Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

До Макарівського районного суду Київської області у липня 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» Романенко Михайло Едуардович звернувся із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19 вересня 2018 року № 320105 у розмірі 22 431,92 грн, а також понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 19 вересня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладений Договір про надання фінансового кредиту № 320105, підписаний електронно-цифровим підписом. Згідно з договором, кредитор надав відповідачу грошові кошти (кредит) у розмірі 7 000 грн, та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом. Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав. Однак, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту, встановлені, зокрема, у графіку платежів до кредитного договору від 19 вересня 2018 року № 320105. ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (відповідно до протоколу загальних зборів від 25 липня 2024 року № 1706 перейменовано на ТОВ «Він Фінанс») 12 квітня 2018 року уклали Договір факторингу № 1, на підставі якого, відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами Крім того, 12 квітня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (ТОВ «Віва Фінанс») укладено додаткову угоду № 11 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 12 від 30 січня 2019 року про те, що на умовах зазначеного договору право вимоги до ряжу боржників у тому числі до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 320105 від 19 вересня 2018 року перейшло до позивача. Зі свого боку, позивач набув право вимоги до відповідача за Договором про надання фінансового кредиту № 320105 від 19 вересня 2018 року на підставі, укладеного з ТОВ «Авентус Україна» Договору факторингу від 12 квітня 2018 № 1 та Додаткової угоди № 11 від 12 квітня 2018 року. Макарівський районний суд Київської області ухвалою від 14 липня 2025 року відкрив провадження у справі, вирішив розгляд цивільної справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та надав відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копія ухвали про відкриття провадження від 14 липня 2025 року направлялася відповідачу на адресу реєстрації, однак рекомендоване повідомлення № 0610274378240 повернулося без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив таке. Як вбачається із матеріалів справи 19 вересня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладений Договір про надання фінансового кредиту № 320105, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 4 000 грн, строком на 20 днів, фіксована стандартна процентною ставка 1,81% за кожний день користування кредитом, знижена процентна ставка 1,71% в день, пеня 3% за кожний день прострочення. Договір підписаний одноразовим електронно-цифровим підписом А596614, у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Авентус Україна» виконало свої зобов`язання, яке надало відповідачу кредитні кошти у розмірі встановленому договором, шляхом перерахунку коштів за допомогою платіжної картки [NUMBER] (creditplus-696902), що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ ФК «Вей фор пей» від 07 травня 2025 № 5590-ВП. Зі змісту інформації ТОВ «Авентус Україна» від 09 травня 2025 року № 4407/25-Е, вбачається, що код транзакції creditplus-696902 проведений за кредитним договором № 320105 укладеним з [PERSON] . Між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» 12 квітня 2018 року укладений Договір факторингу № 1, відповідно до умов якого, первісний кредитор відступив ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» права вимоги за кредитними договорами. ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» перейменовано на ТОВ «Він фінанс», що підтверджується протоколом загальних зборів № 1706 від 25 липня 2024 року. Разом з тим, 12 квітня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено додаткову угоду № 11 до договору факторингу № 1 від 12 квітня 2018 року, у тому числі за Договором про надання фінансового кредиту № 320105 від 19 вересня 2018 року у розмірі 17 140 грн, з яких: 4 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 1 440 грн заборгованість за відсотками, 10 800 грн заборгованість за пенею і штрафом. Також, позивач просить стягнути інфляційне збільшення за період 23.02.2019-23.02.2022 у розмірі 3 747,91 грн та 3% річних у розмірі 1544,01 грн. Всього заборгованість складає у розмірі 22 431,92 грн. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Така позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. Згідно із абзацом другим частини другої статті 639 Цивільного кодексу України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Під час розгляду справи суд встановив, що підтверджується наданими позивачем доказами, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, а тому суд дійшов висновків про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] розміру непогашеної заборгованості в загальному розмірі 17140 грн. Згідно зі статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. Згідно із частинами першою, третьою статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин другої, третьої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Так, на підтвердження понесених витрат на надання правової (правничої) допомоги позивач надав копію Договору про надання правничої допомоги від 22 березня 2024 року № 33, додаткову угоду до Договору № 33 про надання правової допомоги від 22 березня 2024 року, детальний опис робіт, копію Акта про підтвердження факту надання правничої допомоги від 04 липня 2025 року. Тож суд вважає, що із [PERSON] на користь ТОВ «Він фінанс» необхідно стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved