Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

короткий зміст позовних вимог. 25.11.2025 на підставі ухвали Вінницького районного суду Вінницької області за підсудністю до Погребищенського районного суду Вінницької області надійшов позов АТ КБ "ПРИВАТБАНК" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову представник позивача вказав, що відповідно до укладеного договору №VIW3AU07741832 від 14.06.2007 відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 15 717,05 дол. США на придбання автомобіля строком до 12.06.2014. В забезпечення зобов`язань за кредитним договором №VIW3AU07741832 від 14.06.2007 між банком та відповідачем було укладено договір застави рухомого майна від 14.06.2007, предмет застави: автомобіль марки DAEWOO, модель LANOS TF 69Y СПГ, 2007 р.в., кузов [NUMBER] , д.н. [NUMBER] . [PERSON] належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконав, в зв`язку з чим банком вчинялись дії щодо примусового стягнення заборгованості. 25.11.2010 реалізовано предмет застави. 26.11.2015 рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/24098/15-ц позов банку задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором №VIW3AU07741832 від 14.06.2007 в розмірі 29797,07 доларів США (еквівалент 657 621.33 грн станом на 20.08.2015), а також судовий збір в сумі 9 864,32 грн. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили. Станом на 02.09.2025 рішення суду не виконане. Таким чином, факт укладення Кредитного договору встановлено та підтверджується рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/24098/15-ц та не потребує доказування. Згідно зі ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Враховуючи, що з 26.11.2015 по даний час кошти на погашення заборгованості до банку не надходили, відтак позивач звертається до суду з вимогами про стягнення з відповідача трьох процентів річних від суми боргу 29797,07 доларів США. Сума трьох процентів річних від боргу 29797,07 доларів США за кредитом за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 розраховується за формулою: (Проценти)= (Сума боргу)* (процента ставка (%)/100%*(кількість днів)/(кількість днів у році). По періодам розрахунку: -з 23.02.2019 по 31.12.2019 312 днів. (Проценти)= (29797,07 доларів США)* (3 %/100%*(312 днів)/(365 днів) =764,11 доларів США; -з 01.01.2020 по 31.12.2020 366 днів. (Проценти)= (29797,07 доларів США)* (3 %/100%*(366 днів)/(366 днів) =893,91 доларів США; -з 01.01.2021 по 31.12.2021 365 днів. (Проценти)= (29797,07 доларів США)* (3 %/100%*(365 днів)/(365 днів) =893,91 доларів США; -з 01.01.2022 по 23.02.2022 54 дні. (Проценти)= (29797,07 доларів США)* (3 %/100%*(54дні)/(365 днів) =132,25 доларів США. З врахуванням наведеного позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» три проценти річних у розмірі 2 684,18 (Долар США), що станом на 02.09.2025 за офіційним курсом НБУ 41,3722 складає 110 050,70 грн за невиконання простроченого грошового зобов`язання за кредитним договором; стягнути з відповідача судові витрати. Аргументи учасників справи та позиція суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, через систему «Електронний суд» 18.02.2026 надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі (а.с. 77 -78). Відповідач повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином в силу пункту 3 ч.8 ст 128 ЦПК України, де зазначено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (а.с. 66-67, 68-69, 75-76). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, відзив на позов не подав, причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення судового засідання не надіслав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до ст. 280 ЦПК України, за відсутності заперечень з боку позивача проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Процесуальні дії у справі. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2025 справу передано на розгляд судді Гуцолу М.П (а.с. 54). Ухвалою суду від 28.11.2025 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.55). 18.12.2025 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін. Ухвалою суду від 18.12.2025 задоволено заяву представника позивача Роя В.Л. про проведення судових засідань в режимі відео конференції (а.с. 62). Ухвалою суду від 22.01.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті (а.с. 71) 18.02.2026 суд ухвалив проводити заочний розгляд за наявними матеріалами справи. Розглянувши матеріали справи, дослідивши у сукупності надані докази, суд дійшов наступного висновку. Встановлені судом обставини справи. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено договору №VIW3AU07741832 від 14.06.2007, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 15 717,05 дол. США на придбання автомобіля строком до 12.06.2014 (а.с. 12-13) . В забезпечення зобов`язань за кредитним договором №VIW3AU07741832 від 14.06.2007 між банком та відповідачем було укладено договір застави рухомого майна від 14.06.2007, предмет застави: автомобіль марки DAEWOO, модель LANOS TF 69Y СПГ, 2007 р.в., кузов [NUMBER] , д.н. [NUMBER] (а.с. 9-11). [PERSON] належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконав, в зв`язку з чим банком вчинялись дії щодо примусового стягнення заборгованості. 26.11.2015 рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/24098/15-ц позов банку задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором №VIW3AU07741832 від 14.06.2007 в розмірі 29797,07 доларів США (еквівалент 657 621.33 грн станом на 20.08.2015), а також судовий збір в сумі 9 864,32 грн. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 08.12.2015 (а.с. 18-19). Станом на 02.09.2025 рішення суду не виконане. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. В судовому засіданні встановлено, що предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, у зв`язку з неналежним виконанням судового рішення про стягнення заборгованості по справі №127/24098/15-ц, яке набрало законної сили 08.12.2015. Мотиви з яких виходить суд і застосовані норми права. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом ст.ст.524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (686/21962/15-ц) щодо необхідності відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не розрахувався з АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26.11.2015 по справі №127/24098/15-ц, що підтверджується випискою з 14.12.2007 по 02.09.2025 по рахунку № [NUMBER] [PERSON] . Так, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі ч. 2 статті 625 ЦК України 3 % річних, за невиконання грошового зобов`язання щодо стягнення заборгованості, підтвердженої саме судовим рішенням по справі №127/24098/15-ц. Грошове зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди за рішенням суду на даний час не виконано. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Відповідач [PERSON] був обізнаний про грошове зобов`язання. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26.11.2015 по справі №127/24098/15-ц ніким не оскаржувалося і з дня набрання вказаним рішенням законної сили між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Оскільки відповідач [PERSON] дійсно має невиконане грошове зобов`язання перед АТ КБ «ПриватБанк» по рішенню Вінницького міського суду Вінницької області від 26.11.2015 по справі №127/24098/15-ц, а відтак суд приходить до висновку щодо наявності підстав для стягнення трьох процентів річних на грошові кошти за неналежне виконання судового рішення. Позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 в сумі 2 684,18 доларів США, що станом на 02.09.2025 за офіційним курсом гривні до долара США становить 110 050,70 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають до задоволення та стягненню з [PERSON] підлягає 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 110 050,70 грн. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією №BOJ69B4D1Z від 29.08.2025 про сплату судового збору в сумі 2 422, 40 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 2 422, 40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved