Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.12.2025 (дати звернення до суду) і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 23.08.2013 між нею та відповідачем було укладено шлюб, в якому [INFO] у них народився син [PERSON] 07.12.2020 рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу малолітній син залишився проживати з нею, а відповідач періодично надавав допомогу на його утримання останнім часом, відкривши картку на ім`я дитини і перераховуючи сину невідомі їй суми. Проте з літа поточного року відповідач припинив і ці сплати. Відповідач здоровий, працездатний, інших осіб на утриманні не має. Інформації щодо його офіційного працевлаштування у неї немає. 05.12.2025 судом постановлено ухвалу, якою позов залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. 18.12.2025 судом постановлено ухвалу про прийняття позову до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Коряк А.В. не з`явились. Представник позивача подав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та участі позивача за наявними в справі доказами. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на їх задоволенні наполягає. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Крім того, в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК повідомив, що протягом встановленого п`ятиденного строку позивачем до суду буде подано заяву про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу, з наданням відповідних доказів та розрахунків. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, який про причини неявки не повідомив, неподання відповідачем відзиву на позов, згоду представника позивача на ухвалення заочного рішення, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення у даній справі, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі доказів, які додані до справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , його батьками є: [PERSON] та [PERSON] . З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 30.07.2021 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис №178. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу [PERSON] . Згідно довідки про склад сім`ї, виданої ЦНАП Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, вих.№02.11-18/492 від 17.04.2025 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , її сім`я, зокрема, складається з сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно положень ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 статті 182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Судом встановлено, що сторони по справі з 23.08.2013 перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07.12.2020. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю. При визначенні розміру аліментів суд враховує рівність сторін щодо участі в утриманні дітей. Виходячи з вищевказаних норм Сімейного кодексу України, зважаючи на встановлені обставини справи, з метою дотримання інтересів дитини, балансу інтересів, прав та обов`язків батьків, суд вважає доведеним обов`язок відповідача, який є батьком дитини, та проживає окремо, сплачувати на її утримання аліменти. Доказів на підтвердження недостатності заробітку (доходу) для сплати аліментів у заявленому позивачем до стягнення розмірі відповідачем суду не надано. Беручи до уваги, що домовленості між сторонами про способи виконання обов`язку утримувати дитину немає, суд приходить до висновку про задоволення позову та присуджує стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. [PERSON] звернулась з позовом до суду 04.12.2025, відповідно саме з цієї дати згідно ч. 1 ст. 191 СК України і до досягнення [PERSON] повноліттяпідлягають стягненню аліменти. Відповідно до ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Відповідно до п.п. 3 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивач була звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інших положень щодо сплати судового збору відповідачем, в разі задоволення вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, чинна редакція ЦПК України не містить. При цьому суд виходить із необхідності обов`язкового покладення на сторону, не на користь якої ухвалено судове рішення та яка не звільнена від сплати судового збору, зобов`язання щодо сплати судового збору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2019 по справі №161/4985/17 зроблено висновок про те, що у разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Представник позивача в поданій суду заяві зазначив про надання відповідно до частини 8 ст. 141 ЦПК України доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу протягом 5 днів з дня ухвалення рішення у цій справі. Отже, питання про розподіл витрат на правову допомогу буде вирішено судом у разі надання відповідних доказів в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved