Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом майнового характеру, у якому просить: - визнати право власності на самочинно збудований житловий будинок, площею 272,5 м2, що вказаний в технічному паспорті за літ. «A» за реєстраційним номером 01.2408303.4981519.20240730.89.0000.15, розташований за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці, кадастровий номер: 4610137200:05:006:0265. - присвоїти поштову адресу: [ADDRESS] . - зареєструвати право власності на будинок позначений літерою «А», реєстраційний номер ідентифікатора об`єкта будівництва 01.2408303.4981519.20240730.89.0000.15. Позов мотивує тим, що позивач є власником земельної ділянки, кадастровий номер 4610137200:05:006:0265, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером №252424662 від 13.04.2021 та ухвалою Львівської міської ради №184 від 25.02.2021. В додатку до вказаної Ухвали вказано перелік громадян-членів обслуговуючого кооперативу, де також вказано [PERSON] , номер ділянки [NUMBER] , кадастровий номер 4610137200:05:006:0265, площа 992 кв.м. На даній земельній ділянці було здійснено самочинне будівництво житлового будинку, позначений літерою «А». При чому у технічному паспорті за результатами проведеного технічного обстеження об`єкта встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації. Згідно витягу з реєстру будівельної діяльності з реєстраційним номером СА01: 20230-2325-4316-8172 від 15.09.2025, будинок збудований у період з 05.05.2012 р. по 24.10.2012 р. та відповідає будівельним нормам та стандартам що підтверджується висновком експертизи. Позивач зверталась до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю з метою прийняття в експлуатацію будинку по «будівельній амністії» однак було відмовлено через відсутність дозволу на початок будівельних робіт, але такого і не може бути, оскільки будівництво має правовий статус «самовільного». Оскільки позивач має намір легалізувати самочинне будівництво, а тому звернулась до суду для визнання за нею права власності. Просить позов задоволити. Ухвалою судді від 04 листопада 2025 року у справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 05.12.2025 на адресу суду від представника Львівської міської ради Жолобович Ю.В. надійшов відзив, відповідно до якого покладається на розсуд суду щодо задоволення позовних вимог у частині визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомого майна, за умови дотримання вимог законодавства та підтвердження можливості його безпечної експлуатації у порядку, встановленому постановою КМУ № 461. На адресу суду 09.12.2025 від представника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Романів М.М. надійшов відзив на позовну заяву. Зважаючи на наявність у позивачки документів, що підтверджують право власності на земельну ділянку, щодо задоволення позовних вимог [PERSON] Інспекція покладається на розсуд суду. У випадку задоволення позовних вимог, для прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва, позивачці необхідно звернутись до Інспекції для реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації з врахуванням вимог постанови №461. Ухвалою суду від 10 грудня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів наведених у позові. Пояснила, що самовільне будівництвом було здійснено позивачкою в 2012 р. на ділянці, яка на цей момент, перебувала в її користуванні, як члена садового кооперативу. Однак в подальшому, після завершення будівництва, в 2021 позивач набула право власності на вказану земельну ділянку з цільовим призначенням необхідним для будівництва та обслуговування будинку. На даний момент позивач проживає у вказаному житловому будинку. Представник Львівської міської ради Жолобович Ю.В. щодо задоволення позовних вимог покладається на розсуд суду. Просить врахувати наданий суду відзив. Підтвердила, що дійсно позивач отримала право власності на земельну ділянки у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно. Позовні вимоги в частині присвоєння поштової адреси та реєстрації права власності на її думку не відносяться до компетенції суду. Представник Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Романів М.М. в судовому засіданні зазначила, що позовні вимоги в частині визнання права власності на будинок не заперечує, у вирішенні спору покладається на суд. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із частиною третьою статті 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.. Відповідно до витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва нове будівництво індивідуального житлового будинку літ. «А», літньої кухні літ. «Б», навісу літ. «В», навісу літ. «Г» по [ADDRESS] здійснено на земельній ділянці № 4610137200:05:006:0265, площею 992 кв.м. у період з 05 травня 2012 року по 24 жовтня 2012 року. За результатами проведеного технічного обстеження об`єкта, встановлено: можливість його надійної безпечної експлуатації (а.с. 16-20). З долучених у справі документів та пояснень представника позивача вбачається, що на момент завершення будівництва вказаного будинку в 2012 р., позивач не отримала дозвіл, що дає право виконувати будівельні роботи, а також здійснила такі на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети. Отже з врахуванням вимог ч. 1 ст. 376 ЦК України, описаний в позові житловий будинок, вважається самочинним будівництвом. Однак на ч.3 ст. 376 ЦК України передбачає, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Судом встановлено, що відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний № 252424662 від 13.04.2021) земельна ділянка кадастровий номер: 4610137200:05:006:0265, належить на праві власності [PERSON] (а.с. 56). Підставою для державної реєстрації права власності була ухвала № 184 «Про затвердженням громадянам-членам обслуговуючого кооперативу «Садове товариство «Бузок Люкс» проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу земельних ділянок на [ADDRESS] » від 25.02.2021, видана Львівською міською радою (а.с.55). Згідно з переліком до вказаної ухвали, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку № 4610137200:05:006:0265, площею 992 кв.м., для будівництва та обслуговування житлового будинку. Отже з моменту надання у власність позивачці земельної ділянки у встановленому порядку під уже збудований житловий будинок з відповідним цільовим призначенням, в такої виникли законні підстави для визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Частини 5, 7 ст. 376 ЦК України передбачають, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Звітом № 49-25 про проведення технічного обстеження житлового будинку садибного типу літ. «А», Літня кухня літ. «Б», Навіс літ. «В», Навіс літ. «Г», по вул. Лисеницька, м. Львів, Львівська територіальна громада, Львівського району, Львівської області, на земельній ділянці кадастровий № 4610137200:05:006:0265, площею 992 кв.м., встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації і відповідність ДБН України (а.с. 33-37). Згідно з копією інвентаризаційної справи № 57882 на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , загальна площа приміщень житлового будинку літ. «А», визначена шляхом підрахунку відповідно до формул розрахунку площ, становить 272,5 кв. м (а.с. 51). З урахуванням змісту вище наведеної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Разом із тим, з врахуванням наданих суду будівельно-технічних висновків, пояснень представників відповідачів та поданих відзивів, жодних даних які б свідчили про істотне порушення будівельних норм і правил або порушення прав чи інтересів інших осіб у зв`язку із здійсненим будівництвом, в судовому засіданні не встановлено. Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачка є належним власником земельної ділянки кадастровий номер 4610137200:05:006:0265, площею 992 кв.м., з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. В судовому засіданні підтверджено можливість надійної та безпечної експлуатації житлового будинку площею 272,5 м2, що вказаний в технічному паспорті від 25.07.2024 під літ. «A» та його відповідність вимогам державних будівельних норм. З огляду на положення статей 375, 376 ЦК України, враховуючи відсутність доказів порушення прав третіх осіб чи суспільних інтересів, а також підтверджену можливість безпечної експлуатації об`єкта, суд вважає можливим визнати за позивачкою право власності на самочинно збудований житловий будинок. Разом із тим вимоги в частині присвоєння поштової адреси та зобов`язання здійснити державну реєстрацію права власності не підлягають задоволенню, оскільки присвоєння адреси належить до повноважень органу місцевого самоврядування в адміністративному порядку, а державна реєстрація права власності здійснюється відповідним суб`єктом державної реєстрації на підставі рішення суду після набрання ним законної сили.

Outcome: dismissed