Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

У листопаді 2025 року приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль» (далі ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ») звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що в опалювальних сезонах 2023-2025 років здійснювали постачання теплової енергії до будинку по, [ADDRESS] , що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювальних сезонів. Фактичним доказом постачання теплової енергії на об`єкт споживача є наряд на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону, який видається виконавцями послуг, як зазначено в рішенні виконавчого комітету ММР. Вказують, що згідно п. 5. ст. 13 Закону 2189, між ними та відповідачами діє індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання. Для розрахунків за надані послуги теплопостачання було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Звертають увагу, що нарахування сум оплати за спожиту теплову енергію за період з 01.11.2023 по 01.11.2025 здійснювалося за тарифами, зазначеними у рішеннях виконавчого комітету Миколаївської міської ради. Позивач надав теплову енергію за період з 01.11.2023 по 01.11.2025 на суму 16162,51 грн, за яку відповідачі не сплатили та не виконали свої зобов`язання, чим завдано їм матеріальну шкоду. З урахуванням перерахунку залишок боргу за спожиту теплову енергію, надану за період з 01.11.2023 по 01.11.2025, на теперішній час складає 16197,67 грн. Враховуючи вищевикладене, просили стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 16197,67 грн та вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 липня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримував та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явились. Повідомлення відповідачів про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, та доданих до неї документів. Направлена на їх адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. Також відповідачі про розгляд справи повідомлялись шляхом розміщення оголошення. Відповідачі причини своєї неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву не надали. Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності та кожний доказ окремо, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» є суб`єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам м. Миколаєва, зокрема в 2023-2025 роках, в тому числі до житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалюваних сезонів. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . Для розрахунків за надані послуги теплопостачання за вказаною адресою було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Позивачем в спірний період була надана теплова енергія для опалення до будинку, в якому розташована квартира, яка належить відповідачу. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Згідно пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Зазначена норма закону зобов`язує споживачів оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 15.03.2018 у справі 401/710/15-ц. Таким чином, правовідносини між сторонами за своїм змістом є зобов`язальними, позивач повинен надавати відповідачам послуги з постачання теплової енергії, а відповідач повинна за них сплачувати в силу приписів статті 11 ЦК України. Проте відповідач отримані послуги в повному обсязі не оплатила. За період з 01.11.2023 по 01.11.2025 виникла заборгованість у розмірі 16197,67 грн. Згідно ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.09.2025 по справі №489/6100/25 відмовлено у видачі судового наказу про стягнення боргу з [PERSON] та [PERSON] на користь ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ». Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власність зобов`язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору і в установлений строк. Положеннями статей 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, якими є не тільки законні, а й підзаконні нормативно-правові акти. За відсутності таких умов та вимог зобов`язання виконується відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 322 ЦК України регламентує, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] , в силу ст. 319, 322 ЦК України вони повинні нести відповідальність за оплату послуг з постачання теплової енергії, відповідно вони є боржниками у зобов`язальних правовідносинах з ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль». Враховуючи, що позивачем доведено заявлений у позові розмір заборгованості, який утворився через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань з оплати спожитих послуг, суд, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Outcome: approved