Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

У жовтні 2025 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Колект Центр» (далі ТОВ «Колект Центр», позивач) до [PERSON] (далі [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що відповідачем не були виконані взяті на себе зобов`язання за кредитним договором право вимоги за яким відступлено ТОВ «Колект Центр», внаслідок чого у неї утворилася заборгованість за кредитним договором від 13.08.2019 року у розмірі 46 733,36 грн. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.11.2025 року відкрито провадження по справі. Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач подала до суду відзив у якому визнала розмір заборговності частково, просила відмовитии у стягненні пені. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.08.2019 року між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) уклали угоду № CCNG-632117130 про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета Кредиту споживчі потреби. Згідно розділу ІІІ оферти на укладання угоди: ліміт кредитної лінії складає 200 000 грн; процентна ставка 39,99 % річних; тип процентної ставки фіксований. Згідно розділу ІV оферти на укладання угоди: обов`язковий мінімальний платіж встановлено у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. АТ «АЛЬФА-БАНК» прийняв пропозицію [PERSON] на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «АЛЬФА-БАНК». Як зазначено у позовній заяві взяті на себе зобов`язання за кредитним договором позивач виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Станом на день подачі позову за кредитним договором № CCNG-632117130 загальна сума заборгованості становить 46 733,96 грн. 17.05.2021 року між АТ «Альфа Банк» та ТОВ «ФК «Флексіс», було укладено Договір факторингу №2, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № CCNG-632117130. 18.05.2021 року укладено договір факторингу №18-05/2021 відповідно до якого ТОВ «ФК «Флексіс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № CCNG-632117130. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір факторингу №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № CCNG-632117130. Однак після передачі права вимоги за кредитним договором відповідач не виконала свої зобов`язання перед ТОВ «Коллект Центр»і допустив виникнення заборгованості за договором позики № CCNG-632117130у розмірі 46 733,96 грн з яких: 31 440,76 грн заборгованість за тілом кредиту; 9 025,11 грн заборгованість за відсотками; 5 713, 36 грн заборгованість за пенею, штрафами; 503,05 грн іфляційні збитки; 51,68 грн нарахування 3% річних. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (частина перша статті 1047 ЦК України). Згідно із частиною другою статті 1046 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з матеріалів справи між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] 13.08.2019 року було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якої взяті на себе зобов`язання за кредитним договором позивач виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Статтями 514, 516 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Відповідно до приписів статей 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами зазначеними у частинах 1, 5 та 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з приписами статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною першої статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано копію анкети-заяви від 13.08.2019 року та договір оферти, номер договору в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця № CCNG-632117130. У відзиві відповідач вказує на те, що позивач неправомірно здійснював списання за розрахунково-касове обслуговування та за СМС-інформування. Тому на думку відповідача сума заборгованості за тілом кредиту має становити 30 225,76 грн, а за відсотками 8 676,34 грн. Також, відповідач заперечувала щодо стягнення заборгованості за пенею, інфляційними збитками та нарахуванням 3% річних. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Судом встановлено, що ні в договорі, ні в графіку, ні в Правилах банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» чи інших наданих позивачем доказах не передбачено, які саме послуги банку включаються в розрахунково-касове обслуговування позивача. Разом з тим до загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Згідно статті 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Оскільки з відповідача неправомірно стягнуті кошти за розрахунково-касове обслуговування та СМС-інформування у сумі 1 215 грн, суд вважає за необхідне зарахувати вказану суму до нарахованих відповідачу відсотків. Також суд звертає увагу на те, що з відповідача підлягає стягнення заборгованість за пенею, штрафами, іфляційні збитки та нарахування 3% річних, оскільки вони були нараховані до введення воєнного стану на території України та не підлягають списанню кредитодавцем. Суд відхиляє доводи відповідача в цій частині. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за кредитним договором № CCNG-632117130 від 13.08.2019 року на загальну суму 45 518,96 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 31 440,76 грн; 9 025,11 грн заборгованість за відсотками; 5 713, 36 грн заборгованість за пенею, штрафами; 503,05 грн іфляційні збитки; 51,68 грн нарахування 3% річних. Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладається на відповідача. Так з відповідача на користь позивача слід стягнути 2 359,41 грн пропорційно до задоволених позовних вимог. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 16 000 грн 00 коп. Враховуючи заперечення відповідача щодо суми витрат на правничу допомогу, беручи до уваги складність справи, обсяг виконаних робіт суму таких витрат слід зменшити до 8000,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial