Особисте майно членів колгоспного двору після їх смерті переходить до спадкоємців на загальних підставах. Правила цієї статті застосовуються також при спадкоємстві майна в господарстві громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю в сільському господарстві. Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Отже, застосування судами норм статей 120, 123 ЦК Української РСР без належного з`ясування питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір є помилковим». Оскільки спірне будинковолодіння відносилосяся до суспільної групи робітничий двір, тому положення статей 120, 123 ЦК УРСР застосуванню не підлягають, оскільки майнові правовідносини господарства робітника були врегульовані загальними нормами цивільного, земельного та сімейного права. Він не мав статусу колгоспного двору, а тому немає підстав застосування до правовідносин у цій справі норм ЦК УРСР 1963 року, у тому числі за аналогією закону. Таким чином, будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] належав [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Новгород-Сіверським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 5). [INFO] позивачка [PERSON] та померлий [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом на належне йому майно, яку прийняла позивачка [PERSON] в установленому законом порядку. Приватним нотаріусом Шик А.Л відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] після смерті [PERSON] у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. У приватного нотаріуса знаходиться спадкова справа №192/2025 заведена 09.12.2025 за заявою [PERSON] щодо майна померлого [INFO] [PERSON] ; відомостей про інших спадкоємців за законом або заповітом, які прийняли спадщину після померлого [PERSON] у нотаріуса немає. Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Згідно з вимогами ч. 1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з нормами ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно довимог ч.1ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За вказаних вище обставин, суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, що позовні вимоги [PERSON] до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на спадкове майно не порушують прав інших осіб та підлягають до задоволення у повному обсязі. А тому слід визнати за [PERSON] права власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved