Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

У грудні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Деал фінанс груп» (далі -Товариство) через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором про надання кредиту №ДП0010405 від 16.01.2025, яка становить 10 386 грн та складається з: 4 500 грн заборгованість за сумою кредиту, 4 536 грн заборгованість за відсотками, 1 350 грн заборгованість за комісією, а також судові витрати. В обґрунтування вимог представник позивача зазначав, що 16.01.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз» (далі ТОВ «ФК «Майбіз») та [PERSON] укладено договір про надання кредиту №ДП0010405 (надалі Договір), умовами якого встановлено, що кредитодавець надає позичальниці кредит в розмірі 4 500,00 грн, строком на 112 днів, із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0,9 % які нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 30% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 1 350,00 грн). ТОВ «ФК «Майбіз» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало кредит у визначеній сумі. Проте, відповідачка взятих на себе зобов`язань не виконала, а тому у неї перед позикодавцем виникла заборгованість у вищевказаній сумі. ТОВ «ФК «Майбіз» та ТОВ «Деал фінанс груп» уклали Договір факторингу № 14/10/25 від 14.10.2025 р. за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором кредиту №ДП0010405 від 16.01.2025. Оскільки станом на день звернення до суду заборгованість у вказаній вище сумі не сплачена, тому представник позивача просить стягнути з відповідачки зазначену заборгованість. Згідно з ухвалою судді від 25 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; сторонам визначено строк для подачі заяв по суті справи; за клопотанням позивача витребувано докази, які надійшли до суду 05.02.2026. Копію позовної заяви з додатками відповідачу направлено позивачем цінним листом з описом вкладення 18.12.2025. [PERSON] копію ухвали про відкриття провадження у справі отримала 21.01.2026, що підтверджується даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. У встановлений судом строк відповідачка відзив на позов не подала. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та згідно зі ст. 280 ЦПК України за згодою позивача проводить заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що 16.01.2025 між [PERSON] та ТОВ «ФК «Майбіз» укладено договір про надання кредиту №ДП0010405, за умовами якого відповідачка отримала кредит в розмірі 4 500 грн на засадах строковості, зворотності, платності та зобов`язалася повернути його, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором. Строк, на який надається кредит: 112 (днів) (п. 3. Договору). За даними пункту 4 Договору кредитодавець надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки позичальника. Відповідно до пункту 5 Договору, тип процентної ставки фіксована. Процента ставка становить 0.9 % за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.3 цього Договору. Комісія за надання кредиту становить: 1 350 грн, яка нараховується одноразово в день підписання цього Договору, за ставкою 30% від суми наданого кредиту та погашається позичальником відповідно до Графіку платежів Додаток №1 до цього Договору (п. 10. Договору) [PERSON] підписала кредитний договір №ДП0010405 від 16.01.2025, шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором «y2X6K98m», який направлений на номер телефону відповідачки [NUMBER] , що підтверджено наданою позивачем довідкою про ідентифікацію. Відповідно до копії графіку платежів, який є додатком № 1 до кредитного договору №ДП0010405 від 16.01.2025, загальна вартість кредиту становить 8884,22 грн, реальна річна процентна ставка 11423,44%; кількість днів - 112. Відповідно до договору №ПГ-922 від 19.03.2024, ТОВ «ПрофітГід» надає ТОВ «ФК «Майбіз» посередницькі послуги з перерахування коштів, використовуючи систему Platon. Видача кредитних коштів за договором кредиту підтверджується даними квитанції №43701-35037-40734, в якій вказано, що кредитні кошти в сумі 4500 грн 00 коп. відправлені 16.01.2025 відповідачці за допомогою посередницьких послуг ТОВ «ПрофітГід» (PSP Platon) шляхом зарахування на карту [NUMBER] , також листом ТОВ «ФК «Майбіз» вих.№1012-351 від 10.12.2025, за яким кредитні кошти відправлені відповідачці [PERSON] , платіж №43701-35037-40734 та даними листа АТ КБ «А-Банк» №20.1.0.0.0/7-20260127/0183 від 03.02.2026 та руху коштів за картковим рахунком платіжної картки № [NUMBER] за період 16.01.2025 по 19.01.2025, відповідно до яких на ім`я [PERSON] емітовано банківську картку № [NUMBER] , на яку 16.013.2025 зараховано кошти в розмірі 4 500 грн. 14 жовтня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз» та ТОВ «Деал фінанс груп» укладено договір факторингу № 14/10/25, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз» передало (відступило) для ТОВ «Деал фінанс груп» належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі прав вимог. Факт оплати Товариством відступлених для нього прав вимоги підтверджується копією платіжної інструкції №579936437.1 від 28.10.2025. Відповідно до копії реєстру прав вимоги до договору факторингу № 14/10/25 від 14 жовтня 2025 року, ТОВ «Деал фінанс груп» набуло права вимоги до відповідачки за кредитним договором № ДП0010405 від 16 січня 2025 року на загальну суму 10 386 грн 00 коп., з яких: 4 500 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 4 536 грн 00 коп. - заборгованість за відсотками та 1 350 грн 00 коп. - заборгованість за комісією. За даними розрахунку заборгованості за кредитним договором №ДП0010405 від 16.01.2025 заборгованість відповідачки за вказаним договором не погашена та складає 10 386 грн, з яких: 4 500 грн заборгованість за тілом кредиту, 4 536 грн заборгованість за відсотками та 1 350 грн - заборгованість за комісією. Відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту не виконала, кредитні кошти не повернула, відсотків за користування ними не сплатила. Вирішуючи спір, суд виходить із такого. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно з статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. За положеннями статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України). Встановлено, що договір про надання кредиту №ДП0010405 від 16.01.2025 підписаний [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора та є укладеним Як вбачається із матеріалів справи, первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, ТОВ «ФК «Майбіз» було перераховано на картковий рахунок відповідачки кошти в розмірі 4 500 грн. Відповідачка своїх зобов`язань за договором не виконала та не сплатила грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом в обумовлений договором строк. Проценти нараховувалися в строк, який визначений у договорі. [PERSON] правом подання відзиву на позовну заяву не скористалася, викладених в позовній заяві обставин належними та допустимими доказами не спростувала, власного розрахунку заборгованості не надала. Зважаючи на оформлені у встановленому порядку кредитний договір та договір факторингу позивач є належним стягувачем неповернутих кредитних коштів та процентів за користування ними з боржниці. Щодо вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості по комісії за надання кредиту у розмірі 1 350 грн суд зазначає наступне. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. До цих засад віднесено свободу договору (пункт 3), справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6). Відповідно до статті 18 Закону №1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з частинами першою, другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Свобода договору не є абсолютною (необмеженою): вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору. Норми чинного законодавства також закріплюють презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Умовами кредитного договору можуть визначатися додаткові (акцесорні) зобов`язання сторін. При цьому правові та організаційні засади споживчого кредитування встановлюють право споживача на справедливі умови кредитного договору. Закон України №1734-VІІІ «Про споживче кредитування» визначає право кредитодавця отримувати винагороду за супутні з наданням кредиту послуги, зокрема комісію за обслуговування кредиту, у разі якщо такі послуги дійсно були надані банком позичальнику. Водночас, банкам забороняється встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку. Також на позивача не може бути покладений обов`язок сплачувати платежі, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Загальною підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог закону щодо його дійсності, які встановлені статтею 203 ЦК України. Нікчемним є правочин, недійсність якого прямо встановлена законом. Умови договору про надання споживчого кредиту, що передбачають здійснення платежів за дії, які не є послугою, або здійснення платежів, які заборонені законом, є нікчемними. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 зазначив, що якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Із матеріалів справи слідує, що умовами договору надання грошових коштів у кредит, а саме п. 10 договору, передбачено стягнення комісії за надання кредиту, яка нараховується за ставкою 30% від суми кредиту одноразово і становить 1350 грн. Однак, у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, що пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, за які встановлена комісія. Відтак умова кредитного договору про сплату відповідачкою на користь кредитодавця комісії є нікчемною, внаслідок чого сума нарахованої комісії у розмірі 1350 грн не може бути стягнута з [PERSON] на користь позивача. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2024 у справі № 582/202/22. Тому вимога про стягнення з відповідачки комісії за надання кредиту задоволенню не підлягає. За наведених обставин позовні вимоги Товариства по сплаті заборгованості за договором про надання кредиту №ДП0010405 від 16.01.2025, підлягає частковому задоволенню в загальному розмірі 9036 грн, яка складається з тіла кредиту в сумі 4 500 грн та відсотків в сумі 4 536 грн. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволено частково, що становить 87 % від заявлених вимог. Представником позивача сплачено судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №579936937.1 від 16.12.2025. Таким чином, на користь позивача з відповідачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 107,5 грн (2422,40х87%). Позивачем заявлено клопотання про відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 грн. Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу Товариством надано договір про надання правничої допомоги №22-08/25/ДІЛ від 22.08.2025, укладений з адвокатом Ткаченко Ю.О., ордер на надання правничої допомоги адвокатом Ткаченко Ю.О., акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги від 22.08.2025, витяг з акту №3-ДІЛ від 08.12.2025 та платіжну інструкцію №579936563.1 від 11.12.2025. Відповідачкою клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не заявлено, неспівмірність таких витрат не доведено. Отже, суд приходить до висновку, що у зв`язку з частковим задоволенням позову на 87% від заявлених вимог, необхідно стягнути із відповідачки на користь позивача 3 915 грн документально підтверджених витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial