Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

17.12.2025 року [PERSON] звернувся до Окнянського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] , про розірвання шлюбу. 23.12.2025 року отримано відповідь щодо реєстрації місця проживання відповідача. 23.12.2025 року відкрито провадження у даній справі. Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що 03.03.1992 року, між ним та відповідачем зареєстровано шлюб Карапчівською сільською Радою народних депутатів, про що зроблено актовий запис №5. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, спільне життя у подружжя не склалося, сторони перестали розуміти один одного, втратили кохання та повагу один до одного. Сторони спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини між ними фактично припинені. Позивач, повідомлений належним чином у судове засідання не з`явилась, надав заяву про розгляд справи у його відсутність до повного завершення, наполягав на своїх позовних вимогах Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності до повного завершення, позовні вимоги визнає повністю, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище « [PERSON] ». Оскільки у судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд прийняв рішення про розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 03.03.1992 року, зареєстровано шлюб Карапчівською сільською Радою народних депутатів, між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис № 5 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ) /а.с. 9/. Сімейне життя у подружжя не склалося. Причиною розпаду сім`ї стало те, що сторони перестали розуміти один одного, зникли спільні інтереси, втратили кохання та повагу один до одного. Сторони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, мають окремий бюджет, шлюбні відносини між ними фактично припинені. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України, встановлено право одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст.111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У зв`язку з тим, що під час підготовки справи до розгляду були виявлені обставини, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позиції інтересів подружжя, суд не надавав строку на примирення і приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї неможливе та суперечить інтересам сторін, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Частиною першою статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення судом першої інстанції, відмови позивача від позову або визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач при поданні позовної заяви судовий збір не сплатив, посилаючись на п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як на підставу звільнення від його сплати. Водночас звільнення від сплати судового збору відповідно до зазначеної норми застосовується у справах, пов`язаних із порушенням прав особи як військовослужбовця (учасника бойових дій), тоді як спір про розірвання шлюбу не стосується захисту таких прав. Разом з тим, оскільки відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, а судовий збір при поданні позову підлягав сплаті у розмірі 1211 грн 20 коп., суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 50 відсотків зазначеної суми, що становить 605 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved