Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 05.10.2021 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Договір № 487512-КС-002 про надання кредиту. Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 30000 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 30000 грн., шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] . Позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 14.11.2024 утворилась заборгованість за Договором у розмірі 130290,88 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 30000 грн.; суми прострочених платежів по процентах 95790,88 грн., суми прострочених платежів за комісією 4500 грн. У зв`язку з викладеним, позивач змушений був звернутися в суд з даним позовом. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача сплачені при подачі позову судові витрати, а саме 2422,40 грн. судового збору. Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження без виклику учасників розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідач подав відзив на позовну заяву, просить відмовити у задоволенні позову. У відзиві зазначив, що кредитний договір з позивачем він не підписував та грошових коштів не отримував, а тому вимоги щодо стягнення з нього заборгованості за договором є безпідставними. Крім того, навіть у випадку, укладення договору, нараховані позивачем відсотки є кабальними.Позивач не підтвердив факт укладення кредитного договору, який відповідав би вимогам цивільного законодавства. Також, позивач не надав до позовної заяви документальне обґрунтування кредитної заборгованості, зокрема, виписку по особовому рахунку позичальника та детальний розрахунок, на підставі якого можливо було самостійно здійснити перерахунок кредитної заборгованості. В додатках до позовної заяви відсутні належні, достатні та допустимі докази на підтвердження факту отримання відповідачем від позивача кредитних коштів у розмірі 30000 грн. Відповідач також не визнає факту заповнення ним формуляру заяви або іншої форми про прийняття пропозиції в електронній формі, отримання одноразового ідентифікатора, а також вчинення інших дій, направлених на отримання кредиту. Представник відповідача подав відповідь на відзив, в якій зазначив наступне. Доводи відповідача, про те, що він не укладав кредитний договір вважає безпідставними, оскільки договір було укладено згідно вимогами Закону України «Про електронну комерцію», стороною відповідача документи, що складають Кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний ним, як фінансовий - 0632515635. Саме цей номер було використано відповідачем для підписання Кредитного договору - 24.02.2024. Відповідач не заперечує, що вказаний засіб зв`язку, а саме: номер телефону належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Крім того, цей же номер телефону зазначено відповідачем при подачі відзиву до суду. Без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений. Відповідач у відзиві на позовну заяву не поясняє, чому розрахунок, який до позовної заяви був доданий позивачем, є начебто необґрунтованим, та таким, що не узгоджується з матеріалами справи. Відповідач не був позбавлений можливості надати свій розрахунок заборгованості за кредитним договором. Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги необхідно задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.02.2024 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Договір № 487512-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.1 договору кредиту, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надав відповідачеві грошові кошти у розмірі 30000 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правилами надання споживчих кредитів. Процентна ставка в день 2,00000000, фіксована. Термін дії договору до 10.08.2024, комісія за надання кредиту становить 4500 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту 78000 грн., орієнтовна реальна річна процентна ставка 9168,16 %. Судом встановлено, що анкета клієнта містить особисті дані відповідача та номер банківської картки, перерахування кредитних коштів у сумі 30 000,00 грн., підтверджується випискою за договором № 487512-КС-002 за період 24.02.2021 24.02.2024, наданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК». В матеріалах справи також наявне підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів на ім`я [PERSON] на суму 30000 грн. за кредитним договором № 487512-КС-002 від 24.02.2024. До матеріалів справи додано пропозицію укласти договір (оферта) № 487512-КС-002 про надання кредиту від 24.02.2024, прийняття пропозиції укласти Договір № 487512-КС-002 про надання кредиту, паспорт споживчого кредиту та Договір № 487512-КС-002 про надання кредиту, які підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «UA-0368». Судом також встановлено, що станом на 16.11.2024 утворилась заборгованість за Договором у розмірі 130290,88 грн., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 30000 грн.; суми прострочених платежів по процентах 95790,88 грн., суми прострочених платежів за комісією 4500 грн. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Положеннями частини першої статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Статтею 208 ЦПК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до ст. 1047 договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з частиною першою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Крім того відповідно до абзацу 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України - Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Таким чином судом встановлено, що укладений між сторонами Кредитний договір № 487512-КС-002 від 24.02.2024, відповідає формі, передбаченій ст. 207, 208, 639, 1047, 1055 ЦК України. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010). Відповідно до ч. 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд доходить висновку, що між позивачем та відповідачем укладено у належній формі договір кредиту, позивачем виконані умови договору кредиту належним чином, надано відповідачеві кредитні кошти, однак відповідач кошти з відсотками за користування кредитом не повернув, чим порушив умови кредитного договору, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором перед позивачем. В той же час, твердження відповідача, зазначені у відзиві про те, що кредитний договір № 48751-КС-002 від 24.02.2024 з позивачем він не укладав, спростовуються вищевикладеними положеннями Закону України «Про електронну комерцію» щодо особливостей укладання кредитного договору в електронному вигляді. Так, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Матеріалами справи підтверджується, що кредитний договір № 48751-КС-002 від 24.02.2024 укладений в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимог статті 12 вказаного Закону, а саме з боку кредитодавця підписано електронним підписом кредитодавця, а з боку позичальника за допомогою одноразового ідентифікатору UA-0368. З анкети клієнта, пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), прийняття пропозиції укласти Договір № 487512-КС-002 про надання кредиту, та Договору № 487512-КС-002 про надання кредиту, вбачається, що відповідач ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі, надавши ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої персональні дані, подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору. Вказані дії відповідача також підтверджуються візуальною формою послідовності дій учасників електронної комерції, щодо укладання електронного договору в ІТС, наданої представником позивача. Ідентифікація позичальника як споживача фінансових послуг на веб-сайті товариства проведена відповідно до закону, оскільки [PERSON] передав кредитору персональні дані паспорта, ідентифікаційного номера, дані банківської картки, на яку слід перерахувати кошти, номер телефону. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» кредитний договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Крім того, відповідно до абзацу 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, кредитний договір № 48751-КС-002 від 24.02.2024, який укладений в електронній формі, підписаний сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, що свідчить про досягнення згоди з усіх істотних умов договору та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Умови договору викладено чітко та з повною інформацією стосовно умов кредитування, з якими відповідач погодився, підписавши договір, і додаткових вимог щодо цих умов він не заявляв, а тому суд відхиляє доводи відповідача про те, що кредитний договір між сторонами не укладався. Крім того, суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що кредитних коштів від позивача він не отримував, оскільки вони спростовуються копією інформаційної довідки від 17.11.24, та наданою суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК» випискою за договором, що міститься в матеріалах справи та містять всі необхідні реквізити, печатку та підпис банку. Переказ коштів здійснювався за допомогою платіжного сервісу «Platon» номер транзакції 40880-77327-22154. Відповідачем не надано жодного доказу того, що ним оспорювався зазначений вище кредитний договір раніше. Крім того, відповідач зустрічного позову щодо оспорення зазначеного кредитного договору щодо його не укладення, не подав. Крім того, до відповіді на відзив представником позивача надано копію кредитного договору № 487512-КС-001 укладеного між сторонами 23.01.2024. Згідно наданої суду довідки, станом на 18.08.2025 за кредитним договором 487512-КС-001 від 23.01.2024 укладеним між [PERSON] та ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», зобов`зання позичальника виконано у повному обсязі, що підтверджує, що відповідач вже користувався послугами позивача з надання кредиту та виконав умови і закрив попередній кредит. Таким чином судом встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір не оспорювався та не визнавався судом недійсним, тому є чинним, оскільки відповідає формі, передбаченій ст. 207, 208, 639, 1047, 1055 ЦК України. Враховуючи, що ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» відповідно до кредитного договору, надало відповідачу [PERSON] кредит, однак відповідач кошти не повернув, тому заборгованість, яка виникла за невиконання кредитного договору, а саме заборгованість за кредитом, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Таким чином, позовні вимоги ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» в частині стягнення заборгованості за кредитом є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В той же час, щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за нарахованими процентами, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 2.4. Кредитного договору № 48751-КС-002 від 24.02.2024 процентна ставка за користування кредитом становить 2,0 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою. Відповідно до п. 2.3. вказаного кредитного договору строк надання кредиту становить 24 тижні. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року, статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою наступного змісту: «максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%». Пунктом 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Враховуючи, що кредитний договір № 48751-КС-002 укладено 24 лютого 2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Разом з цим пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, на підставі частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тобто з 20 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 не може перевищувати 1%. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі № 1-7/99, в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). Отже, в даному випадку законодавцем використана ультраактивна форма регулювання суспільно-правових відносин та визначений перехідний період, який передує безпосередньому застосуванню нової правової норми. Оскільки Закон України № 3498-ІХ набрав чинності 24 грудня 2023 року та застосовано визначений законодавством перехідний період до запровадження обмеження максимального розміру денної процентної ставки, в період з 24 грудня 2023 року до 22 квітня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки складає 2,5 %, в період з 22 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року - 1,5 %, а з 20 серпня 2024 року - 1 %. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що умови щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються автоматично і не вимагають внесення змін до договору, так як характер цих правових норм є імперативним і не передбачає можливості відхилення від них при укладенні чи зміні договорів про надання споживчого кредиту. Тому суд вважає помилковими доводи позивача щодо необхідності застосування визначеної у договорі споживчого кредитування денної процентної ставки у розмірі 2,0 % протягом усього періоду нарахування заборгованості, починаючи від дня простроченого платежу. Отже, позивачем вірно нарахована заборгованість у період з 24.02.2024 по 09.03.2024, виходячи з 1.15138637 знижена процентна ставка за кредитом, що за 15 днів складає 5175,60 грн., також відповідач прострочив сплату процентів: в розмірі 2,0% від суми кредиту в розмірі 30000 грн. за період з 10 березня 2024 року по 21 квітня 2024 року (43 дні) в розмірі 25800 грн; в розмірі 1,5 % від суми кредиту в розмірі 30000 грн. за період з 22 квітня 2024 року по 10 серпня 2024 року (111 днів) в розмірі 49950 грн., що складає в загальному 80925,60 грн. Тобто, відповідач не виконав свої зобов`язання за договором щодо оплати заборгованості по нарахованим процентам в розмірі 80925,60 гривень. Враховуючи викладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по нарахованим процентам в розмірі 80925,60 грн., заборгованості за кредитом в розмірі 30000 грн., тасуми прострочених платежів за комісією 4500 грн., що разом складає 115425,60 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених витрат по сплаті судового збору в розмірі 2146 грн. 02 коп. (115425,60 * 100% : 130290,88* 2422,40).

Outcome: partial