Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] , звернулась до суду з позовною заявою до відповідача - [PERSON] , відповідно до якої просить суд розірвати шлюб, зареєстрований 26 січня 2002 року виконкомом Новгородської селищної ради міста Дзержинська Донецької області, актовий запис № 7. Позивачка зазначає, що відповідач не бажає звертатися до органу державної реєстрації актів цивільного стану з метою розірвання шлюбу в добровільному порядку, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду з даною позовною заявою про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. Шлюбні відносини між сторонами фактично вже давно припинені. Спільне життя та побут не склались, наразі позивач з відповідачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть, сімейні стосунки ніяк не підтримуються, що також свідчить про фактичний розпад сім`ї. З огляду на це, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечать інтересам позивача. Зазначені обставини свідчать про відсутність перспектив примирення сторін, у зв`язку з чим позивач просить суд не надавати строку для примирення. Від даного шлюбу подружжя має двох повнолітніх дітей, у зв`язку з чим спору щодо визначення місця проживання дітей, їх утримання або виховання між сторонами немає. Будь-які майнові спори між позивачем та відповідачем теж відсутні поділу спільного майна подружжя суду не заявляється. і, спір щодо Після розірвання шлюбу позивач бажає залишити шлюбне прізвище - [PERSON] . Від відповідача до суду надійшов відзив відповідно до якого останній вказує, що позовні вимоги позивачки відповідачем не заперечується. Однак, відповідач не згоден з обґрунтуванням позовних вимог. Зазначає, що восени 2025 року у позивачки змінилось ставлення до відповідача, вона прямо заявила, що немає почуттів, зізналася в наявності інших стосунків та повідомила, що повністю втратила інтерес. У зв`язку з чим відповідач був змушений залишити орендовану квартиру де сторони спільно проживали. Також вказує, що позивачка не пропонувала відповідачу розірвати шлюб у добровільному порядку. Просить вирішити питання про розподіл судового збору відповідно до ст. 142 ЦПК України. Ухвалою суду від 16 січня 2026 року відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Крім того відповідачу запропоновано надати пояснення по суті справи та усі наявні докази. Ухвалою суду від 03 лютого 2026 року відкладено судовий розгляд. Позивачка у судове засідання не з`явилась, розгляд справи просила проводити за її відсутністю. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1,4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам Сімейного кодексу України (далі СК України), відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з огляду на таке. Судом установлено, що між [PERSON] та [PERSON] 26 січня 2002 року укладено шлюб, який зареєстрований виконкомом Новгородської селищної ради міста Дзержинська Донецької області, актовий запис № 7, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Після одруження дружині присвоєне прізвище « [PERSON] ». Неповнолітніх дітей подружжя немає. Установленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов належить задовольнити, оскільки обидві сторони висловили своє бажання розірвати шлюб. Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 142 ЦПК України. З огляду на викладене, на підставі статей 104, 105, 110 СК України,

Outcome: approved