Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [INFO] про визнання особи померлою, а саме її чоловіка [PERSON] , [INFO] , з 20.02.2023 року. Звернення до суду із вказаною позовною заявою в позовному порядку, а не в окремому, позивачка обґрунтовувала тим, що 31.01.2024 року ухвалою суду залишено без розгляду її заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки з заяви вбачався спір про право. 17.03.2025 року ухвалою суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 04.06.2025 року ухвалою суду залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Військову частину [NUMBER] та Міністерство оборони України. 22.09.2025 року ухвалою суду прийнято до розгляду заяву позивачки про зміну предмета позову, в якій її представник просив суд встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , на тимчасово окупованій території України або території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан під час виконання ним бойового завдання, як військовослужбовця Збройних Сил України. Свої змінені позовні вимоги позивачка, серед іншого, обґрунтовує тим, що її чоловік [PERSON] , [INFO] , призваний [INFO] за мобілізацією. З 15 травня 2022 року на підставі наказу командира військової частини [NUMBER] по особовому складу від 07.05.2022 року № 52-РС зарахований до складу 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роки 1 стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини [NUMBER] . Під час виконання бойового завдання, 20 лютого 2023 року [PERSON] зник без вісти в районі населеного пункту Берхівка, Донецької області, при виконанні бойового завдання, про що було повідомлено [INFO] та Позивачку. За фактом безвісти зниклого [PERSON] . Наказом командира ВЧ [NUMBER] від 21.02.2023 № 517 призначено службове розслідування. 09 березня 2023 року командиром ВЧ [NUMBER] , на підставі показів свідків події та інших матеріалів, був складений Акт про настання смерті [PERSON] , яким підтверджено, що його загибель настала [INFO] внаслідок ворожого танкового обстрілу при виконанні бойового завдання та Захисту Батьківщини в зоні збройного конфлікту в районі населеного пункту Берхівка, Бахмутського району, Донецької області, при здійсненні ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі стримування збройної агресії російської федерації. Виходячи зі змісту Акту службового розслідування, складеного в квітні 2023 року, за результатами його проведення було встановлено: «Встановити факт загибелі [PERSON] . Неправомірні дії військовослужбовців ЗСУ відсутні. Вина військовослужбовця відсутня. В стані алкогольного/наркотичного сп`яніння не перебував». За результатами чого [PERSON] було повідомлено про загибель її чоловіка. В Сповіщенні також зазначили, що тіло знаходиться на тимчасово окупованій непідконтрольній території (в районі бойових позицій зайнятих противником) та з міркувань особистої безпеки на даний час не може бути евакуйовано з наступною передачею для захоронення. Позивачка зазначила, що метою звернення до суду із даним позовом є оформлення спадщини на спільне сумісне майно та реалізація її права на отримання виплат по факту загибелі її чоловіка під час виконання бойового завдання. При зміні предмета позову позивачка вказала, що фактичні обставини справи та підтверджуючі докази засвідчують саме факт смерті її чоловіка - військовослужбовця, який загинув під час бойового завдання на території ведення активних бойових дій та відсутність можливості забрати тіло з місця його знаходження. При цьому послалася на правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.12.2024 року у справі № 755/11021/22 щодо оголошення особи померлою, за якою оголошення фізичної особи померлою - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку. У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті, що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю. Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність. Іншою процедурою за результатами якої органи ДРАЦСу реєструють факт смерті особи є встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан в порядку визначеному ст. 317 ЦПК України. В підтвердження встановлення факту смерті дружина померлого військовослужбовця надала суду документи, що підтверджують родинні зв`язки; документи, що підтверджують факт смерті (Акт про настання смерті, сповіщення про смерть, письмові пояснення свідків та інші документи внутрішнього розслідування), на які наголошував Верховний Суд як докази в цих справах. 09.12.2025 року ухвалою суду провадження у даній справі в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] закрито, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з її смертю. Позивачка у судове засідання не з`явилася, але від її представниці надійшла заява про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [INFO] явки свого представника у судове засідання не забезпечив. У відзиві на позов навів правові норми оголошення особи померлою та реєстрації смерті, зазначивши про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, будь-яких заяв чи клопотань не подавав, правом надання відзиву не скористався. Третя особа - Міністерство оборони України, явки свого представника у судове засідання не забезпечило. У наданих до суду поясненнях МО України щодо первинної позовної заяви заперечило у зв`язку з її необґрунтованість. Зокрема зазначило, що станом на час розгляду даної справи Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 (далі - Перелік). І відповідно до вказаного Переліку с. Берхівка Бахмутської міської територіальної громади Донецької області відносилося, на час зникнення безвісти військовослужбовця, до території активних бойових дій, а станом на час розгляду справи - до тимчасово окупованої російською федерацією території України. З посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22, Міністерство зазначило, що заявниця передчасно звернулася з заявою про визнання особи померлою, що виключає можливість визнання особи померлою в порядку ч. 2 ст. 46 ЦК України. Пояснень щодо змінених позовних вимог Міністерство оборони України не подавало. Третя особа - Військова частина [NUMBER] явки свого представника у судове засідання 16.02.2026 року не забезпечила та просила про розгляд справи без їх участі. У попередніх судових засіданнях представник ВЧ [NUMBER] підтримав надані військовою частиною письмові пояснення, в яких наведено підстави щодо оголошення громадянина померлим. Також ВЧ повідомила, що солдат [PERSON] є військовослужбовцем військової частини [NUMBER] . До списків особового складу військової частини зарахований з 15 травня 2022 року. Відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 17 травня 2022 року № 277 обіймав посаду радіотелефоніста 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти [NUMBER] стрілецького батальйону військової частини [NUMBER] . Солдат [PERSON] [INFO] виконував бойове завдання на позиціях спостережного пункту ВОП «ДИНАМО» в районі села Берхівка Бахмутської міської територіальної громади Донецької області. Цього ж дня (20 лютого 2023 року) о 14:30 внаслідок ворожого танкового обстрілу військовослужбовця ймовірно вбито прямим попаданням снаряда в місце, де перебував солдат [PERSON] . Тіло військовослужбовця не вдалося евакуювати через активні штурмові дії противника. Із дати зникнення безвісти (20 лютого 2023 року) по теперішній час у військової частини [NUMBER] немає об`єктивних даних про місцезнаходження військовослужбовця, у списках [PERSON] не рахується; відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 22 лютого 2023 року № 53 вважається зниклим безвісти, знятий з усіх видів забезпечення. Село Берхівка Бахмутської міської територіальної громади Донецької області ( [NUMBER] ) є тимчасово окупованою територією російською федерацією, починаючи з 28 лютого 2023 року (з 24 лютого 2022 року по 27 лютого 2023 року в цьому населеному пункті велися бойові дії) згідно наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією». Також військова частина надала суду матеріали службового розслідування та інформацію про склад сім`ї солдата [PERSON] , відповідно до якої: дружина [PERSON] , [INFO] ; від шлюбу, укладеного 22 вересня 2017 року з [PERSON] , мають доньку - [PERSON] , [INFO] ; батько [PERSON] , [INFO] ; мати [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] ; інформація про інших членів сім`ї відсутня. Також представником військової частини надано суду витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про реєстрацію кримінального провадження №12023152280000070 від 22.02.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 115 Кримінального кодексу України, за фактом зникнення безвісти за особливих обставин військовослужбовця ВЧ [NUMBER] солдата [PERSON] . Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Позивач [PERSON] [INFO] , з 22.09.2017 року, перебуває у шлюбі з [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 22.09.2017 року Новоодеським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області, актовий запис № 74). 26.03.2022 року [PERSON] призваний [INFO] за мобілізацією до лав ЗС України. З 15 травня 2022 року, на підставі наказу командира військової частини [NUMBER] по особовому складу від 07.05.2022 року № 52-РС, зарахований до складу 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роки 1 стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини [NUMBER] . Під час виконання бойового завдання, 20 лютого 2023 року [PERSON] зник безвісти в районі населеного пункту Берхівка, Донецької області, при виконанні бойового завдання, про що було повідомлено [INFO] та Позивачку. Вищевикладене підтверджується сповіщеннями №492 від 22.02.2023 року та №884 від 27.02.2023 року, виданим на ім`я Позивачки. За фактом безвісти зниклого [PERSON] . Наказом командира ВЧ [NUMBER] від 21.02.2023 року № 517 призначено службове розслідування. 09 березня 2023 року командиром ВЧ [NUMBER] , на підставі показів свідків події та інших матеріалів, був складений Акт про настання смерті [PERSON] , яким підтверджено, що його загибель настала [INFO] внаслідок ворожого танкового обстрілу при виконанні бойового завдання та Захисту Батьківщини в зоні збройного конфлікту в районі населеного пункту Берхівка, Бахмутського району, Донецької області, при здійсненні ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі стримування збройної агресії російської федерації. [INFO] [INFO] , на підставі сповіщення від Міністерства оборони України від 02.05.2023 року №634, було надіслано позивачці сповіщення №1988, відповідно до якого [PERSON] загинув [INFO] . Відповідно до матеріалів службового розслідування встановлено, що Солдат [PERSON] [INFO] виконував бойове завдання на позиціях спостережного пункту ВОП «ДИНАМО» в районі села Берхівка Бахмутської міської територіальної громади Донецької області. Цього ж дня, [INFO] о 14:30 год. розпочався ворожий танковий обстріл. Один із снарядів влучив поряд із солдатом [PERSON] . Загибель солдата настала миттєво. Тіло військовослужбовця не вдалося евакуювати через активні штурмові дії противника. Із пояснень військової частини вбачається, що з 20 лютого 2023 року по теперішній час у військової частини [NUMBER] немає об`єктивних даних про місцезнаходження військовослужбовця, у списках [PERSON] не рахується. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань про реєстрацію кримінального провадження №12023152280000070 від 22.02.2023 року, здійснюється кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 115 Кримінального кодексу України, щодо зникнення за особливих обставин військовослужбовця ВЧ [NUMBER] солдата [PERSON] . Село Берхівка Бахмутської міської територіальної громади Донецької області ( [NUMBER] ) є тимчасово окупованою територією російською федерацією, починаючи з 28 лютого 2023 року (з 24 лютого 2022 року по 27 лютого 2023 року в цьому населеному пункті велися бойові дії) згідно наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією». Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 6. Ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Чинний ЦПК України містить процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема: - встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); - встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); - встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю. При цьому, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року по справі № 490/6057/19-ц, встановлення факту, що має юридичне значення, щодо загибелі військовослужбовця під час захисту Батьківщини внаслідок збройної агресії рф проти України можливе лише у судовому порядку, оскільки законодавець не визначив іншого, позасудового способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку між смертю військовослужбовця та військовою агресією російської федерації. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 02.04.2025 року по справі № 465/3147/22, за наявності незаперечних доказів про смерть особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, правильним буде звернення до суду із заявою про встановлення факта смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України). Загальновідомою та такою, що не потребує доказування за змістом статті 82 ЦПК України є обставина, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, і триває по даний час. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є дружиною [PERSON] . Матеріали справи містять достатньо доказів, якими підтверджується смерть [PERSON] [INFO] , яка настала [INFO] на позиціях спостережного пункту ВОП «Динамо» населеного пункту Берхівка, Донецької області, під час танкового обстрілу, внаслідок прямого попадання снаряду в двір будинку, де знаходився військовослужбовець. Зазначене, серед іншого, підтверджується матеріалами службового розслідування, поясненнями солдатів військової частини [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] , актом про настання смерті, актом службового розслідування, наказом командира військової частини [NUMBER] про результати службового розслідування та сповіщеннями про загибель [PERSON] . Відтак, дослідивши наявні докази, суд приходить до висновку про встановлення факту смерті [PERSON] [INFO] , а саме [INFO] , при виконанні обов`язків військової служби під час бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації, місце смерті: район населеного пункту Берхівка, Донецької області. Встановлення факту смерті позивачці необхідно для оформлення спадщини на спільне сумісне майно та реалізації її права на отримання виплат по факту загибелі її чоловіка під час виконання бойового завдання. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації смерті є, зокрема, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Статтею 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" визначено, що державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою. Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженої наказом Міністерством охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545. Відповідно до положень Наказу «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», підставами для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть, форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Встановлення факту народження або смерті особи має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 травня 2021 року у цивільній справі № 220/1582/20. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті (п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»). Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Оскільки для проведення державної реєстрації смерті [PERSON] є об`єктивні перешкоди, а державна реєстрація вищезазначеного факту відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану не є можливою, то з метою захисту прав позивачки і за відсутності іншого визначеного законом порядку вирішення цього питання, факт смерті необхідно встановити рішенням суду з метою створення умов для державної реєстрації смерті громадянина України. Як роз`яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно змісту ст. 18 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. З урахуванням ст. 317 ЦПК України, суд вважає за доцільне допустити негайне виконання рішення суду. Враховуючи викладене, а також з метою захисту майнових та особистих немайнових прав позивача, на підставі повного і всебічного з`ясування обставин справи та на підставі досліджених доказів у їх сукупності, суд знаходить за необхідне позовну заяву [PERSON] задовольнити.

Outcome: approved