Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

17 грудня 2024 року року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позову посилається на те, що 25 листопада 2015 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Підставою для пред`явлення позову про розірвання шлюбу є припинення подружніх стосунків між сторонами. З 2022 року подружжя фактично проживає окремо, спільного господарства не веде, шлюбні відносини припинені. Подальше спільне життя сторін як подружжя є неможливим. На даний час дитина проживає з нею, з відповідачем добровільно про сплату аліментів домовитись не вдалось, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів, щомісяця, але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Процесуальні дії та рішення у справі. 31 січня 2025 року ухвалою Ірпінського районного суду справу передано до Вишгородського районного суду Київської області за підсудністю. 10 листопада 2025 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана справа. 18 листопада 2025 ухвалою Вишгородського районного суду Київської області відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 17 лютого 2026 року протокольною ухвалою вирішено проводити розгляд справи у відсутності відповідача, в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи. Позиції учасників справи. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явились. В матеріалах справи міститься заява про розгляд без участі представника позивача та позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується оголошенням на офіційний веб-сайт суду, рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення із зазначенням причини «за закінченням терміну зберігання» реєстрами вихідної кореспонденції Вишгородського районного суду Київської області та трекінгами «Укрпошта» що наявні в матеріалах справи, про причини неявки не повідомила, жодних заяв чи клопотань до суду не направляла. Враховуючи, що сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 25 листопада 2015 року шлюб зареєстровано Виконавчим комітетом Синяківської сільської ради Вишгородського району Київської області, актовий запис №11, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Дошлюбне прізвище відповідача [PERSON] . Із свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , встановлено, що батьками є [PERSON] , [PERSON] . Застосовані норми права. Щодо розірвання шлюбу. В ч. 1 ст. 51 Конституції України зазначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За приписами ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як зазначено у ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У ч. 1 ст. 113 СК України зазначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Щодо стягнення аліментів. Згідно ч. 2, ч. 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1). Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ч. 2). Одним із основних прав дитини є право на утримання. За змістом ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як зазначено у ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1). За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 2). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (абз. 1 ч. 3). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2). В силу ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За приписами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (абз. 1). Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (абз. 3). Мотиви і висновки суду. Із позовної заяви, заяв представника позивача вбачається, що сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, примирення між ними неможливе, це свідчить про те, що їх сім`я розпалась, шлюб має формальний характер. Враховуючи ці обставини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тому шлюб сторін необхідно розірвати, відповідач має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися набутим в шлюбі прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач стверджує, що спільна дитина перебуває на її утриманні, а відповідач не надає належної матеріальної допомоги для утримання неповнолітньої дитини. Такі аргументи позивача відповідачем жодним чином не спростовані. Відповідач є особою працездатного віку, матеріали справи не містять доказів того, що він не спроможний сплачувати аліменти, тому суд приходить до висновку, що він буде спроможний сплачувати аліменти у розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір аліментів відповідає мінімальному розміру, який визначений законодавцем. Отже позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Звертаючись до суду позивач сплатила судовий збір в розмірі 1211, 20 грн, які підлягають стягненню з відповідача. У відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору щодо позовних вимог про стягнення аліментів, тому враховуючи вимоги ч. 1, ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Щодо негайного виконання рішення суду. На підставі ч. 1ст. 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду у даній справі у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved