Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів, яким просить визнати останніх такими, що втратили право на користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно рішення Московської районної ради народних депутатів м. Харкова від 24.02.1995 №23/68 батько позивачки [PERSON] визнаний наймачем чотирьохкімнатної ізольованої квартири [ADDRESS] . На даний час у квартирі зареєстровано 10 осіб: позивачка [PERSON] , її батьки [PERSON] та [PERSON] , її брати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , сестра [PERSON] , [PERSON] донька [PERSON] , а також відповідачі сестра та племінник батька [PERSON] і [PERSON] . Після смерті бабусі матері батька, [PERSON] , яка настала [INFO] , відповідач [PERSON] за її заповітом і за спільною згодою батька [PERSON] і членів родини ще за життя померлої, отримала право власності на квартиру [ADDRESS] , куди вона, забрав особисті речі, переїхала. Через деякий час до неї переїхав [PERSON] , проте остаточно він залишив житло за місцем реєстрації у 2015 році. Незважаючи на намагання інших мешканців спірної квартири знятися відповідачам з реєстраційного обліку, останні це не зробили, чим поставили усіх в складне матеріальне становище. Загалом стало відомо, що відповідачі продали належну їм нерухомість, але до них вони не повернулися. Таким чином, відповідачка [PERSON] не проживає у їх квартирі з 2009, а її чин відповідач [PERSON] з 2015. Спільним житлом вони не цікавляться, комунальні послуги не сплачують, належних їм речей не залишено, ніяким чином не спілкуються, питання щодо вирішення житлової проблеми не ставили тощо. Відтак, відповідачі не проживають за місцем реєстрації понад шести місяців без поважних причин і їх рішення про залишення квартири було суто добровільним. Враховуючи, що відповідачі тривалий час не проживають у квартирі за місцем своєї реєстрації, позивачка звернулася у 2021 до суду із позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.03.2024 у позові було відмовлено. Між тим, на даний час позивачці як і іншим мешканцям квартири, як і раніше нічого невідомо про долю відповідачів, житлом вони не цікавляться, за нього не сплачують. Наявність реєстрації відповідачі у квартирі за місцем реєстрації створює для позивачці та інших членів родини, як і її мешканцям, проблеми в утриманні нерухомого майна, адже змушені сплачувати комунальні платежі не тільки за родину, яка складається із 8 осіб, та і за відповідачів, які впродовж тривалого часу у квартирі не проживають, що є для них великим тягарем. Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали вищевикладені обставини та вимоги позову, просять позовні вимоги задовольнити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги та підтвердила усі викладені у позові обставини. Просить позовні вимоги задовольнити. Інші треті особи у судове засідання не з`явились, надавши заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують. Представник Харківської міської рали в судове засідання не з`явився, заяв про поважні причини своєї відсутності або про розгляд справи без участі представника, письмове пояснення щодо позовних вимог, до суду не надійшло. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надходило, правом надання відзиву проти позову, пред`явленням зустрічного позову не скористалися, тому суд за згодою позивача ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 281, 282 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що на підставі рішення №23/68 від 24.02.1995 Московської районної ради народних депутатів [PERSON] визнано наймачем чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS] на сім`ю вісім чоловік: [PERSON] наймач, [PERSON] дружина, [PERSON] дочка, [PERSON] син, [PERSON] син, [PERSON] дочка, [PERSON] сестра та [PERSON] племінник. Станом на 15.01.2025 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані десять осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Такі обставини підтверджено копіями рішення виконкому Московської раонної ради народних депутатів м. Харкова №23/68 від 14.02.1995, Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб станом на 15.01.2025, паспортів громадянина України, Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання (а.с.16,28-55). Встановлено, що відповідачі [PERSON] з 2009, а [PERSON] з 2015 у вказаному вище житловому приміщенні не проживають, комунальні послуги не сплачують, житлом не цікавляться, ніяких повідомлень про місце фактичного проживання не надають, місце проживання останніх невідомо. Відомостями про перешкоджання відповідачам у праві користуватися житловим приміщенням суд не володіє. Такі обставини вбачаються із інформації ХРУП №2 ГУНП в Харківській області від 26.06.2024, інформації КП «Жилкомсервіс» від 24.10.2025, актом про не проживання від 01.07.2024 (а.с.12,14,154). Так, із акту про не проживання від 01.07.2024 вбачається, що мешканці квартир [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зазначили, що громадяни [PERSON] з 2015 року та [PERSON] з 2009 року, які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , не проживають. Речей, які належать [PERSON] та [PERSON] у квартирі не має. В судовому засіданні опитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили факти викладені у вищенаведеному акту, зазначивши, що дійсно є сусідами родини [PERSON] , які проживають у квартирі [ADDRESS] , що [PERSON] після смерті матері у 2009 році виїхала з квартири [ADDRESS] і цього часу не заявляється, участі в утриманні житла не приймає. Син [PERSON] [PERSON] деякий час після переїзду матері проживав у квартирі, а з 2015 виїхав та с цього часу у не заявляється, участі в утриманні житла не приймає. Із показів [PERSON] , опитаної в якості свідка також підтверджено не проживання тітки [PERSON] у квартирі [ADDRESS] з 2009 року, яка переїхала після смерті своєї матері у 2009 році, та двоюрідного брату [PERSON] , який з`їхав з квартири у 2015. З цього часу, у квартирі не з`являються, особистих речей не залишили, участі в утриманні житла не приймають, комунальні послуги тривалий час не сплачують, квартирою не цікавляться, місце їх перебування, родині не відомо. Будь-яких перешкод у проживанні та користування квартирою відповідачам ніколи не чинилось та не чиниться. Згідно положень статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, судом встановлено, що позивачка є членом сім`ї наймача квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі не проживають у спірній квартирі тривалий час, будь-яких витрат по утриманню житла не несуть, у зв`язку із не проживанням відповідачів у спірній квартирі виникла проблема зі сплатою надмірних комунальних послуг, які позивач та інші зареєстровані у житловому приміщенні особи сплачують за власний рахунок, у зв`язку з чим позивач просить про задоволення позову, на що слід зазначити таке. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 200/17337/17 наголосив на тому, що особа, яка на законних підставах вселилася в жиле приміщення як член сім`ї наймача та зареєстрована в ньому, набула рівного права із наймачем на користування жилим приміщенням, несе тягар його утримання, така особа має право на звернення до суду за захистом своїх прав, зокрема і з позовом про визнання іншої особи (зокрема й наймача) такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно частин 1, 2 ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 2 ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Частиною 1 ст. 71 ЖК України визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Наявними в матеріалах справи доказами, а також показами свідків, наданими у судовому засіданні, підтверджено, що відповідачка [PERSON] з 2009, а відповідач [PERSON] з 2015 не проживають за місцем реєстрації, там відсутні їх особисті речі, вони не сплачують за житлово-комунальні послуги, будь яких витрат по утриманню житла не несуть. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, на думку суду, позивачка, яка на законних підставах вселилися в жиле приміщення як член сім`ї наймача та зареєстрований у ньому, набув рівного права із наймачем на користування жилим приміщенням, має право на звернення до суду за захистом своїх прав, зокрема і з позовом про визнання іншої особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. За таких обставин, суд дійшов висновку, що з боек сторони позивача доведено ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено перелік документів, на підставі яких здійснюється зняття з реєстрації місця проживання особи. В цьому переліку, крім інших документів, передбачено надання судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Отже, суд прийшов до висновку, що вимоги позову обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до правил ст. 141 ЦПК України з понесені позивачем судові витрати суд стягує на користь останнього з відповідачів.

Outcome: approved