Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

ТОВ "Бізнес позика" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 14 256,55 грн. В обґрунтування позову вказує, що 13.10.2021 р. між ТОВ "Бізнес Позика" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 387036-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, та підписано у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ "Бізнес позика" 13.10.2021 р. направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір № 387036-КС-001 про надання кредиту. 13.10.2021 р. [PERSON] прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 387036-КС-001 про надання кредиту на умовах визначених офертою. Таким чином, 13.10.2021 р. між ТОВ "Бізнес позика" та [PERSON] було укладено договір № 387036-КС-001 про надання кредиту у розмірі 8 000 грн., на умовах строковості, поворотності, платності, зі строком кредитування - 24 тижні, та зі сплатою відсотків у розмірі 0,86955384 за кожен день користування кредитом. ТОВ "Бізнес позика" свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальниці грошові кошти у розмірі, передбаченому умовами договору. В порушення умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала та допустила виникнення заборгованості, розмір якої станом на 30.10.2025 року становить 14 256,55 грн., яка складається з: 7 190,66 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7 065,89 грн. - заборгованість за відсотками. Зазначає, що відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та закону. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитом у розмірі 14 256,55 грн., а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Ухвалою суду від 03.12.2025 р. прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачці встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано з АТ КБ "ПриватБанк" відомості про те, чи емітувалась банківська картка № [NUMBER] на ім`я [PERSON] та інформацію про рух коштів (виписку) по вищевказаній банківській картці за період з 13.10.2021 року по 30.03.2022 року включно, у разі якщо зазначена банківська картка була емітована на ім`я [PERSON] . Інших процесуальних дій не вчинялося. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданому до суду клопотанні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розгляд справи здійснювати у його відсутності. Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином у відповідності до п.1, 2 ч.8 ст.128 ЦПК України, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. 12.12.2025 р. представник відповідачки в поданому до суду відзиві на позовну заяву заперечила проти позову та просила у його задоволенні відмовити. В обґрунтування заперечень проти позову посилається на його необгрунтованість, вказуючи на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження розміру заборгованості, та доказів на підтвердження перерахування кредитних коштів на банківську карту відповідачки. Крім того, зазначає, що розмір відсотків за користування кредитом, передбачений умовами кредитного договору, вважає несправедливим у розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», та вимога про сплату відсотків за користування кредитом у заявленому позивачем розмірі суперечить принципам розумності та добросовісності. 12.12.2025 р. представником позивача подано до суду відповідь на відзив з викладом своїх заперечень проти відзиву на позовну заяву. У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч.2ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи судом встановлено, що 13.10.2021 року між ТОВ "Бізнес Позика" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 387036-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, який був підписаний відповідачкою у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». 13.10.2021 року ТОВ "Бізнес позика" направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір про надання кредиту №387036-КС-001 (а.с.28-29). 13.10.2021 року [PERSON] прийняла (акцептувала) пропозицію (оферту) щодо укладення договору про надання кредиту № 387036-КС-001 на умовах визначених офертою (а.с.30-31). Таким чином, 13.10.2021 року між ТОВ "Бізнес позика" та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 387036-КС-001, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» (а.с.32). Відповідно до п.1 кредитного договору ТОВ "Бізнес позика" надає позичальнику грошові кошти у розмірі 8 000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених кредитним договором та Правилами надання споживчих кредитів. Строк кредитування визначено - 24 тижні (тобто 168 днів); фіксована процентна ставка 0,86955384 % в день; комісія за надання кредиту становить 1 200 грн; загальний розмір наданого кредиту 8 000 грн; строк дії договору до 30.03.2022 року та орієнтовна загальна вартість наданого кредиту становить 17 640 грн. (а.с.26). Відповідно до п.2 кредитного договору протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. Також сторонами в договорі кредиту погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником коштів (а.с.26). До вказаного договору додані пропозиція (оферта) щодо укладання договору, прийняття (акцепт) пропозиції (оферти), візуальна форма послідовності дій клієнта та анкета клієнта (а.с.26-32). Умови кредитування, що відповідають умовам викладеним в кредитному договорі, відображені також в паспорті споживчого кредиту (а.с.24-25). ТОВ "Бізнес позика" свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 8 000 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] (яку було вказано позичальником при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується банківською квитанцією №452793441 від 13.10.2021 року про перерахування на користь [PERSON] згідно кредитного договору №387036-КС-001 від 13.10.2021 року суми 8 000 грн. та банківською випискою по картковому рахунку, та наведені обставини спростовують доводи представника відповідачки щодо відсутності доказів на підтвердження перерахування кредитних коштів відповідачці (а.с.33, 34, 158). Банківська картка № [NUMBER] була емітована на ім`я [PERSON] , що підтверджуються інформаційною довідкою АТ КБ "ПриватБанк" від 11.01.2026 року (а.с.154). Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовій формі (ст.ст.205, 207 ЦК України). Згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію"). Вищенаведене узгоджується з правовими позиціями, які викладені у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 р. у справі №404/502/18, від 09.09.2020 р. у справі №732/670/19, від 07.10.2020 р. у справі № 127/33824/19, від 16.12.2020 р. у справі №561/77/19. Відповідно до ч.13 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно ЦПК України. Згідно ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні заявки-анкети для отримання кредиту, зробленої під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту позивача) вказується особа, яка створила таку заявку-анкету. Отже, підписання договору (електронного правочину) за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення сторонами такого договору. Судом встановлено, що вищевказаний кредитний договір підписаний відповідачкою електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового пароля-ідентифікатора. Укладення між сторонами вищевказаного договору відповідачкою не оспорюється та підтверджується належними та допустимими доказами. Тобто, підписавши договір одноразовим ідентифікатором, відповідачка підтвердила, що вона погоджується виконувати його умови та розуміє його зміст. Враховуючи, що згідно вищевказаних положень кредитного договору, з його укладенням сторони домовились, що укладення такого договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню первісним кредитором ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, а відтак сторонами дотримано вимоги щодо укладення правочину, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами з приводу отримання відповідачкою кредиту у ТОВ "Бізнес позика". Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що 13.10.2021 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 387036-КС-001 в електронній формі, за яким остання отримала кредит в розмірі 8 000 грн. Водночас, при вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідачка здійснювала погашення заборгованості за отриманим кредитом, однак здійснювані нею платежі були не регулярними та в недостатньому розмірі. Відповідачкою було повернуто позивачу тіло кредиту лише в розмірі 809,34 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.12-22). Отже, відповідачка не лише користувалася кредитними коштами, а й фактично визнала укладення договору, вчинивши дії, спрямовані на його виконання та часткове погашення заборгованості. Вказана обставина відповідачкою не заперечується. Таким чином, судом встановлено, що відповідачкою було порушено обов`язок з повернення кредитних коштів, що підтверджується випискою по рахунку боржника та розрахунком заборгованості, а відтак у позивача виникло право вимагати повернення частини позики, що залишилася в розмірі 7 190,66 грн. (8 000 грн. 809,34 грн. = 7 190,66 грн.) та сплати відсотків. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом (стаття 610, частина перша статті 612 ЦК України). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі №911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Згідно з пунктом 1 кредитного договору № 387036-КС-001 від 13.10.2021 року процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та становить 0,86955384 процентів в день. Відповідно до пункту 2 договору протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня за період фактичного користування кредитом з урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. Відповідно до пункту 5.1 Правил, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахування умов договору. Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику до закінчення терміну дії договору про надання кредиту(включно). Як вбачається з графіку платежів, розмір кожного платежу відповідачки був розрахований на суму заборгованості за кредитом з урахуванням того, що виконуючи повну оплату такого платежу, тіло кредиту з кожним таким платежем буде зменшуватися, а отже і нараховуватися проценти будуть на меншу суму заборгованості за кредитом. Суд враховує, що кредитним договором №387036-КС-001 від 13.10.2021 р. визначено, що кредит надано строком на 24 тижні (168 днів, тобто з 13.10.2021 р. по 29.03.2022 р. включно). З розрахунку заборгованості, вбачається, що відповідачка [PERSON] сплатила 3 861,66 грн. (27.10.2021 р. - 1 043,40 грн., 09.11.2021 р. - 904,28 грн., 24.11.2021 р. - 1 034,40 грн., 07.12.2021 р. - 879,58 грн.) в рахунок погашення відсотків за користування кредитними коштами (а.с.12). Враховуючи те, що відповідачкою було лише частково погашено тіло кредиту у розмірі 809,34 грн. (09.11.2021 р. - 69,56 грн., 24.11.2021 р. - 149,36 грн., 07.12.2021 р. - 590,42 грн.) та потім погашення заборгованості не відбувалось, позивач правомірно нараховував до кінця строку дії кредитного договору проценти за користування кредитом, нараховуючи кожний день на неповернуту суму заборгованості за кредитом передбачену пунктом 2 кредитного договору процентну ставку у розмірі 0,86955384 %, що підтверджується складеним позивачем розрахунком заборгованості, та розмір якої станом на останній день строку кредитування - 29.03.2022 р. становить 7 003,11 грн. (8000 грн. х 0,86955384 % х 28 дн. (з 13.10.2021 р. по 09.11.2021 р.) = 1 947,80 грн.; 7 930,44 х 0,86955384 % х 15 дн. (з 10.11.2021 р. по 24.11.2021 р.) = 1 034,39 грн.; 7 781,08 грн. х 0,86955384 % х 13 дн. (з 25.11.2021 р. по 07.12.2021 р.) = 879,59 грн.; 7 190,66 грн. х 0,86955384 % х 112 дн. (з 08.12.2021 р. по 09.11.2021 р.) = 1 947,80 грн.; разом 10 864,77 грн., та з урахуванням суми сплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 3 861,66 грн. остаточний розмір заборгованості зі сплати відсотків становить 7 003,11 грн. (10 864,77 грн. - 3 861,66 грн. = 7 003,11 грн.)). За вказаних обставин суд частково погоджується із визначеною позивачем сумою заборгованості за процентами за користування кредитом, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача в розмірі 7 003,11 грн. При цьому суд враховує, що відповідачкою не спростовано розмір заборгованості за кредитним договором, наявність якої підтверджується розрахунком, наданим позивачем, та виписками по особовому рахунку позичальника та не надано контррозрахунок, який би піддавав сумніву розмір такої заборгованості. Також відповідачка, у разі неможливості самостійно надати розрахунок заборгованості, могла заявити клопотання про призначення судової економічної експертизи, проте також цього не зробила. Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постановах від 26 лютого 2020 року у справі № 760/14330/15-ц та від 08 жовтня 2023 року у справі № 489/192/17. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. При вирішенні даного спору судом взято до уваги, що відповідно дост.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку банку не повернуті, та згідно ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення прав позивача, а відтак суд приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та відсотків за їх користування. З врахуванням наведеного, сума заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з відповідачки становить 14 193,77 грн., з яких 7 190,66 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 7 003,11 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволених позовних вимог в розмірі 2 411,73 грн.(14 193,77 х 2 422,40 грн. / 14 256,55 грн. = 2 411,73 грн.) На підставі викладеного та

Outcome: partial