Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Короткий зміст позовним вимог Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення з [PERSON] на користь Львівського комунального підприємства «Господар» заборгованості за житлово-комунальні послуги, а саме: за утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 17 816,98 грн., а також судовий збір в розмірі 3028,00 грн. Позов мотивує тим, що рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №365 від 8 червня 2007 року «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг у м. Львові» Львівські комунальні підприємства визначено виконавцями житлово-комунальних послуг у будинках у м. Львові. Будинок [ADDRESS] , перебуває на утриманні ЛКП «Господар», яке створено відповідно до ухвали Львівської міської ради від 10 жовтня 2019 року №5626, ухвали Львівської міської ради від 16 листопада 2017 року №2606, як правонаступник ЛКП «Дім», МП «Стихія» та ЛКП «Управитель» (ЛКП «№ 500», ЛКП «№ 504», ЛКП «№ 507», ЛКП «За Замком», ЛКП «№ 503»), основним завданням діяльності визначено утримання, обслуговування та ремонт житлових будівель. ЛКП «Господар» надає житлово-комунальні послуги як правонаступник ЛКП «Управитель». Вказує, що між сторонами укладений Договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 01.06.2019 року, що підтверджує взаємні права та обов`язки сторін. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] , управління яким здійснює позивач. Для здійснення оплати комунальних послуг відповідачу відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , згідно з яким виникла заборгованість за період з 01.10.2022 по 30.09.2025 року в розмірі 17 816,98 грн. Позивач звертає увагу на те, що згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Вказує, що надання послуг у будинку та понесені Львівським комунальним підприємством «Господар» витрати підтверджуються: розрахунком вартості тарифу з надання послуг управління багатоквартирним будинком за адресою: [ADDRESS] ; Договором від «04» квітня 2018 року про надання послуг з вивезення побутових відходів зі змінами, внесеними Додатковою угодою від «30» грудня 2019 року, виконавцем за яким є ТОВ «Грінера Україна»; Договором про виконання робіт з ліквідації аварій та пошкоджень на внутрішньо-будинкових інженерних мережах № 56 від «01» березня 2018 року, підрядником за яким є Львівське комунальне ремонтно аварійне підприємство; Договорами про надання послуг КП ЛОР "Профілактична дезінфекція": № 4-Г від 02.01.2023 року. № 4-Г від 01.01.2025 року.; Звітом по використанню матеріалів на виконання ремонтних робіт. Звертає увагу суду на те, що жодних актів-претензій від відповідача протягом усього строку надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території не надходило, що є також одним із доказів належного виконання позивачем своїх обов`язків. А тому зважаючи на зазначені обставини позивач звернувся до суду з позовом про стягнення відповідної суми заборгованості в судовому порядку, який просить задовольнити. Рух справи Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 листопада 2025 року головуючим суддею у даній цивільній справі визначено суддю Білоуса Ю.Б. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2025 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позиції учасників по справі Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи здійснювати у відсутності сторони позивача, позов підтримує в повному обсязі, про що подав відповідну заяву. Відповідач в судові засідання 20 січня 2026 року та 18 лютого 2026 року не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце їх проведення, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 Верховний Суд зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Подібні за змістом правові позиції викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-6. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Фактичні обставини справи. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому у відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А згідно з ч.ч. 1-4 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Суд у відповідності до вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Разом з тим, у відповідності до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Судом встановлено, що ЛКП «Господар» є правонаступником ЛКП «Дім», МП «Стихія» та ЛКП «Управитель» (ЛКП «№500», ЛКП «№504», ЛКП «№507», ЛКП «За Замком», ЛКП «№503») відповідно до ухвали Львівської міської ради від 10 жовтня 2019 року № 5626 та ухвали Львівської міської ради від 16 листопада 2017 року №2606, згідно рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №365 від 8 червня 2007 року «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг у м. Львові» (а.с. 7-8). Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що стверджується долученою до матеріалів справи інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що оформлена інформаційною довідкою №451194187 від 07.11.2025 року (а.с.18). При цьому, згідно з відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 47). 01 травня 2019 року між ЛКП «Дім» та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , було укладено договір №87 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, згідно з умовами якого управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами Договору (а.с. 9-17). На виконання своїх обов`язків ЛКП «Господар» було укладено зокрема: Договір від «04» квітня 2018 року про надання послуг з вивезення побутових відходів зі змінами, внесеними Додатковою угодою від «30» грудня 2019 року, виконавцем за яким є ТОВ «Грінера Україна»; Договір про виконання робіт з ліквідації аварій та пошкоджень на внутрішньо-будинкових інженерних мережах № 56 від «01» березня 2018 року, підрядником за яким є Львівське комунальне ремонтно аварійне підприємство, з додатковими угодами до нього; Договори про надання послуг КП ЛОР "Профілактична дезінфекція" № 4-Г від 02.01.2023 року та № 4-Г від 01.01.2025 року (а.с. 21-36). При цьому, як вбачається зі звіту по використанню матеріалів на виконання ремонтних робіт за жовтень 2022 року - вересень 2025 року, ЛКП «Господар» здійснювались ремонтні роботи та обслуговування будинку за адресою: [ADDRESS] , а саме: прочищення каналізаційних трубопроводів, випусків; ремонт, фарбування елеваторних вузлів; встановлення ламп, плафонів, розеток, вимикачів; утеплення труб у місцях охолодження; заміна запірної апаратури системи ЦО; розповітрення системи гарячого водопостачання; прочищення каналізаційних трубопроводів, випусків; заміна невеликих ділянок каналізаційної мережі та ін. (а.с. 37-42). З представленого позивачем суду розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач [PERSON] за період з жовтня 2022 року по вересень 2025 року не сплачував вартості житлово-комунальних послуг, що надавались за адресою [ADDRESS] , внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 17 816,98 грн. (а.с. 19-20). Таким чином питання, які мають бути вирішені в цій справі полягають в тому, чи несе відповідач обов`язок з оплати житлово-комунальних послуг та чи є наданий позивачем розрахунок обґрунтованим. Так згідно з ст. 13 Конституції України власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі статтею 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Окрім того ст. 68 ЖК України визначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону встановлено, що житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно з пунктом 2 такої виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору, а пунктом 6 даної частини статті визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 5 Закону до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону обов`язок індивідуального споживача надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1 ст. 9 Закону встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 та підтверджено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц. В матеріалах справи відсутні акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг). Водночас суд вважає підтвердженою ту обставину, що позивач належним чином надавав послуги відповідачеві, оскільки відповідно до частин 1 та 4 статті 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Оскільки в матеріалах справи немає доказів того, що сторони складали акти-претензії, суд використовує презумпцію, що позивач належним чином надавав відповідачу житлово-комунальні послуги. Також у справі, яка розглядається ніщо не свідчить про те, що проведений позивачем розрахунок заборгованості є неправильним, а тому такий приймається судом до уваги як належний доказ розміру наявної у відповідача заборгованості. Таким чином, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, зважаючи на те, що відповідач за отримані житлово-комунальні послуги не сплачував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, суд приходить до висновку про те, що відповідач, отримавши за спірний період послуги належної якості, зобов`язаний був оплатити їх вартість у повному розмірі, розрахованому на підставі діючих тарифів. А тому, позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення в повному обсязі. Щодо стягнення судових витрат Відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно положень ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що за звернення до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір на загальну суму в розмірі 3028,00 грн. відповідно до платіжних інструкцій № 19982 від 17 листопада 2025 року та №19725 від 17 жовтня 2025 року. Так як позов задоволено в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 3028,00 грн. судового збору.

Outcome: approved