Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

02 грудня 2025 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до досягнення повноліття та матері спільної з чоловіком дитини до досягнення дитиною трирічного віку. Просила ???стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] - у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту отримання судом позовної заяви і до повноліття дитини. Просила стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання дружини до досягнення трирічного віку спільною донькою [PERSON] , [INFO] - у розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною трирічного віку - до [INFO] . В обґрунтування позову вказала, що з 17.07.2024 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею. Позивачкою зазначається, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Вона самостійно не зможе забезпечити такий рівень життя їхній дитині, оскільки має невеликий розмір доходу, та вважає, що батько який є здоровим та працездатним, може сплачувати аліменти на рівні частини з усіх видів доходу, оскільки працює та має доходи, інших утриманців не має. Щодо аліментів на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку, позивачкою зазначається, що відповідач є здоровим, працездатним, інших осіб на утриманні не має, працює, має доходи. А тому вважає за можливе стягувати аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатної особи. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 04.12.2025 року відкрито провадження по справі, ухвалено проводити розгляд справи в прядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 19.01.2026 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач прохав позов задовольнити частково. Стягувати з нього щомісячно на утримання доньки [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі - 2500 грн. щомісячно (або 1/6 його доходу), до досягнення дитиною повноліття. Прохав відмовити у стягненні аліментів на утримання дружини [PERSON] . В обгрунтування соїх заперечнь вказав, що має на своєму утриманні дитину від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] . Відповідач зазначає, що кожного місяця перераховує кошти в якості аліментів на кожного з дітей на їх утримання. Окрім цього постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Лукмаслом М.М. від 11.12.2025 року звернено стягнення на його доходи, здійснюється відрахування із його доходів у розмірі 20% доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням. Також відповідач у відзиві зазначив, що за період з 01.01.2025 р. по 01.10.2025 року у ТОВ «Реван» його середньомісячний дохід становить 13708, 93 грн. Будь яких інших доходів не має. Таким чином вважає, що присудження аліментів на утримання дружини [PERSON] становитиме для нього надмірний фінансовий тягар та позбавити його самого фінансів для існування, оскільки після переказу коштів на утримання його дітей та утримання коштів виконавчою службою, в нього залишається близько 5500-6000 грн., що менше прожиткового мінімуму для дорослих осіб. У судове засідання позивачка не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, направила до суду заяву в якій прохала проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, позов прохає задовольнити. Відповідач у судовому засіданні зазначив, що позов визнає частково, просив відмовити в частині стягнення аліментів на утримання дружини, надав пояснення по суті позову. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбу з 17.07.2024 року. Від вказаного шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Відповідно до копії Витягів з реєстру Територіальної громади та довідки №2635 від 19.08.2025 року виданої начальником КП «ЖЕО №2» ПМР Ландар О.М. вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] . З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.082016 року виданого Київським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області вбачається, що відповідач [PERSON] має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно відомості з державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору вбачається, що за період з січня 2025 р. по жовтень 2025 р. сума доходу відповідача складає 178038,06 грн., сума податку 32046,85 грн., сума військового збору 8901,91 грн. Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Лукмасло М.М. від 11.12.2025 року постановлено звернути стягнення на доходи боржника [PERSON] , здійснювати відрахування із суми доходів боржника у розмірі 20% доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням. Відповідно до частин 2, 3 статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР№ 789-XIIвід 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язана забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно із частинами 1, 2 статті 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Приписами статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частинами 1, 2 статті 183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (частина 5 цієї статті). Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Частиною 1 статті 191 Сімейного Кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно із частиною першою статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості один із батьків має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на дітей можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У такому випадку частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, а також тверда грошова сума аліментів визначається судом. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Суд зауважує, що згідно з приписами чинного законодавства, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи викладене, дані про особу відповідача, який є працездатним та працевлаштованим, враховуючи, що відповідач має на утриманні неповнолітнього сина, виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи позицію відповідача, який визнав позовні вимоги в цій частині, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , частково у розмірі 1/6 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. На підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання щодо стягнення аліментів на утримання позивачки на період до досягнення дитиною трирічного віку, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Виходячи із змісту частини четвертої даної норми, дружина, з якою проживає дитина до досягнення трьох років, має право на утримання незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно із ч.1, ч.2 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Аналіз даних положень дає підстави вважати, що сімейним законодавством України передбачено право дружини на утримання чоловіком протягом усього терміну її вагітності та до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, яка перебуває в стані вагітності, а також дружина з якою проживає дитина до трьох років, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. При цьому, головною умовою присудження аліментів, згідно приписів ст. 84 СК України, є наявність у чоловіка можливості надавати матеріальну допомогу вагітній дружині, або дружині яка проживає із дитиною до досягнення нею трирічного віку. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Відповідно до положень правової позиції, викладеної у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 листопада 2021 у справі № 487/5798/20 (провадження № 61-13023св21) тлумачення частини другої статті 84, частини другої статті 91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу. Головною умовою присудження аліментів, згідно приписів ст. 84 СК України, є наявність у чоловіка можливості надавати матеріальну допомогу вагітній дружині, або дружині яка проживає із дитиною до досягнення нею трирічного віку. Матеріальне становище платника оцінюється, виходячи з вартості належного йому майна, розміру заробітку (доходу). Про матеріальне становище також свідчить розмір витрат, що здійснюються платником на утримання себе й членів своєї сім`ї. При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з положень ст. 84 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та беручи до уваги матеріальне становище відповідача, наявність у відповідача на утриманні іншої дитини, а також наявність інших фінансових зобов`язань, суд вважає, що дійсно позивачка має право на отримання аліментів на своє утримання, однак враховуючи надані суду докази, відповідач [PERSON] не має фінансової можливості такі аліменти сплачувати, тому у задоволені позову в цій частині слід відмовити. Суд оцінив докази за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому, так і кожному окремо, враховує всі надані докази. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір за задоволену позовну вимогу необхідно стягнути з відповідача в дохід держави, а за другу вимоги, у задоволенні якої відмовлено компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial