Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

ТОВ «Фінпром Маркет», в інтересах якого дії представник адвокат Ткаченко Юлія Олегівна, звернулося до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на наступні обставини. 18.05.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 75518757, за яким внаслідок невиконання зобов?язань відповідач має заборгованість у загальному розмірі 7545,02 грн, що складається з наступного: 1) 2240 грн заборгованість за основною сумою боргу; 2) 5305,02 грн заборгованість за відсотками, і право вимоги за яким було передано ТОВ «Фінансова компанія управління кредитами» на підставі договору факторингу № 2610 від 26.10.2021, а в подальшому ТОВ «Фінпром Маркет» на підставі договору факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023. Отже, відповідач має заборгованість перед ТОВ «Фінпром Маркет» за договором позики № 75518757 у загальному розмірі 7545,02 грн. З огляду на викладені обставини ТОВ «Фінпром Маркет» просило суд стягнути з [PERSON] заборгованість за вказаним договором у розмірі 7545,02 грн, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн. 11.12.2025 суддею було відкрито провадження у справі та визначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 75). 10.02.2025 представником відповідача адвокатом Козійчуком О.І. було подано відзив на позов, в якому він зазначає, що позивач не вказує правової природи відсотків, а тому незрозуміло, чи він просить стягнути відсотки за користування грошовими коштами чи відсотки за прострочення грошового зобов?язання. У той же час надані позивачем докази вказують на неправильний розрахунок відсотків, що підлягають стягненню. Так, за умовами договору позики від 18.05.2021 сума кредиту становить 2240 грн, що надається строком на 30 днів під 1,99%. При цьому вказано, що повернення кредиту має відбутися 17.06.2021, тобто рівно за 30 днів від дати укладення договору. Додатком № 1 до договору передбачено, що розмір нарахованих відсотків за користування кредитними коштами становить 396,48 грн. Однаку у наданому в якості доказів розрахунку заборгованості відсотки за користування кредитними коштами нараховано за період часу з 18.05.2021 по 14.09.2021. Відтак позивач здійснив нарахування та просить стягнути як відсотки за користування коштами, так і відсотки за прострочення грошового зобов?язання, проте прямо у позові не вказує на застосування такої правової підстави. У той же час п. 18 Перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до ст. 63 Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач у разі допущення прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором; неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. Відтак, на думку представника відповідача, позовні вимоги в частині стягнення основної суми кредиту в розмірі 2240 грн та відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 396,48 грн підлягають задоволенню і відповідач їх визнає, а в решті позовних вимог слід відмовити. Також представник відповідача зазначив, що розрахунок судових витрат відповідача на момент подання відзиву становить 3000 грн. 16.02.2026 представником позивача адвокатом Ткаченко Ю.О. було подано відповідь на відзив, в якому вказано, що твердження представника відповідача стосовно того, що відповідач брав на себе зобов?язання сплатити основне зобов?язання та відсотки в розмірі 0,59% за користування позикою спростовується матеріалами справи, оскільки у п. 2 договору позики вказано, що сума позики у 2240 грн надається строком на 30 днів під процентну ставку (базову) в день у розмірі 1,99%. Додатково у зазначеному пункті наведений орієнтовний/попередній графік погашення заборгованості, згідно з яким протягом 30 днів застосовується знижена процентна ставка в розмірі 0,59% на день. У той же час за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день встановлена процентна ставка в розмірі 2,70%. Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дату отримання та повернення, на залишок позики (п. 4 договору). Водночас невід?ємною частиною договору позики є Правила, за умовами яких через неналежне виконання умов договору нараховані проценти було перераховано за базовою/фіксованою процентною ставкою в розмірі 1,99% замість 0,59% у відповідності до положень п. 9.7 цих Правил. Таким чином, договором було встановлено фіксовану процентну ставку, яка може бути зменшеною лише у разі належного виконання позичальником умов договору позики, у зв?язку з чим на момент укладання договору позикодавцем була зазначена орієнтовна загальна вартість із розрахунку, що позичальник погасить заборгованість у строки, які сам зазначив під час укладення договору. Також представник позивача звернула увагу суду, що представник відповідача не надав будь-яких доказів на підтвердження або спростування вимог позивача (контррозрахунок тощо), а тому відзив ґрунтується на припущеннях та зводиться до незгоди з доказами позивача. Щодо заявлених представником відповідача судових витрат представник позивача вказала, що із відзиву на позов вбачається, що відповідач планує понести витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн, проте, на думку позивача, такі витрати у малозначній справі є значно завищеними, оскільки не потребують значної витрати часу. При цьому представником відповідача не надано жодної платіжної інструкції про сплату гонорару відповідачем, а тому такі витрати не підлягають відшкодуванню. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від останніх не надійшло. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 18.05.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] в електронній формі (шляхом його підписання відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором) було укладено договір позики № 75518757, відповідно до умов якого [PERSON] шляхом перерахування на його банківський рахунок із використанням реквізитів електронного платіжного засобу № [NUMBER] отримав у позику грошові кошти в розмірі 2240 грн строком на 30 днів (до 17.06.2021) зі сплатою відсотків за користування цими коштами на наступних умовах: базова (фіксована) процентна ставка за день користування позикою 1,99%; знижена процентна ставка 0,59%; процента ставка за понадстрокове користування позикою та пеню 2,70% (що не застосовуються у період карантину); орієнтовна реальна річна процентна ставка 626,3%; орієнтовна загальна вартість позики 2636,48 грн (а.с. 6-7, 8, 12, 13-24). Згідно з розрахунком заборгованості за договором позики № 75518757 від 18.05.2021 [PERSON] має заборгованість за вказаним договором у загальному розмірі 7545,02 грн, що складається з наступного: 1) 2240 грн заборгованість за тілом позики; 2) 5305,02 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками (а.с. 9-11). 26.10.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» було укладено договір факторингу № 2610, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія управління активами» право грошової вимоги до боржника [PERSON] за договором позики № 75518757 від 18.05.2021 на суму 7589,12 грн, що зокрема підтверджується витягом із Реєстру прав вимог № 2 до відповідного договору факторингу (а.с. 25-29, 30, 31-32, 33). 03.04.2023 між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» було укладено договір факторингу № 030423-ФК, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступило ТОВ «Фінпром Маркет» право грошової вимоги до боржника [PERSON] за договором позики № 75518757 від 18.05.2021 на суму 7589,12 грн, що зокрема підтверджується Реєстром боржників до відповідно договору про відступлення права вимоги (а.с. 34-38, 39, 40-41). Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того є роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави щодо позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У разі невиконання позичальником обовязків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобовязання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором (ст. 1052 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто (ст.ст. 525-527 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов?язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов?язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010, який суд враховує при виборі і застосуванні норм прав до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України. Доказів спростування презумпції дійсності укладеного відповідачем договору матеріали справи не містять. Відповідач мав процесуальну можливість надати суду докази на спростування презумпції правомірності договору, однак таким правом не скористався. При цьому представник відповідача не заперечував (визнавав) обставини щодо укладення відповідачем відповідного договору позики та отримання грошових коштів за цим договором. Отже, позивачем доведено, що відповідач припустився порушення умов договору щодо своєчасної сплати сум позики та відсотків за користування позикою, внаслідок чого за ним утворилася зазначена заборгованість. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № 75518757 від 18.05.2021 у розмірі 7545,02 грн. Стосовно заперечень представника відповідача в частині стягнення відсотків за договором позики суд зазначає таке. Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо договору позики сторони вправі встановити строк позики, протягом якого позичальник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення позики та сплати відсотків. У свою чергу впродовж цього строку позикодавець вправі реалізувати своє право на відсотки за користування позикою. При цьому право позикодавця нараховувати передбачені договором відсотки за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред?явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 28.03.2018 у справі; від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц; від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16; від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17. У п. 5.2 договору позики № 75518757 від 18.05.2021 визначено, що позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розмішені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license, їх зміст, суть, обсяг зобов?язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації йому зрозумілі. Як було встановлено судом, відповідач отримав позику в розмірі 2240 грн строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99% на день (базова процентна ставка. Також сторонами було узгоджено знижену процентну ставку в розмірі 0,59% на день, з урахуванням якої наведено загальний розмір сплати відсотків за договором у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (додаток № 1 до договору позики), що складає 396,48 грн (2240 грн х 0,59% х 30 днів). Разом із цим згідно з п. 9.7 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі Правила) якщо під час дії особливих умов виконання договору позики, встановлених для позичальника в межах програми лояльності, позичальник порушить взяті на себе зобов?язання за договором позики, такі особливі умови виконання договору позики втрачають силу, а нараховані згідно з умовами договору проценти підлягають перерахування за базовою процентною ставкою, розмір якої зазначається у договорі позики, та оплаті позичальником у повному обсязі на загальних умовах за весь період дії договору позики і незалежно від запропонованих особливих умов програми лояльності. Оскільки відповідач порушив взяті на себе зобов?язання за договором позики, відсотки за час дії договору мають нараховуватися йому у розмірі 1,99% на день, що складає 44,58 грн (2240 грн х 1,99%). Представником позивача не було надано суду доказів щодо вчинення позичальником дій для пролонгації позики (п. п. 7.1-7.11 розділу 7 Правил). Проте відповідно до п.п. 7.13 7.16 розділу 7 Правил у разі, якщо у позичальника на момент закінчення строку позики наявна заборгованість і не оформлено позичальником пролонгацію, строк позики автоматично продовжується на один календарний день (автопролонгація). Строк автопролонгації обчислюється з дня, що слідує за днем закінчення строку позики. При автопролонгації змінюється кінцева дата строку позики та закічення строку (терміну) дії договору позики на один календарний день. Проценти під час автопролонгації нараховуються за базовою процентною ставкою, вказаною у договорі позики. Позичальник не заперечує та погоджується, що автопролонгація може здійснюватися необмежену кількість разів та не потребує додаткового документального оформлення з боку сторін. Позичальник погоджується, що застосування повторної автопролонгації здійснюється за умови наявності непогашеної позики (її частини) та не потребує додаткової згоди позичальника. Продовження строку позики на умовах автопролонгації припиняється у разі якщо протягом 90 автопролонгацій поспіль позичальником не погашено позику. Отже після закінчення по даному договору позики тридцятиденного строку позики автопролонгація, під час якої можуть бути нараховані відсотки, не може перевищувати 90 днів, і загальний строк дії договору позики у такому разі складає 120 днів. У той же час, з урахуванням Правил та положень договору позики, під час дії автопролонгації нараховується базова денна процентна ставка у розмірі 1,99%. Водночас із розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що позивачем відсотки у розмірі 1,99% на день (44,58 грн) нараховувалися у період часу з 18.05.2021 по 14.09.2021, що складає 120 календарних днів. За таких обставин, розмір відсотків нараховано позивачем відповідно до умов договору позики та в межах строку дії договору (з урахуванням його автопролонгації), а тому посилання представника відповідача на неправильність розміру нарахованих відсотків є неспроможними. Щодо розподілу між сторонами судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Із матеріалів справи вбачається, що 25.08.2025 позивач уклав із адвокатом Ткаченко Юлією Олегівною договір про надання правничої допомоги № 25-08/25/ФП. Крім іншого, у п. 4.1. вказаного договору зазначається, що за надання правничої допомоги у відповідності до положень даного договору клієнт сплачує адвокату винагороду у нижчезазначеному розмірі: 1) вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції/аналіз судової практики та збір документів/доказів (у разі відсутності у клієнта необхідних документів/доказів адвокат збирає їх самостійно шляхом направлення адвокатських запитів) по малозначних справах для формування позовної заяви 500 грн за одну справу (спрощене позовне провадження/малозначна справа); 2) підготовка/складання позовної заяви до боржника за договором позики/кредиту у малозначній справі 4000 грн за одну справу (спрощене позовне провадження/малозначна справа); 3) підготовка/складання відповіді на відзив на позовну заяву у малозначній справі 2000 грн (спрощене позовне провадження/малозначна справа) (а.с. 42-46, 48, 49). Із наявних у матеріалах справи витягу з акту № 4-ФП приймання-передачі наданої правничої допомоги від 13.10.2025 за договором про надання правничої допомоги № 25-08/25/ФП від 25.08.2025 вбачається, що позивачем було понесено судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката Ткачук Ю.О., пов`язані з розглядом зазначеної цивільної справи, у загальному розмірі 4500 грн, що складаються з наступного: 1) 500 грн вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції/аналіз судової практики та збір документів/доказів (у разі відсутності у клієнта необхідних документів/доказів адвокат збирає їх самостійно шляхом направлення адвокатських запитів) по малозначних справах для формування позовної заяви; 2) 4000 грн судовий супровід у першій інстанції: підготовка/складання та направлення/подача однієї позовної заяви до боржника [PERSON] за договором позики у малозначних справах, за необхідності інших заяв по суті справи, в електронній формі за посередництвом Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, в тому числі представництво інтересів клієнта в суді (адвокат самостійно подає позовну заяву від імені клієнта, представляє інтереси як представник клієнта в суді), сплата яких підтверджується платіжною інструкцією № 579939276.1 від 15.10.2025 (а.с. 46, 46-47). При цьому суд бере до уваги правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 640/10548/19, в якому наголошується, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд бере до уваги, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, якщо неспівмірність таких витрат буде доведена стороною, яка заявила таке клопотання (ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України). Водночас у правовому висновку, викладеному у постанові Об?єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. У той же час відповідач, який належним чином повідомлявся про розгляд справи судом і представник якого надав відзив на позов, не скористався своїм правом заявити клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги, понесеної позивачем, із посиланням на неспівмірність таких витрат, а тому суд не вбачає підстав стверджувати про неспівмірність таких витрат. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн. Понесення позивачем судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн підтверджується платіжною інструкцією № 579944603.1 від 25.11.2025 та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 4, 56). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених останнім судових витрат у загальному розмірі 6922,40 грн (4500 грн + 2422,40 грн). На підставі викладеного,

Outcome: approved