Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Позивачка в особі свого представника - адвоката Червоної Г.О. звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до Комунального закладу «Школа І-ІІІ ступенів №249 Деснянського району м. Києва» Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про зобов`язання нарахувати середній заробіток за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі як заробітної плати без її виплат позивачу позивачці, включивши її до фонду оплати праці відповідача, зобов`язання нарахувати єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та сплатити на відповідний рахунок податкового органу за місцем обліку, стягнення недоплаченої суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, стягнення недоплачених відпускних. Ухвалою судді від 14.07.2025 року у вказаній вище справі вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. 12.08.2025 на адресу суду від представниці позивачки - адвокатки Червоної Г.О. надійшла заява про зміну предмету позову. Крім того, представницею позивачки - адвокаткою Червоною Г.О. було заявлено клопотання про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 28.08.2025 від Відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. 01.09.2025 від представниці позивачки - адвоката Червоної Г.О. на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, зі змісту якої вважають відзив відповідача таким, що не спростовує доводи позивачки, викладені в позовній заяві щодо грубого порушення відповідачем її соціальних прав та норм чинного законодавства, а відтак, на підставі вище викладеного, остаточні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Крім того, адвокаткою Червоною Г.О. подано розрахунок судових витрат, які в своїй сукупності склали 18 168 грн.. 16.09.2025 на адресу суду Відповідача на адресу суду надійшов відзив на заяву Позивачки про зміну предмету позову. 21.09.2025 представницею Позивачки подано відповідь на вказаний відзив Відповідача. Згідно ухвали судді від 30.12.2025 було визначено розгляд справи за позовом [PERSON] до Комунального закладу «Школа І-ІІІ ступенів №249 Деснянського району м. Києва» Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації про зобов`язання нарахувати середній заробіток за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі як заробітної плати без її виплат позивачу позивачці, включивши її до фонду оплати праці відповідача, зобов`язання нарахувати єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та сплатити на відповідний рахунок податкового органу за місцем обліку, стягнення недоплаченої суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, стягнення недоплачених відпускних провести за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання в приміщенні Деснянського районного суду міста Києва. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 19.02.2026 позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково. Разом з тим, під час проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, було встановлено, що судом під час ухвалення вступної та резолютивної частини рішення суду від 19.02.2025 не було вирішено питання про розподіл судових витрат в частині оплати позивачкою витрат правової допомоги, що в сукупному розмірі склали 18 168,00 грн.. Згідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи у судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. За таких обставин, суд вважав за можливе здійснити розгляд питання про розподіл судових витрат за відсутності сторін. Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, матеріали поданої заяви, вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення, виходячи з наступного. За результатом розгляду судом цивільної справи 19.02.2026 року позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково. Відповідно до вимог ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Постанові ВП ВС від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц зроблено висновок, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Постанова ВС від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18, містить висновок, якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Такий же правовий висновок зробила Велика Палата ВС у справі № 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивачки здійснювала адвокатка Червона Г.О.. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підтвердження понесених судових витрат до матеріалів справи долучено розрахунок судових витрат, копію Договору про надання правової допомоги від 17.05.2025, Акт приймання-передачі наданих послуг від 29.08.2025. Стороною відповідача у відзиві на позов подано заперечення, щодо розрахунку понесених позивачякою витрат на правову допомогу. Таким чином, дослідивши письмові матеріали справи та розподіляючи витрати, понесені на професійну правничу допомогу, суд враховуючи часткове задоволення позовних вимог, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правничу допомогу пропорційно до частки задоволених позовних вимог у розмірі, що відповідатиме критерію розумності, встановлені їхньою дійсністю та необхідністю у цій справі. Отже, на підставі оцінки викладених у позовній заяві аргументів, наданих позивачкою доказів, висловлених заперечень сторпони відповідача та вищенаведених положень закону суд дійшов висновку, що відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки витрати на правову допомогу в сумі 10 000,00 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial