Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» звернувся до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що 08.06.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №480066399 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Згідно умов Договору відповідачу було надано кредит у розмірі 10000,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності. Товариство виконало умови договору та перерахувало відповідачці кошти в сумі 10000,00 грн на її банківську картку № [NUMBER]. Після укладення договорів факторингу право вимоги було відступлено позивачу ТОВ «ФК «ЕЙС». На даний час відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує і заборгованість не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «ФК «ЕЙС», у зв`язку з чим позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь суму заборгованості в розмірі 47292,00 грн та судові витрати у справі. Ухвалою суду від 04 вересня 2025 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та за клопотанням представника позивача було витребувано в АТ «ПУМБ» інформацію по картковому рахунку, що належить [PERSON] 11.12.2025 через систему «Електронний суд» представник відповідача - адвокат Лісодід О.В. подав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що відповідач не укладала вказаного договору, позивач не надав належних доказів на підтвердження укладення договору в електронній формі. Також зауважив, що відповідно до ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», щодо граничного розміру відповідальності, у разі прострочення виконання зобов`язань споживача, його відповідальність не може перевищувати подвійного розміру суми отриманого кредиту. Тобто у даному випадку, якщо тіло кредиту - 10 тис. грн, то максимальна відповідальність не повинна перевищувати - 20 тис. грн, а не 47 тис. грн, як того вимагає позивач. Також, при укладанні договору кредитування порушені вимоги ст.6-7 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до яких договір в електронній формі має юридичну силу лише за умови накладання кваліфікованого електронного підпису, а одноразовий ідентифікатор ( SIM-код) також не є КЕП і не може прирівнюватися до власноручного підпису. 12.12.2025 представник відповідача через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що при укладенні кредитного договору в електронній формі були дотримані вимоги Закону України «Про електронну комерцію». Договір був підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV7TU94. Відповідач не відмовлявся від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликав, не звертався за додатковим роз`ясненням положень договору, тобто не скористалася цим своїм правом. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір є правомірним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсними не визнаний, а тому відповідно до ст. 204 ЦК України, є правомірним і повинен виконуватися належним чином, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору. Нарахування відсотків здійснювались за наступною формулою: 10 000,00 *0,610*30 = 1830,00 грн. (сума нарахованих відсотків за користування кредитом строком 30 днів). У зв`язку із невиконанням взятих на себе зобов`язань, подальше нарахування відсотків здійснювалось відповідно до п.8.4. за процентною ставкою 1087,70% річних, що на день укладення Договору становить 2,98%в день від суми залишку Кредиту. Отже, нарахування здійснювались за наступною формулою: 10000,00 *2,98/100= 298,20 грн (сума нарахованих відсотків за один день користування кредитом за період з 09.07.2023-08.08.2023.08.08.2023 відбулося відступлення права вимоги до ТОВ «Таліон Плюс». Нарахування відсотків здійснюється за такою формулою: 10 000,00*2,980/100 = 298,00 (сума за один день користування кредитом), що здійснювалось за період 09.08.2023- 04.11.2023. 10.10.2024 відбулося відступлення права вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», яке в подальшому перейшло до Позивача. ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та Позивачем жодних нарахувань не здійснювалось. Отже, нарахування відсотків повністю обґрунтовано та не суперечить умовам Договору. Також сторони в кредитному договорі узгодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України (відповідно до п.12.4. Кредитного договору). У Позивача наявні всі правові підстави для стягнення відсотків за кредитним договором як в межах строку його дії (відповідно до ст.1048 ЦК України) так і після спливу строку кредитування (відповідно до ст.625 ЦК України). Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 19.01.2026 представник відповідача через систему «Електронний суд» подав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив позицію аналогічну відзиву на позовну заяву. 21.01.2026 представник позивача через систему «Електронний суд» подав додаткові пояснення у справі. Вказав, що кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Процедура ідентифікації відповідача при укладенні кредитного договору була здійснена первинним кредитором і підтверджена належними доказами. Кредитний договір є дійсним, законним та обов`язковим до виконання відповідачем. Розрахунки заборгованості, долучені до матеріалів справи в сукупності з платіжними дорученнями про перерахування коштів є беззаперечними доказами факту заборгованості, а отже позовні вимоги доведені позивачем в повній мірі. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві просить розглядати справу у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона не заперечує укладення кредитного договору в електронній формі, за яким вона отримала 10000 грн, договір укладала строком на 30 днів. Мала намір сплатити заборгованість, однак, поки зібрала необхідну суму коштів, в особистому кабінеті вже була зазначена інша сума. В подальшому вона позичила кошти, щоб погасити заборгованість, однак права вимоги вже були передані іншому кредитору. У травні 2024 року вона зареєструвала шлюб та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , чоловік є військовослужбовцем, мобілізований з січня 2024 року, вона має 3 групу інвалідності. Визнає заборгованість частково, лише тіло кредиту у розмірі 10000 грн. Представник відповідача - адвокат Лісодід О.В. у судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги відповідач визнає частково, не заперечує щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 10000 грн, однак, відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з відповідача, як дружини військовослужбовця, не можуть бути стягнуті відсотки. Тому в частині стягнення заборгованості за відсотками просить відмовити. Заслухавши відповідача та представника відповідача, повно і всебічно вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступних висновків. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12,13,81,89 ЦПК України передбачено: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 08.06.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії №480066399. Згідно умов Договору позичальнику надано у розмірі кредитного ліміту на суму 10000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності. Строк дії Договору 30 днів. Умовами Договору передбачена пролонгація строку кредитування, для здійснення пролонгації позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів проценти у розмірі 1830 грн. Кошти надаються позичальнику безготівково шляхом перерахування на платіжну картку № [NUMBER]. За період від дати видачі кредиту до 08 липня 2023 року проценти нараховуються за процентною ставкою 0,610 % від суми кредиту за кожен день користування (дисконтний період). У разі якщо відповідач вчинить дії щодо продовження дисконтного періоду, за період з наступного дня після 08 липня 2023 року проценти нараховуються за ставкою 2,030%. Після закінчення дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 2,980% в день від суми залишку кредиту (а.с.82 зворот -91). До вказаного Договору позивачем додано Порядок дій споживача в інформаційно - телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору та отримання фінансових послуг під торговельною маркою «Moneyveo» (а.с.99-105). Укладаючи вищевказаний кредитний договір відповідач та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором MNV7TU94. Також до матеріалів справи надано Паспорт споживчого кредиту, в якому містяться дані позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови (а.с.81). ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за Договором виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 10000?00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER], що підтверджується платіжним дорученням від 08.06.2023 (а.с.109). Вказана обставина підтверджується наданою АТ «ПУМБ»інформацією за ухвалою суду від 04.09.2025 року, з якої вбачаться, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на платіжну картку № [NUMBER] було зараховано платіж у сумі 10000,00 грн 08.06.2023. За [PERSON] закріплений фінансовий номер телефону [NUMBER] , на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операції за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 08.06.2023 по 13.06.2023 (а.с.120). Інформаційною довідкою, виданою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відповідно до якої Банком було ініційовано детальну перевірку, в ході якої було підтверджено, що на ім`я відповідача емітовано платіжну картку № [NUMBER], 08.06.2023 о 19:53:22 було зарахування коштів у сумі 10000,00 гривень, номер телефону (а.с.20-22). Відповідно до наданого первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 08.08.2023 у [PERSON] наявна заборгованість за Договором №480066399, яка становить 11068 грн, з яких 10000 грн - сума заборгованості по тілу кредиту, 11068 грн. - сума прострочених платежів по процентах (а.с.69). 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає ТОВ «Таліон Плюс» за виплату належні йому права вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» приймає належні права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Строк дії договору закінчується 28.11.2019. Укладеною Додатковою угодою №19 до Договору факторингу від 28.11.2019 строк дії договору продовжено до 31.12.2020. В подальшому, додатковою угодою №26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022 та №32 від 32.12.2023 продовжено строк дії Договору факторингу до 31.12.2024 (а.с.28-40). Відповідно до реєстру боржників №263 від 08.08.2023 до Договору факторингу №28/1118-01, ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] у розмірі 21068,00 грн, з яких 10000,00 грн - сума заборгованості по тілу кредиту, 11068,00 грн - сума прострочених платежів по процентах (а.с.41). Згідно з наданим ТОВ «Таліон Плюс» розрахунком, заборгованість [PERSON] становить 47292,00 грн, з яких: 10 000 грн - заборгованість за тілом кредиту та 37292,00 грн - заборгованість за відсотками (а.с.71-72). Надалі, між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» було укладено договір факторингу №10/1024-01 від 10.10.2024 у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» за плату, а ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права грошової вимоги до боржника за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників (а.с.44- 47, 49-52). На підтвердження переходу прав вимоги також долучена платіжна інструкція № 7524 від 16.10.2024 (а.с.56). Відповідно до Реєстру прав вимоги №2 від 10.10.2024 до Договору факторингу, до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 47292,00 грн, з яких: 10000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 37292,00 грн - заборгованість за відсотками (а.с.54). В подальшому, між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» було укладено договір факторингу № 08/07/25-Е у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» передає ТОВ «ФК «ЕЙС» за плату, а ТОВ «ФК «ЕЙС» приймає належні ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» права грошової вимоги до боржника за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників (а.с.57-60). Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому - передачі Реєстру боржників від 29.05.2025, підтверджує факт переходу від ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» до ТОВ «ФК «ЕЙС» права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною Договору факторингу (а.с.66). На підтвердження переходу прав вимоги також долучені платіжні інструкції № 297 від 17.07.2025, № 316 від 12 серпня 2025, № 319 від 13 серпня 2025 (а.с.67,67 зворот та 68). Відповідно до Реєстру боржників від 08.07.2025 до Договору факторингу, до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 47292,00 грн, з яких: 10000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 37292,00 грн - заборгованість за відсотками (а.с.62). Згідно виписки з особового рахунку за Договором № 480066399 від 08.06.2023, станом на 31.07.2025 заборгованість [PERSON] не погашена та складає: 47292,00 грн, з яких: 10 000 грн - заборгованість за тілом кредиту та 37292,00 грн - заборгованість за відсотками (а.с.73). Відповідач зареєструвала шлюб 22.05.2024 з [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва пр. шлюб серії [NUMBER] (а.с.154). Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником (відповідачем) [PERSON] взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, право вимоги по якому згідно укладеного договору факторингу перейшло до нового кредитора (позивача ТОВ «ФК «ЕЙС»). До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. В частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»(в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно з ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як регламентовано в ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Формулювання цієї норми вказує на її диспозитивність, тобто не виключається можливість зміни обсягу прав. Таким чином, відступлення прав, обсяг яких буде визначено в майбутньому, вважається законодавчо прийнятним. Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до приписів ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, судом встановлено, що між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» правонаступником якого є позивач, та [PERSON] виникли правовідносини у зв`язку з укладенням 08.06.2023 договору кредитної лінії №480066399. Згідно вказаного договору відповідачці було надано кредит у розмірі 10 000 грн строком на 30 днів. Відповідач, будучи вільною в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, будучи обізнаною з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, підписала кредитні документи, таким чином погодивши умови сплати процентів за користування кредитними коштами. Даний договір був укладений в електронній формі у порядку, визначеномустаттею 12 Законом України «Про електронну комерцію», що повністю підтверджується матеріалами справи. [PERSON] отримала кредитні кошти і у неї виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі. Надані копії договорів факторингу та витяги з реєстру боржників містять усі необхідні реквізити, зокрема підписи та печатки сторін і в повному обсязі підтверджують факт переходу до позивача права вимоги до відповідача за укладеним нею з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитним договором. Фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку не повернуті, і правонаступник первісного кредитора вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення коштів, тому суд дійшов висновку про наявність заборгованості відповідачки за основним тілом кредиту у розмірі 10 000 грн. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення суми заборгованості за відсотками суд, зважив на таке. Відповідно дост. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18 та №202/4494/16-ц від 31.10.2018 . Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 (справа № 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Позивач, пред`являючи вимоги до [PERSON] , просив, у тому числі, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримала в борг позичальниця), стягнути заборгованість за відсотками. У п. 3.2 Договору сторони погодили, що строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення оплати всіх фактично нарахованих процентів за перші 30 днів. З наданого первісним кредитором розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 08.06.2023 по 08.07.2023 [PERSON] не здійснила жодного платежу. Відтак, доказів виконання відповідачкою умов п. 3.2 Договору матеріали справи не містять. Згідно п.п.8.3.1 Договору, за період від дати видачі кредиту і до 08.07.2023 (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 222,650 % річних, що становить 0,61% від суми кредиту за кожен день користування. З урахуванням наведеного суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення відсотків за користування кредитом підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 1830 грн за 30 днів (10 000 грн х 0,61% / 100% х 30), що відповідає строку дії кредитного договору. Подальше поза строком кредитування нарахування процентів за користування кредитними коштами було безпідставним. Згідно п. 12.4 сторони погодили, що за користування грошовими коштами після закінчення строку дії Договору чи його дострокового розірвання Позичальник зобов`язаний сплачувати на користь Кредитодавця проценти за користування чужими грошовими коштами за ставкою 1987,700% річних. Сторони погоджуються, що проценти нараховані після закінчення строку дії цього договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України. При цьому про стягнення грошових коштів в порядку ст. 625 ЦК України позивач не заявляє. Частиною восьмою статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Таким чином, під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права (постанова Верховного Суду від 12 лютого 2025 року в справі № 679/1103/23). Тому, з урахуванням викладеного, суд уважає, що підставними до нарахування є відсотки, розрахунок яких проводився в межах погодженого сторонами строку кредитування. Щодо доводів відповідача та її представника про відсутність підстав для стягнення відсотків за кредитним договором суд зазначає наступне. Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (станом на момент укладення кредитного договору та станом на 04.12.2023 - останню дату нарахування відсотків), військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. З 4 травня 2024 року набрала чинності нова редакція цієї норми, введена Законом України від 21 березня 2024 року № 3621-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», за змістом якої військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Надалі, Законом України від 11 квітня 2024 року № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» частина 15 статті 14 Закону №2011-ХІІ викладена в такій редакції (набрала чинності 18 травня 2024 року та діяла до 8 лютого 2025 року): «Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля». Згідно зі статтею 1 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XIІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває дотепер. Представник відповідача на підтвердження того факту, що вказана пільга розповсюджується на відповідача, як дружину військовослужбовця, надав: копію свідоцтва про шлюб від 22.05.2024, відповідно до якого відповідач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] ; копію військового квитка серії [NUMBER] , з якого вбачається, що [PERSON] є мобілізованим з 23.01.2024. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що на відповідача не поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», оскільки такі пільги для дружин військовослужбовців були запроваджені Законом України від 11 квітня 2024 року № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18.05.2024, а кредитний договір укладений 08.06.2023, відсотки відповідачу нараховані до 04.11.2023. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат: Питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією (а.с. 9), а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000, 00 гривень. Беручи до уваги, що суд дійшов висновку про задоволення позову частково, тому, з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 605,84 грн (2422,40 грн*25,01%) сплаченого судового збору, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Судом встановлено, що понесені ТОВ «ФК «ЕЙС» витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн, підтверджуються матеріалами справи: Договором про надання правничої допомоги №09/07/25-01 від 09.07.2025; Додатковою угодою №25770782114 до Договору від 09.07.2025; Актом прийому - передачі наданих послуг від 17.07.2025, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копією довіреності (а.с.74-80). Позовні вимоги задоволено судом на 25,01%, тому з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати витрат на правничу допомогу в розмірі 1750,70 грн, що є пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial