Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15.03.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) № 15.03.2024-100001838, відповідно до його умов відповідачу надано кредит у розмірі 11000,00 грн. строком на 140 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту 01.08.2024; процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит; комісія, пов`язана з наданням кредиту 15% від суми кредиту 1650,00 грн. Вказаний договір був укладений із застосуванням норм Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та підписаний електронним підписом відповідача одноразовим ідентифікатором. Грошові кошти в сумі 11000,00 грн. були зараховані ТОВ «Споживчий центр» на картковий рахунок клієнта № [NUMBER] . Відповідач, взятих на себе зобов`язань із своєчасного повернення кредитних коштів не виконала, у зв`язку чим у неї станом на 23.09.2025 виникла заборгованість за договором у розмірі 19590,06 грн., з яких: 7360,63 грн. заборгованість по тілу кредиту, 9479,43 грн. заборгованість за процентами, 2750,00 грн. - неустойка. Зазначає, що відповідачем була проведена часткова сплата по кредитному договору, а саме: 28.03.2024 у сумі 2369,38 грн., 11.04.2024 у сумі 2369,38 грн., 25.04.2024 у сумі 2369,38 грн., 20.05.2024 у сумі 200,00 грн., 27.05.2024 у сумі 200,00 грн., 12.06.2024 у сумі 400,00 грн., 01.04.2025 у сумі 2000,00 грн. Під час формування довідки про заборгованість та розрахунку суми позовних вимог, було враховано суми здійснення відповідачем часткових сплат. Просить стягнути з відповідача суму заборгованості, а також понесені судові витрати. 23.12.2025 суд відкрив провадження у цій справі і з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України та проханням сторони позивача, вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження (а.с. 34). Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні. 26.12.2025 на адресу відповідача була направлена копія ухвали про відкриття провадження у справі із пропозицією направити до суду свій відзив на позов (а.с. 35). Відповідач, у встановлений судом строк та станом на 23.02.2026, відзиву на позов не подала. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне. Так, судом встановлено, що 15.03.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено електронний кредитний договір, який складається з пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), заявки кредитного договору № 15.03.2024-00001838 (кредитної лінії) від 15.03.2024, відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 15.03.2024-100001838 від 15.03.2024 (а.с. 23 зворот-29). Кредитний договір 15.03.2024 підписаний електронним підписом відповідача одноразовим ідентифікатором Е892. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 11000,00 грн.; строк кредиту 140 днів з дати його надання; дата повернення кредиту 01.08.2024; процентна ставка фіксована незмінна становить 1,0 % за один день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит; комісія, пов`язана з наданням кредиту 15% від суми кредиту, що становить 1650,00 грн., неустойка 110,00 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Згідно п.3.1. договору за цим договором, кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Пунктом 3.2. договору встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконання обов`язків найманого працівника. Відповідно до п. 4.1. договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5168-74XX-XXXX-4781. Між ТОВ «Споживчий центр» та АТ КБ «ПриватБанк» 01.11.2020 укладено договір № 4507 про надання послуг в системі LiqPay (а.с. 11-16). Факт перерахування відповідачу грошових коштів на картку № [NUMBER] , який був вказаний нею у заяві, підтверджується квитанцією LiqPay від 15.03.2024, відповідно до якої, 15.03.2024 о 15:45 год. були перераховані кошти у розмірі 11000,00 грн., (призначення платежу видача за договором № 15.03.2024-100001838) (а.с. 21). Доказів зворотного матеріали справи не містять і не оспорюються відповідачем. Згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором заборгованість відповідача складає 19590,06 грн. з яких: 7360,63 грн. основний борг, 9479,43 грн. проценти, 2750,00 грн. неустойка. Проценти нараховані за період з 15.03.2024 по 23.09.2025 (а.с. 10). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України, передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Пунктами 5 та 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Вказаний кредитний договір укладений сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання нею електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Такий договір прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Таким чином, факт укладення кредитного договору та використання відповідачем кредитних коштів є доведений. Відтак, з відповідача слід стягнути неповернутий борг за тілом кредиту в сумі 7360,63 грн. та 9479,43 грн. проценти. Щодо стягнення з відповідача неустойки суд зазначає наступне. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Загальновизнаним є факт, що Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово був продовжений та продовжує діяти на час розгляду справи. Таким чином, оскільки кредитний договір (оферти) № 15.03.2024-100001838 був укладений між сторонами 15.03.2024, тобто в період дії в Україні воєнного стану, то нарахована позивачем неустойка у розмірі 2750,00 грн. не може бути стягнута із відповідача, оскільки відповідач нормою закону звільнений від обов`язку такої сплати. Нарахована неустойка підлягає списанню позивачем. А відтак, в цій частині позову слід відмовити. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 16840,06 грн., з яких: 7360,63 грн. заборгованість за тілом кредиту, 9479,43 грн. заборгованість за процентами. У позовній заяві позивач зазначив про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які складаються із витрат на оплату судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. Але стягнути з відповідача позивач просив лише суму судового збору у розмірі 2422,40 грн. Після відкриття провадження у справі і до ухвалення судом рішення від позивача заява про стягнення витрат на правничу допомогу не надходила. З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені і документально підтверджені судові витрати, які складаються із судового збору (а.с.1). Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню (16840,06х100:19590,06=85,96%), то відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 2082,30 грн. судових витрат по оплаті судового збору (2422,40х85,96:100=2082,30). На підставі викладеного та відповідно до ст. ст. 509, 526, 527, 530, 611, 626, 628, 638,1048, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: partial