Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

05.11.2025 року позивач [PERSON] в особі представника адвоката Усманової Є.І., звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із вказаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок садибного типу за [ADDRESS] , загальною площею 22,7 кв/м та житловою площею 12 кв/м, з прибудовою «а», 1946 року забудови, в порядку спадкування за законом майна померлої [PERSON] . Так, в обґрунтування позову позивач посилався на те, що він є рідним братом [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Оскільки спадкоємців першої черги у [PERSON] немає, позивач вчасно звернувся до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті сестри. До складу спадщини входить жилий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Будинок позначений літерою А, має загальну площу 22,7 кв/м та житлову 12 кв/м. До будинку належить також прибудова, споруджена 1946 року під літерою а. [PERSON] набула право власності на даний будинок (на той час він не мав адреси) на підставі договору купівлі-продажу від 12.11.1976 року, про що зазначено у будинковій книзі. З технічного паспорту на будинок від 12.01.1991 року вбачається, що [PERSON] зазначена його власником, інвентарний номер 80. Для обслуговування придбаного будинку, наказом за №233 по радгоспу Жукинскому Дарницького тресту (об`єднання) радгоспів по промисловому виробництву молока і картоплі від 25.10.1976 року [PERSON] надано присадибну земельну ділянку, площею 0,15 га. Все своє життя спадкодавець прожила у даному будинку. Будучи інвалідом дитинства, [PERSON] не мала сім`ї, дітей, проживала в будинку сама. Позивач є єдиним її близьким родичем, він дбав про сестру, надавав їй необхідну допомогу, відвідував її за потреби. Після відкриття спадщини виявилося, що договір купівлі-продажу зазначеного будинку відсутній, а державна реєстрація права власності на цей будинок за спадкодавцем не проводилась. Постановою державного нотаріуса Вишгородської державної нотаріальної контори Шила О.С. від 26.11.2024 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на даний будинок через відсутність правовстановлюючих документів на нього. Таким чином, позивач позбавлений можливості успадкувати будинок та вимушений звернутися до суду з цими вимогами. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 06.11.2025 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання та витребувано: у державного нотаріуса Вишгородської державної нотаріальної контори Шила О.О. належним чином завірену копію спадкової справи за №76/2020 до майна [PERSON] , [INFO] , що померла [INFO] в с. Сувид, Вишгородського району; у КП «Вишгородське БТІ» належним чином завірену копію інвентаризаційної справи на житловий будинок за [ADDRESS] . Витребувані документи надійшли на адресу суду 03.12.2025 року та 06.01.2026 року відповідно. Ухвалою суду від 08.01.2026 року закрито підготовче провадження та вказана справа призначена до судового розгляду на 16.02.2026 року. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, при цьому адвокат Усманова Є.І. надала суду заяву, в якій розгляд справи просила проводити за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача Пірнівської сільської ради та представник третьої особи Вишгородської державної районної нотаріальної контори в судове засідання не з`явились, при цьому надали до суду заяви, в яких розгляд справи просили проводити за їх відсутності, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності учасників провадження, суд враховує їх належне повідомлення про день, час та місце розгляду справи, наявність заяв учасників провадження про розгляд справи за їх відсутності, а також положення ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, врахувавши позицію сторін по справі, викладену у письмових заявах, що надійшли на адресу суду, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини: Зі свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 18.02.1992 року та свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 21.02.2006 року вбачається, що батьками позивача та померлої, у відповідній графі зазначено: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.6-7) Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.12.2020 року вбачається, що [PERSON] померла [INFO] в с. Сувид Вишгородського району Київської області. (а.с.8) Згідно експертного висновку за №056/1315-m від 10.11.2023 року прізвище « [PERSON] », яке зазначено у свідоцтві про смерть та прізвище « [PERSON] » , яке зазначено у свідоцтві про народження, а також інших документах зазначеної особи є ідентичними. Розбіжності виникли внаслідок відхилення від орфографічних норм або правил і принципів міжмовного перетворення прізвищ в ситуації контактного білінгвізму. (а.с.11) Начальником архівного відділу Вишгородської районної військової адміністрації, листом від 02.10.2024 року за №05-04/450 надано позивачу Наказ за №233 по радгоспу «Жукинський» Дарницького тресту/об`єднання/радгоспів про промисловому виробництву молока і картоплі від 25.10.1976 року, відповідно до якого [PERSON] , згідно купівлі-продажу житлового будинку в с. Сувид, надано присадибну ділянку землі в кількості 0,15 га, якою раніше користувалась гр-ка [PERSON] (а.с.12, 13 (на звороті)). [PERSON] являлась головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , де і була зареєстровано та постійно проживала, що підтверджується листом за №24 Виконавчого комітету Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області Сувидського старостинського округу від 30.10.2023 року, інформацією з будинкової книги, довідкою сільського голови Сувидської сільської ради за №11 від 25.01.2011 року та технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду (а.с.12-17, 22, 23-27). Зі змісту спадкової справи за №76/2021 року до спадщини померлої [INFO] [PERSON] слідує, що 19.03.2021 року [PERSON] (позивач) звернувся до Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку із чим 19.03.2021 року заведено спадкову справу за №76/2021 до спадщини, померлої [INFO] [PERSON] , що також підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі за №64010944 від 19.03.2021 року (а.с.66-97). Так, відповідно довідки старости Сувидського старостинського округу Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 03.03.2021 року за №14 - [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] , стара адреса ( [ADDRESS] ) до дня її смерті. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за №64010868 від 19.03.2021 року слідує, що за життя [PERSON] заповіту складено не було (а.с.75). З довідки старости Сувидського старостинського округу від 22.07.2022 року слідує, що [PERSON] з 04.12.1976 року і по день смерті, була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] . На день її смерті спільно з нею у вказаному будинку ніхто не проживав та не був зареєстрованим. Заповіт від імені [PERSON] Сувидською сільською радою не посвідчувався (а.с.78). Староста Сувидського старостинського округу в довідці за №24 від 30.10.2023 року повідомив, що згідно даних по господарських книг головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , [INFO] , де вона була зареєстрована та постійно проживала до дня смерті. Інші документи стосовно права власності в старостаті відсутні (а.с.83). Згідно довідки директора КП «Вишгородське БТІ» від 10.09.2024 року за №814 право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в КП «Вишгородське БТІ», станом на 01.01.2013 року, не зареєстровано (а.с.86). Постановою держаного нотаріуса Вишгородської державної нотаріальної контори Шила О.С. 26.11.2024 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за [ADDRESS] , після померлої [INFO] [PERSON] , оскільки до нотаріальної контори не подано оригіналів документів про право власності на спадкове майно. З листа Пірнівської сільської ради від 29.05.2025 року за №03-47.44/755 вбачається, що всі документи Сувідської сільської ради по 2020 рік включно передані до національного архівного фонду України. Інформація стосовно реєстрації уповноваженою особою 12.11.1976 року договору купівлі-продажу та чи зверталась офіційно до Сувидської сільської ради [PERSON] із заявою про передачу у власність земельну ділянку для обслуговування будинку в Пірнівської сільської ради відсутня. (а.с.26). З листа державного нотаріуса Київського обласного державного нотаріального архіву за №01-17/2007 від 30.10.2024 року вбачається, що в нарядах Вишгородської районної державної нотаріальної контори відсутній договір купівлі-продажу житлового будинку, але наявний договір міг бути посвідчений міською або сільською радою, яка на той час обслуговувала територію. (а.с.18) З довідки КП «Вишгородське БТІ» від 05.06.2025 року за №844 вбачається, що у Вишгородському БТІ інформації щодо реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , без вулиці та без номера відсутня, право власності за вказаною адресою не зареєстроване. Будь які документи, що містять перехід права власності на вказаний будинок в інвентаризаційній справі відсутні. За замовленням [PERSON] , 12.01.1991 року було виготовлено та отримано технічний паспорт на вказаний будинок. (а.с.37). Зазначене підтверджується також і матеріалами Інвентарізаційної справи за №80 (а.с.102-114). З Акту обстеження матеріально-побутових умов вбачається, що депутатом сільської ради 25.01.2011 року проведено обстеження умов проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . В акті зазначено, що за вказаною адресою мешкає [PERSON] , є пенсіонером за віком, має інвалідність ІІ групи загального захворювання (а.с.38). Зі змісту розпорядження сільського голови Сувидської сільської ради від 01.02.2016 року за №1 в с. Сувид відбулося перейменування вулиць, зокрема вул. Воровського перейменована на вул. Чернігівську (а.с.40). Згідно висновку про вартість майна проведено попередню оцінку вартості об`єкта нерухомого майна житлового будинку (без урахування вартості земельної ділянки), розташованого за адресою: [ADDRESS] 76 226,45 грн. (а.с.41). Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. ЦК України, що набрав чинності 01.01.2004 року передбачено, зокрема ст. 1216 ЦК України, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1223 ЦК України зазначає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Так, ст. ст. 1261-1265 ЦК України передбачені п`ять черг спадкоємців за законом, при цьому в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України); у другу чергу рідні брати та сестри спадкодавця, баба та дід як з боку батька так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України); у третю чергу рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України); у четверту особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України); у п`яту чергу - інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення; утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї (ст. 1265 ЦК України). Частиною 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У частині першій ст. 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Так, ст. 1268 ЦК України зазначає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому н е допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто, передбачено ст. 1269 ЦК України. Під час розгляду вказаної справи судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла у віці 83 роки [INFO] в с. Сувид. За життя заповіту не складала. Після її смерті з заявою про прийняття спадщини, у встановлений законом строк звернувся її рідний брат позивач [PERSON] . Інших спадкоємців немає. Але позивачу, постановою від 26.11.2024 року державним нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не надано документів про належність майна спадкодавцеві, тобто не надано оригіналів документів на право власності на спадкове майно. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Будинок за [ADDRESS] належав [PERSON] згідно купівлі-продажу житлового будинку в с. Сувид, що підтверджується зокрема і Наказом від 25.10.1976 року по радгоспу «Жукинський» Дарницького тресту (об`єднання) радгоспів по промисловому виробництву молока і картоплі; інформацією з будинкової книги для прописки громадян; актом обстеження тощо. В той же час, згідно довідки КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» - право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , станом на 01.01.2023 року, не зареєстровано. Згідно з ч. 2 ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 328 ЦК України зазначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як визначено ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як визначив Верховний Суд у постанові від 24.01.2020 року у справі за №910/10987/18, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Як зазначено в пункті 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05. 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є в тому числі і визнання права. Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, виходячи з того, що позивач протягом встановленого законом строку прийняв спадщину після смерті своєї рідної сестри, однак існують перешкоди в оформленні його права на спадкування в нотаріальному порядку на житловий будинок, і останній не має іншої можливості захистити своє право інакше, як шляхом звернення до суду з цими вимогами, суд вважає, що право позивача підлягає захисту, а позов задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved