Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Представник позивача ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» Ткаченко Ю.О. 07.10.2025 звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» заборгованості за кредитним договором № 73316644 від 08.02.2025 у загальному розмірі 27540,00 грн. Також просить стягнути понесені судові витрати у розмірі судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн. В обґрунтування позову зазначила, що 08.02.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено в електронній формі договір про надання коштів у кредит № 73316644. Договір підписано електронним підписом позичальника у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Позичальником під час укладення кредитного договору пройдено ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку, під час якого з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи. Відповідно до умов договору позивач надає відповідачу кредит в розмірі 8000,00 грн строком на 30 днів з 08.02.2025 по 09.03.2025. Сторони договору погодили фіксовану процентну ставку у розмірі 0,25 % за один день користування кредитом на залишок заборгованості за тілом кредиту. Також умовами договору встановлено комісію за надання кредиту, що становить 15 % від суми кредиту та дорівнює 1200,00 грн. У разі порушення відповідачем строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) відповідно до умов договору нараховується 4,00 % пені на залишок заборгованості за тілом кредиту за кожен день понадстрокового користування. 08.03.2025 за ініціативою відповідача укладено додаткову угоду № 14412302 до договору кредиту № 73316644 від 08.02.2025, за умовами якої сторони погодили продовження строку кредитування на 29 днів, в результаті чого строк кредитування змінився з 30 днів на 59 днів до 07.04.2025, а також зміну денної процентної ставки (фіксованої) з 0,25 % на 1,00 %. 07.04.2025 за ініціативою відповідача укладено додаткову угоду № 14643544 до договору кредиту № 73316644 від 08.02.2025, за умовами якої сторони погодили продовження строку кредитування на 10 днів, в результаті чого строк кредитування змінився з 59 днів на 69 днів до 17.04.2025, а також зміну денної процентної ставки (фіксованої) на 1,00 %. Додаткові договори також підписано електронними підписами відповідача. Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором та передав відповідачу у власність грошові кошти у розмірі 8000,00 грн за посередництвом АТ «Таскомбанк», що підтверджується довідкою про успішне проведення платіжної операції про переказ коштів в розмірі 8000,00 грн на картковий рахунок № [NUMBER] . Всупереч вимог договору та додаткових угод до договору позичальник частково сплатив 1380,00 грн в рахунок погашення заборгованості за кредитом, не виконавши взяті на себе договірні зобов`язання. Заборгованість відповідача перед ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» складає 27540,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 8000,00 грн; заборгованість за процентами - 2340,00 грн; заборгованість по комісії за надання кредиту - 1200,00 грн; заборгованість за пенею - 16000,00 грн. Ухвалою від 08.10.2025 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та роз`яснено право подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні. Ухвалу суду про відкриття провадження у справі направлено відповідачу за зареєстрованою адресою місця проживання. Поштове відправлення повернулось до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відзив на позов відповідач не надав, інших заяв та клопотань від нього також не надходило. Зважаючи на відсутність відзиву на позов та клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, суд розглянув справу на підставі письмових матеріалів, поданих позивачем, як передбачено ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] 08.02.2025 було укладено електронний договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73316644, який складається з пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) розміщеної на вебсайті кредитодавця у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця; заявки сформованої на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем; відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформованої на сайті кредитодавця та підписаної позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода). Відповідно до кредитного договору № 73316644 від 08.02.2025 кредитодавець ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надав позичальнику [PERSON] кредит у розмірі 8000,00 грн (п. 2.2.1 Договору) на строк - 30 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту - 09.03.2025 (п. 2.2.2 Договору). Позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати кредиту, установлених цим договором (пролонгація) на підставі поданого до кредитодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку кредитування здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права Ініціювання позичальником продовження строку кредитування відбувається без змін умов договору в бік погіршення для позичальника, якщо інше не визначено додатковою угодою (п. 7.1 Договору). Сторони договору погодили фіксовану процентну ставку у розмірі 0,25 % за один день користування кредитом (п. 2.2.3 Договору). Договором встановлено розмір комісії за надання кредиту, що становить 15 % від суми кредиту та дорівнює 1200,00 грн (п. 2.2.4 Договору). Пунктом 10.5.2 Договору врегульовано, що за користування кредитом понад встановлений договором строк, у випадку невиконання позичальником умов договору, кредитодавець має право нараховувати пеню в розмірі, визначеному п. 2.2 Договору (4,00 % пені на залишок заборгованості за тілом кредиту за кожен день понадстрокового користування), з урахуванням обмежень визначених Законом України «Про споживче кредитування». Умовами договору встановлено, що параметри, порядок і графік повернення кредиту, сплати процентів і комісії за надання кредиту визначено в Додатку № 1 до цього договору. Відповідно до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Додаток № 1), у день закінчення строку, на який надано кредит: 09.03.2025 позичальник повинен повернути кредит - 8000,00 грн, сплатити комісію - 1200,00 грн та проценти - 600,00 грн, а всього: 9800,00 грн. Пунктом 2.1 Договору передбачено надання кредиту на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, що зазначений ним у розділі 12 Договору: [NUMBER] . Відповідачем кредитний договір, був підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора 61333, що був надісланий на вказану ним електронну адресу [INFO] . Електронні підписи сторін зазначені у розділі 12 Договору «Юридичні адреси та реквізити сторін». 08.03.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем за ініціативою останнього у відповідності до п. 7.1 договору кредиту № 73316644 від 08.02.2025 укладено Додаткову угоду №14412302, за умовами якої сторони домовились продовжити строк кредитування на 29 днів в результаті чого загальний строк кредитування змінився з 30 днів на 59 днів до 07.04.2025 та змінити денну процентну ставку (фіксовану) з 0,25 % на 1 %. Додатковий договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису 14702, що був надісланий на вказану ним електронну адресу - [INFO]). 07.04.2025 року між сторонами договору за ініціативою останнього укладено додаткову угоду № 14643544 до Договору позики № 73316644 від 08.02.2025, за умовами якої сторони домовились продовжити строк кредитування на 10 днів в результаті чого загальний строк кредитування змінився з 59 днів на 69 днів до 17.04.2025 з денною процентною ставкою (фіксованою) 1 %. Додатковий договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису 15868, що був надісланий на вказану ним електронну адресу - [INFO]). Довідкою про ідентифікацію встановлено, що кредитодавець ідентифікував відповідача за посередництвом системи BankID НБУ, отримавши від «oshadbank» за згодою [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] персональні данні останнього в тому числі електронну адресу, на яку в подальшому направлялись одноразові ідентифікатори та встановив, що останній використав наступні електронні підписи одноразові ідентифікатори (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) для підписання документів, а саме: підпис 61333, що був відправлений позичальнику 08.02.2025 23:36:09; 14702 ? 08.03.2025 11:41:25; 15868 ? 07.04.2025 07:42:28. Довідкою АТ «ТАСКОМБАНК», яке надає ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» послуги з переказу коштів на підставі договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам № 74 від 03.08.2020 встановлено, що відповідно до зазначеного договору було успішно проведено платіжну операцію № ACF53944-31B6-4097-9DEC-E0B5C29B1741 про переказ коштів на платіжну картку клієнта 08.02.2025 23:36:38 на суму 8000,00 грн, номер картки [NUMBER] , код авторизації - 331268, призначення платежу: видача за договором кредиту № 73316644 від 08.02.2025. Матеріали справи містять розрахунок заборгованості за кредитним договором № 73316644 від 08.02.2025, складений ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», яким кредитодавець засвідчив, що 08.02.2025 [PERSON] було видано кредит в сумі 8000,00 грн на строк 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 0,25 % в день. В день надання кредиту нараховано комісію у розмірі 1200,00 грн (п. 2.2.4 Договору). 08.03.2025 позичальником для продовження строку кредитування внесено оплату процентів за користування кредитом у розмірі 580,00 грн. На період продовження строку користування кредитом з 10.03.2025 по 07.04.2025 нараховувались проценти у розмірі 1,00 % в день. 07.04.2025 позичальником для продовження строку кредитування внесено оплату процентів за користування кредитом у розмірі 800,00 грн. На період продовження строку користування кредитом з 08.04.2025 по 17.04.2025 нараховувались проценти у розмірі 1,00 % в день. У відповідності до п. 10.5.2 Договору кредитодавцем за період з 18.04.2025 по 06.06.2025 за користування відповідачем кредитом понад встановлений договором строк було нараховано пеню у розмірі 4,00 % в день від суми наданого кредиту. Враховуючи умови Договору кредиту № 73316644 від 08.02.2025 та додаткових угод про продовження строку кредитування, а також здійснені відповідачем платежі в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту, які складають - 1380,00 грн., заборгованість останнього за договором кредиту визначена позивачем у загальному розмірі 27540,00 грн, що складається із: 8000,00 грн - суми заборгованості за основною сумою боргу; 2340,00 грн - суми заборгованості за процентами; 1200,00 грн - суми заборгованості за комісією; 16000,00 грн - сума заборгованості за пенею. Судом встановлено, що між сторонами існує спір, що виник з договірних правовідносин, які регулюються нормами цивільного права про зобов`язання та договір, а також спеціальним Законом України «Про споживче кредитування». Пункт 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є зокрема договори та інші правочини. Відповідно до положень ст. 12 та ч. 1 ст. 13 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд, добросовісно та розумно, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Зі змісту частин 2, 3 ст. 13 ЦК України слідує, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які б могли порушити права інших осіб. Не допускається зловживання правом у будь-якій формі. За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч. 1, ч. 2 ст. 631 ЦК України). Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицією укласти договір (офертою) є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться. За змістом ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції (акцептом), якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до положень викладених у ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами. Моментом його підписання є використання електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 3 цього Закону підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 («Позика»), якщо інше не встановлено параграфом 2 («Кредит») і не випливає із суті кредитного договору. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно положень ч. 1 ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксована або змінювана. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність (ч. 1 ст. 536 ЦК України). Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За правилом ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Наведені вище положення цивільного законодавства у своєму взаємозв`язку дають підстави для висновку, що істотними (необхідними) умовами кредитного договору є предмет - грошові кошти (кредит), проценти за користування кредитом та строк, на який надається кредит. Умови щодо суми кредиту та розміру процентів становлять основне грошове зобов`язання у кредитному договорі, яке має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Кредитний договір може містити й інші умови, які випливають з його змісту та не суперечать закону, зокрема умови щодо відповідальності сторін, зміни процентної ставки під час строку кредитування, надання кредитодавцем додаткових та супутніх послуг, припинення кредитування, розірвання договору тощо. Судом встановлено, що 08.02.2025 між товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи кредитний договір № 73316644, а також 08.03.2025 та 07.04.2025 додаткові угоди про продовження строків кредитування. Позичальник за допомогою інструменту ідентифікації системи BankID Національного банку пройшов автентифікацію, ідентифікацію та верифікацію як фізична особа відповідно до законодавства. Встановлено, що кредитний договір та додаткові угоди до нього підписані відповідачем за допомогою одноразових паролів-ідентифікаторів, які були надіслані на електронну пошту, що була вказана ним при укладенні договору. Без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19. Відтак, між відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору) та підписано договір відповідачем одноразовим ідентифікатором, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладення між сторонами правочину. Таким чином, судом встановлено, що кредитний договір був укладений та підписаний в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами ст. 6, 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Товариство належним чином виконало свої договірні зобов`язання, перерахувавши на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначений ним у кредитному договорі, суму кредиту, що підтверджується довідкою АТ «ТАСКОМБАНК». Таким чином, позивачем доведено належними та допустимими доказами у контексті вище перелічених норм законодавства щодо виникнення між позивачем та відповідачем зобов`язальних правовідносин на умовах, зазначених позивачем, надано докази щодо відсоткової ставки за користування кредитними коштами, строків їх повернення. Судом встановлено, що заборгованість відповідача визначена позивачем за кредитним договором за період з 08.02.2025 по 17.04.2025, з урахуванням платежів для продовження строку кредитування у загальному розмірі 1380,00 грн. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума неповернутого кредиту у розмірі 8000,00 грн; проценти, як плата за користування кредитом, у розмірі 2340,00 грн; комісія за надання кредиту у розмірі 1200,00 грн. Щодо нарахованої пені у розмірі 16000,00 грн, суд враховує положення Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 18 та передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Суд не може погодитися з положеннями п. 10.5.2 кредитного договору щодо нарахування пені з урахуванням обмежень визначених Законом України «Про споживче кредитування». За змістом ч. 2 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є саме Цивільний кодекс України. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Так основним регулятором договірних відносин є Цивільний кодекс України, а не окремі закони, що вбачається з аналізу висновків постанови Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 362/2159/15-ц. Водночас, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені ч. 4 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені ч. 2 ст. 3 цього Закону. З системного аналізу як приписів п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування», про які вказує позивач, так і п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вбачається, що відповідні положення ЗУ «Про споживче кредитування» не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування неустойки під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, а саме прийняття ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.06.2021 у справі № № 334/3161/17, невідповідність окремих положень спеціального закону положенням кодексу не може бути усунено шляхом застосування правила, за яким із прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним раніше. Кодекс є основним актом цивільного законодавства, тому будь-які зміни в регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого кодексом. Суб`єкт законодавчої ініціативи зобов`язаний разом із законопроєктом про інакше регулювання цивільних відносин подати проєкт про внесення відповідних змін до ЦК. Якщо ж ЦК не змінився, колізійний принцип lex posterior derogat priori, за яким пізніший закон скасовує попередній, не застосовується. Норма ЦК превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. Спеціальні норми закону можуть містити уточнювальні положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України. Якщо Цивільний кодекс України та інший нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону України, містять однопредметні норми, що мають різний зміст, то пріоритетними є норми Цивільного кодексу України. Таким чином, суд доходить висновку про відмову в задоволенні вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 16000,00 грн. З огляду на вищевикладене загальна сума заборгованості за кредитним договором № 73316644 від 08.02.2025, яка стягується судом з відповідача на користь позивача, складає 11540,00 грн, з яких: сума неповернутого кредиту у розмірі 8000,00 грн; проценти, як плата за користування кредитом, у розмірі 2340,00 грн; комісія за надання кредиту у розмірі 1200,00 грн. За правилами ч. 1 та ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати: на професійну правничу допомогу. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За правилами ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір 2422,40 грн, у розмірі визначеному у ст. 4 Закону про судовий збір, що підтверджується банківською квитанцією та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету. Позивачем визначено ціну позову сумою стягнення 27540,00 грн. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги частково на суму 11540,00 грн, що становить 41,9 % від ціни позову, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1014,99 грн (2422,40 грн х 41,9 %). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав: копію Договору про надання правничої допомоги № 20-08/2025 від 20.08.2025; витяг з акту № 1-МК приймання-передачі справ на надання правничої допомоги від 08.09.2025; акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги; платіжну інструкцію № 89f60f від 18.09.2025 про оплату правничої допомоги згідно Договору № 20-08/25 та згідно акту приймання-передачі № 1-МК від 08.09.2025 на загальну суму 247500,00 грн; ордер на надання правничої допомоги від 03.09.2025; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2099 від 03.04.2018; довіреність від 18.09.2025. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з положень щодо пропорційності такого відшкодування та керується положеннями частини 2 статті 141 ЦПК України. Беручи до уваги часткове задоволення позовних вимог, суд зменшує заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу та визначає їх в сумі 1885,5 грн (4500,00 грн х 41,9 %).

Outcome: partial