Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» (далі також ТОВ «Санфорд Капітал», позивач) звернувся в суд з позовом до [PERSON] (далі також [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.03.2019 Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» та [PERSON] уклали угоду №C-001-051917-19-980 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки. Відповідно до преамбули даної Угоди, її підписанням позичальник приєднується до публічної пропозиції банку про укладення Договору комплексного банківського обслуговування (далі - ДКБО), що затверджений розпорядженням банку і розміщений на інтернет-сторінці банку за адресою www.ideabank.ua. Також в день підписання угоди позичальник надав банку заяву про відкриття поточного рахунку та приєднання до публічної пропозиції Договору комплексного банківського обслуговування, і приєднання до публічної пропозиції укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку АТ «Ідея Банк». Крім того, позичальник власним підписом підтвердив ознайомлення з Тарифами банку на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб нових клієнтів банку. Всі вищевказані документи у сукупності складають договірну основу, яка закріплює домовленості банку і позичальника щодо регулювання правовідносин, які виникли між ними і відповідно до приписів ст.ст. 633, 634 ЦК України є за своєю суттю публічним договором та договором приєднання. Таким чином, Угода була підписана позичальником власноручно, а від імені банку Угода була підписна з використанням аналогу власноручного підпису уповноваженої особи банку та відтиску печатки банку, відтворених за допомогою технічного пристрою відповідно до публічної оферти АТ «Ідея Банк». Згідно з п.1 Угоди банк відкриває клієнту поточний рахунок у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватись за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, та випускає клієнту платіжну картку. Пунктом 2 Угоди визначено, що банк надає кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку на наступних умовах: максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000,00 грн.; ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди, становить 7 000,00 грн.; процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48,00% річних; розмір обов`язкового мінімального платежу встановлюється згідно з тарифами банку та ДКБО. Відповідно до п.4 Угоди клієнт ознайомлений з умовами Угоди, ДКБО, Тарифами банку, та іншими умовами обслуговування, які оприлюднені на інтернет-сторінці банку за електронною адресою www.ideabank.ua та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згідний. У пункті 7 сторони погодили, що ця Угода є укладеною з дня підписання сторонами та діє протягом строку кредитування (кредитної лінії), яка складає 1 рік з дати укладення та з можливістю автоматичної пролонгації, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами свої зобов`язань за Угодою. Таким чином, банк свої зобов`язання перед клієнтом за Угодою та ДКБО виконав у повному обсязі, відкривши поточний рахунок у валюті гривня та надавши клієнту можливість користуватись кредитними коштами в сумі 7 000,00 грн. в межах кредитного ліміту, визначеного Угодою. Клієнт здійснював користування грошовими коштами кредитного ліміту, що відображено у виписці з його рахунку. Однак, свої зобов`язання за Угодою щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків за користування кредитною лінією відповідач виконав лише частково. Згідно виписки по рахунку позичальника за весь строк з моменту укладення Угоди і до моменту звернення з цим позовом позичальник сплатив банку в рахунок погашення основного боргу та сплати процентів лише 835 грн. Останній платіж здійснено 16.07.2019. Внаслідок чого у позичальника сформувалась заборгованість перед банком в загальній сумі 18 160,03 грн., що складається з: заборгованості за основним боргом в сумі 7 000,00 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 11 160,03 грн. 16.11.2023 між АТ «Ідея Банк» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (Фактор) був укладений договір факторингу №16/11-23. Відповідно до п.2.1. зазначеного договору клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Пунктом 2.2. договору факторингу №16/11-23 передбачено, що права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в друкованому Реєстрі боржників (Додаток №2), що підписується сторонами в день укладання цього Договору та в Реєстрі боржників в електронному вигляді (Додаток №1), що надсилається разом з Актом приймання-передачі Реєстру боржників в електронному вигляді (Додаток №3) клієнтом фактору засобами корпоративного зв`язку в день укладання цього Договору. Друкований Реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього Договору. Також клієнт і фактор підписали всі додатки до договору факторингу, зокрема і друкований Реєстр боржників. Таким чином фактор набув право вимоги до боржників за первинними договорами, серед яких і право вимоги до [PERSON] за Угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № C-001-051917-19-980 від 28.03.2019. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (Клієнт) 29.12.2023 уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» (Фактор) договір факторингу №29/12-23. Згідно п.2.1. цього договору клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п.5.1. договору факторингу №29/12-23 права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора з моменту підписання сторонами цього Договору. Таким чином, відповідно до умов договору факторингу №29/12-23 від 29.12.2023 ТОВ «Санфорд Капітал» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості боржників за первинними договорами. Відповідно до Додатку №2 «Друкований Реєстр боржників» до вказаного договору факторингу серед інших, до ТОВ «Санфорд Капітал» перейшло і право вимоги до [PERSON] за Угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № C-001-051917-19-980 від 28.03.2019. Згідно до Довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за Угодою № C-001-051917-19-980 від 28.03.2019, сформованої первісним кредитором (АТ «Ідея Банк») станом на 16.11.2023 заборгованість боржника/позичальника становить: заборгованість за основним боргом в сумі 7 000,00 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 11 160,03 грн., що разом становить 18 160,03 грн. Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «Санфорд Капітал» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо AT «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги 16.11.2023. ТОВ «Санфорд Капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» не здійснювали жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювали. Розмір заборгованості позичальника підтверджується Довідкою-розрахунком заборгованості від 16.11.2023 та випискою з рахунку позичальника за період з 28.03.2019 по 16.11.2023. [PERSON] , прострочивши узгоджені строки платежів за кредитним договором №C-001-051917-19-980 від 28.03.2019, порушив зобов`язання і має нести передбачену вищезазначеною нормою відповідальність і сплатити на користь ТОВ «Санфорд Капітал» суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до п.2.4. Угоди діє індивідуальний порядок внесення суми ОМП, за яким розрахунковою датою є число кожного календарного місяця, яке відповідає числу дня оформлення Угоди. ОМП за попередній розрахунковий період сплачується до останнього операційного дня платіжного періоду. Таким чином, за Угодою, клієнт зобов`язаний був сплачувати обов`язків мінімальний платіж не пізніше 20 числа кожного чергового місяця. Згідно до п.11.21 ДКБО якщо на кінець останнього операційного (банківського) дня платіжного періоду (з врахуванням умов індивідуального порядку внесення суми обов`язкового мінімального платежу), клієнт не здійснив сплати суми обов`язкового мінімального платежу та суми несанкціонованої заборгованості (в разі її наявності), банк вважає таку несплачену суму обов`язкового мінімального платежу та суму несанкціонованої заборгованості (у разі її наявності) простроченою заборгованістю клієнта за кредитом на наступний операційний (банківський) день банку, що йде за останнім операційним днем платіжного періоду. За повне або часткове прострочення сплати обов`язкового платежу / несанкціонованої заборгованості клієнт зобов`язаний сплатити на користь банку плати в розмірі, вказаному в діючих Тарифах, Угоді та/або цьому Договорі. Таким чином, з урахуванням того, що остання видаткова операція за БПР клієнта здійснена за рахунок кредитного ліміту відбулась 31.07.2019, то останній платіжний період для внесення ОМП сплив 28.08.2019. З цієї дати вся заборгованість позичальника є простроченою. Починаючи з цієї дати і до моменту відступлення прав за вказаним зобов`язанням (16.11.2023) банк не проводив нарахування процентів на заборгованість, штрафних санкцій та пені. Беручи до уваги приписи п.18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України поточний кредитор має право правомірно нарахувати і вимагати сплати індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми за період починаючи з наступного дня з дати закінчення строку дії кредитного договору 29.08.2019 і до 23.02.2022 включно. Таким чином, додатково до суми боргу та процентів, що були нараховані протягом строку дії кредитного договору, відповідно до його умов, [PERSON] має також сплатити: інфляційні втрати в сумі 3 710,24 грн.; три проценти річних в сумі 1 358,27 грн. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Санфорд Капітал» суму заборгованості в розмірі 23 228,54 грн., суму сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 200,00 грн. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 16.10.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.64). 29.10.2024 від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про зупинення провадження у справі в якому він просив зупинити провадження у справі за позовом ТОВ «Санфорд Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України до припинення перебування [PERSON] у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан (а.с.78-79). Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03.12.2024 клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження задоволено; провадження в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості зупинено до припинення перебування відповідача [PERSON] у складі Збройних Сил України (а.с.86-87). 21.11.2025 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому вказав, що з 17.09.2022 по 15.11.2025 відповідач проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] . 17.11.2025 він став на облік до [INFO] та став на військовий облік. Також 17.11.2025 він звернувся до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з заявою про ознайомлення з матеріалами справи і 19.11.2025 його було ознайомлено з матеріалами справи. Ознайомившись з матеріалами справи, відповідач вважає, що в задоволенні позовної заяви потрібно відмовити в повному обсязі. Вважає, що не заслуговують на увагу посилання представника позивача на те, що відповідач, підписавши угоду приєднання до публічної пропозиції банку про укладення договору комплексного банківського обслуговування, що затверджений розпорядженням банку і розміщений на інтернет-сторінці банку за адресою www.ideabank.ua, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що саме відповідач, саме в якийсь конкретний час переходив за даним посиланням та будь з чим ознайомлювався. Водночас, в матеріалах справи відсутні будь-які документи, актуальні на момент переходу за посиланням www.ideabank.ua, які на думку представника позивача могли б бути надані відповідачеві для ознайомлення в такий спосіб. За наведених обставин неможливо дійти до висновку, що між АТ «Ідея Банк» та відповідачем виникли процесуальні відносини, які породжують правову відповідальність відповідача перед банком. Між іншим, Угода на яку посилається представник позивача відсутня в матеріалах справи. Банк не дотримався жодної з умов необхідних для вчинення правочину відповідно до вимог законодавства. А саме сторонами не дотримано вимог щодо письмової форми договору. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обстеження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Так як між сторонами не укладено ні кредитний договір, ні договір банківського рахунку, відсутня правова природа договору у розумінні статей 1054, 1066 ЦК України, що в свою чергу не відповідає дотриманню приписів ч. 2 ст. 628 та ст. 634 ЦК України. Відтак, вказана позивачем Угода є недійсною в силу закону, оскільки між сторонами не укладалася. Документи створені позивачем в односторонньому порядку одночасно містять ознаки правочинів, які є недійсними, нікчемними, удаваними, фіктивними, вчинені з метою введення в оману споживача. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цю Угоду розумів відповідач та ознайомився і погодився з нею, а також те, що вказані документи на момент отримання позивачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Надану позивачем Угоду, з огляду на її мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Визначальним у даній категорії справ є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. За наведених обставин, надані представником позивача заява про відкриття поточного рахунку та Тарифи на видачу кредитних карток не являються доказом укладення між АТ «Ідея Банк» та відповідачем кредитного договору. Водночас, аналізуючи заяву про відкриття поточного рахунку, взагалі неможливо встановити, яку саме картку отримав відповідач, оскільки в заяві не визначено тип карти, а Тарифи на видачу кредитних карток чітко визначають, що вони стосуються саме карток типу «Card Blanche White (Cross +)», а безпосередньо в самій заяві про відкриття поточного рахунку не можливо визначити номер отриманої відповідачем картки, оскільки в заяві про відкриття поточного рахунку вказано лише перші та останні цифри номеру карти 5181-хххх-хххх-8173. Матеріали справи не містять доказів надання згоди відповідачем на отримання кредитної картки, доказів отримання відповідачем кредитної картки, доказів надання згоди відповідачем на встановлення кредитного ліміту, отримання відповідачем кредитних коштів, користування відповідачем саме кредитними коштами, доказів надання кредитних коштів саме банком, погашення заборгованості, тощо. Надана представником позивача виписка по рахунку не являється доказом того, що банком зараховувалися кошти на банківський рахунок відповідача, та не містять доказів того, що відповідачем ці кошти отримувалися. Загалом, досліджуючи надану представником позивача виписку по рахунку неможливо визначити її зміст та правовий статус документа, відтак надана виписка не може бути доказом по справі з точки зору належності. Крім того, для підтвердження надання кредиту шляхом безготівкового перерахування на відповідні рахунки необхідне обов`язкове складання окремого первинного документа (меморіального документа), який має бути оформлений належним чином (тобто у відповідності до Постанови Правління НБУ № 254 від 18.06.2003). Представник позивача не надав до суду оригіналу жодного документу, лише пославшись на їх наявність, а безпосередньо надані до суду копії документів не засвідчені в належний спосіб. Відповідач не погоджується з наданим представником позивача розрахунком заборгованості, оскільки він не має власне самого розрахунку, а лише визначає загальні суми заборгованості, не надавши роз`яснень в який спосіб нараховувалися відсотки, і на підставі чого з`явилася сума заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками. З огляду на розрахунок заборгованості неможливо визначити за якими відсотками, в який період, за який період, тощо, нараховувалися відсотки. Враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів наявності основного боргу, ця обставина автоматично нівелює наявність будь-яких інших заборгованостей, зокрема і підстав для нарахування до стягнення 3% від суми боргу та інфляційних втрат. Стосовно недоведеності укладення договорів факторингу та переходу права вимоги за спірним кредитним договором до ТОВ «Санфорд Капітал». Аналізуючи матеріали справи, можна дійти до висновку, що право вимоги за спірним кредитним договором переходило двічі. Спочатку від АТ «»Ідея Банк до ТОВ «ФК «СОНАТІ». Вдруге від ТОВ «ФК «СОНАТІ» до ТОВ «Санфорд Капітал». З огляду на Договір факторингу № 16/11-23 від 16.11.2023 вбачається наступне. Пунктом 13.1 Договору визначено, що цей договір, додатки до нього та інші документи, зазначені у цьому договорі, становлять цілісний договір та домовленість сторін стосовно відступлення прав вимог та надання фінансування. Пунктом 13.2 Договору визначено, що всі зміни та доповнення до цього договору здійснюється шляхом укладення сторонами відповідної додаткової угоди. З контекстуального аналізу розділів 2-4 Договору вбачається, що договір як цілісний документ складається з: Договір факторингу № 16/11-23 від 16.11.2023; друкований Реєстр боржників; Реєстр боржників в електронному вигляді; Акт приймання-передачі Реєстру боржників в електронному вигляді; оплата за Договором на суму 2 798 777,00 грн. Водночас договором визначено, що всі паперові документи підписуються та завіряються печатками з обох сторін, а електронні документи підписуються та завіряються КЕП (кваліфікованим електронним підписом). Представником позивача до матеріалів справи долучено копії Договору факторингу № 16/11-23 від 16.11.2023, копію друкованого реєстру боржників, платіжні документи. Так як в матеріалах справи відсутні Реєстр боржників в електронному вигляді та Акт приймання-передачі Реєстру боржників в електронному вигляді, суд не може вважати, що дотримано цілісність договору. Між іншим, на аркуші справи 17 (зворот) тому першого матеріалів справи вказано, що друкований реєстр боржників складається з 20 аркушів, а до суду надано лише копію першого, останнього, та одного з аркушів (ймовірно) середини документа. Враховуючи те, що представником позивача надано до суду друкований реєстр боржників не в повному обсязі, відповідач ставить під сумнів цілісність цього документу. Водночас за таких обставин, не можливо встановити чи відомості про відповідача відносяться саме до договору факторингу № 16/11-23 від 16.11.2023, а не просто вирвані з контексту якогось іншого документу, чи якогось самостійно створеного документу. Враховуючи вищевикладене, відсутні правові підстави вважати, що між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «СОНАТІ» було укладено договір факторингу, що свідчить про те, що ТОВ «ФК «СОНАТІ» не могло отримати права вимоги за спірним кредитним договором. Також звертає увагу на ту обставину, що пунктом 5.3 Договору визначено, що ТОВ «ФК «СОНАТІ» у випадку відступлення права вимоги мало повідомити відповідача про відступлення права вимоги протягом 10 днів з дати відступлення права вимоги. Однак в матеріалах справи відсутні докази того, що ТОВ «ФК «СОНАТІ» повідомляла відповідача про відступлення права вимоги за спірним кредитним договором на користь ТОВ «Санфорд Капітал». З огляду на Договір факторингу № 29/12-23 від 29.12.2023 вбачається наступне. Пунктом 13.1 Договору визначено, що цей договір, додатки до нього та інші документи, зазначені у цьому договорі, становлять цілісний договір та домовленість сторін стосовно відступлення прав вимог та надання фінансування. Пунктом 13.2 Договору визначено, що всі зміни та доповнення до цього договору здійснюється шляхом укладення сторонами відповідної додаткової угоди. З контекстуального аналізу розділів 2-4 договору вбачається, що договір як цілісний документ складається з: Договір факторингу № 29/12-23 від 29.12.2023; друкований Реєстр боржників; Реєстр боржників в електронному вигляді; Акт приймання-передачі Реєстру боржників в електронному вигляді; оплата за договором на суму 2 933 447,18 грн. Водночас, договором визначено, що всі паперові документи підписуються та завіряються печатками з обох сторін, а електронні документи підписуються та завіряються КЕП (кваліфікованим електронним підписом). Представником позивача до матеріалів справи долучено копії Договору факторингу № 29/12-23 від 29.12.2023 платіжні документи. Так, як в матеріалах справи відсутні друкований Реєстр боржників, Реєстр боржників в електронному вигляді та Акт приймання-передачі Реєстру боржників в електронному вигляді, суд не може вважати, що дотримано цілісність договору. А доданий представником позивача до матеріалів справи Витяг з друкованого Реєстру боржників відповідач ставить під сумнів як доказ, оскільки договором не передбачено виготовлення витягів із складових документів договору, наданий витяг підписаний позивачем в односторонньому порядку. Враховуючи те, що представником позивача не надано до суду друкований Реєстр боржників, Реєстр боржників в електронному вигляді та Акт приймання-передачі Реєстру боржників в електронному вигляді, відповідач ставить під сумнів цілісність цього документу. Отже, відсутні правові підстави вважати, що між ТОВ «ФК «СОНАТІ» та ТОВ «Санфорд Капітал» було укладено договір факторингу, що свідчить про те, що ТОВ «Санфорд Капітал» не могло отримати права вимоги за спірним кредитним договором. Вважає, що в даному випадку, за встановлених обставин, відсутні підстави для захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача на користь ТОВ «Санфорд Капітал» заборгованості за спірним кредитним договором, оскільки такі вимоги є необгрунтованими і недоведеними належними, допустимими та достовірними доказами. Просить в задоволенні позову ТОВ «Санфорд Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовити (а.с.94-121). Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26.12.2025 поновлено провадження у справі № 697/2273/24 за позовом ТОВ «Санфорд Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості та призначено справу до розгляду (а.с.129). 14.01.2026 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій пояснив, що ознайомившись із відзивом [PERSON] на позовну заяву ТОВ «Санфорд Капітал» вважає його безпідставним і необґрунтованим. У відзиві на позовну заяву [PERSON] в обґрунтування своїх заперечень зазначає, що позивачем не підтверджено факт виконання кредитором ПАТ «Ідея Банк» свого обов`язку по передачі коштів відповідачу; у [PERSON] відсутні рахунки в ПАТ «Ідея Банк» та позивачем не наданий детальний розрахунок заборгованості. Такі доводи відповідача ґрунтуються лише на поясненнях та припущеннях [PERSON] , без підтвердження належними та допустимими доказами. Звертають увагу, що позивачем надано докази на підтвердження факту укладання, виконання ПАТ «Ідея Банк» своїх обов`язків по передачі кредитних коштів відповідачу (відкриття кредитної лінії, використання відповідачем кредитних коштів) та докази лише часткового виконання [PERSON] своїх обов`язків в рамках Угоди № C 001-051917-19-980 від 28.03.2019. Виписки з рахунків клієнтів банку (в тому числі позивальників), відображають інформацію про списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта. Дані виписки можуть слугувати безпосередньо первинними документами, а також можуть бути регістрами аналітичного обліку, записи у яких здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Таким чином, за будь-яких умов виписки особовому рахунку позичальника, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача та підтверджувати операції по рахунку, зокрема надання Банком позивальнику коштів кредиту. Виходячи з норм чинного законодавства, належним та допустимим доказом на підтвердження виконання ПАТ «Ідея Банк» обов`язку по надання кредитних коштів та здійснення [PERSON] використання та повернення кредитних коштів на відновлювальну кредитну лінію (рахунок) є виписка по рахунку. При подачі позовної заяви, на підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів, як позичальником, формування суми заборгованості по Угоді № C-001-051917-19-980 від 28.03.2019, Позивачем було надано виписку по рахунку. В обґрунтування своєї позиції відповідач у відзиві вказує про необхідність надання банківських документів на підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів. Проте такий висновок відповідача є безпідставним та спростовується фактичними обставинами справи та наявними в справі документами. Позивачем надані відповідні первинні бухгалтерські документи на підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів. Відповідно до п. 2 Угоди, Банк надає Клієнту кредит шляхом встановлення відповідної Кредитної лінії по рахунку (надалі Кредитна лінія та/або Кредит) на наступних умовах: 2.1. Максимальний ліміт Кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000 грн. 2.2. Ліміт Кредитної лінії, доступний Клієнту на момент укладення Угоди, становить 7 000 грн., та може бути змінений в межах встановленого Угодою максимального ліміту Кредитної лінії за ініціативою Банку, про що буде повідомлено Клієнта додатково. Таким чином, Відповідач користувався саме кредитною лінією та отримував кредитні кошти саме під час користування кредитною картою (кредитною лінією), а тому належним та допустимим доказом отримання кредитних коштів є виписка по рахунку відповідача. На підтвердження факту використання кредитного ліміту (отримання кредитних коштів) позивачем і було надано виписку по рахунку. Таким чином, вказані висновки [PERSON] зроблені останнім лише на підставі власних припущень. Виходячи із змісту виписки, вона містить такі колонки: дата, № документу, МФО Банку, Рахунок, Дебет, Кредит, Призначення. Безпосередні операції, які проходили по рахунку Відповідача зазначені в колонці «Дебет» та «Кредит», а розшифрування виду операції зазначено в графі «Призначення». Для проведення розрахунку суми заборгованості необхідно брати за основу 2 операції: «видача траншу кредиту» та «погашення заборгованості по кредиту», дані по цим операціям зазначаються в колонках «Дебет» та «Кредит». Окрім інформації про видачу траншу та погашення заборгованості по кредиту в колонці «Дебет» виписки визначено, як само були розподілені кошти визначені в колонці «Кредит», а в колонці «Призначення» визначено розшифрування виду операції проведеної із коштами. Таким чином надана позивачем виписка є належним та допустимим доказом на підтвердження існування суми заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Санфорд Капітал», а тому заборгованість в розмірі 23 228,54 грн. є обґрунтованою та підтвердженою. Водночас [PERSON] , сплачуючи кошти на погашення кредитної заборгованості протягом тривалого строку, визнав факт укладення угоди № C-001-051917-19-980 від 28.03.2019 із ПАТ «Ідея Банк» на визначених у цьому договорі умовах, також як і факт отримання кредитних коштів (використання кредитного ліміту). Відповідач зазначає, що в нього відсутні рахунки в ПАТ «Ідея Банк», проте таке твердження відповідача є безпідставним та спростовується наступним. Як зазначалось вище та підтверджується матеріалами справи 28.03.2019 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено угоду №C-001-051917-19-980. В той же день, 28.03.2019, [PERSON] власноручно підписав заяву про відкриття поточного рахунку та приєднання до публічної пропозиції Договору комплексного банківського обслуговування (ДКБО), і приєднання до публічної пропозиції укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку АТ «Ідея Банк» (оферта) до Угоди № C-001-051917-19-980. У вказаній заяві визначено: «Особа, яка відкриває рахунок [PERSON] . Ідентифікаційний номер [NUMBER] Паспорт: серія [NUMBER] виданий Канівським МРС УМВС України в Черкаській обл. Прошу відкрити мені поточний рахунок у гривні на моє ім`я [PERSON] в АТ «Ідея Банк» та приєднати його до обслуговування … Доручаю банку відкрити рахунок відповідно до обраного Пакету послуг і підтверджую свою згоду з умовами і Тарифами Банку та зобов`язуюсь їх виконувати». Викладене підтверджує той факт, що [PERSON] власноруч підписав та подав до АТ «Ідея Банк» заяву про відкриття йому поточного рахунку. Відповідний рахунок відкривався в рамках Угоди № C-001-051917-19-980 від 28.03.2019. Крім того, зданою заявою відповідач підтверджував, що ним отримана платіжна картка № 5181 хххх хххх 8173. А також [PERSON] засвідчив своїм підписом, що просив встановити початковий ліміт кредитної лінії в сумі 7 000 грн. Таким чином наведені відповідачем доводи у відзиві на позовну заяву спростовуються фактичними обставинами та матеріалами справи. Водночас, відповідно до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб банківська платіжна картка (БПК) електронний платіжний засіб, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ та/або здійснювати інші операції із застосуванням платіжного засобу в тому числі його реквізитів. Отже, фактична видача платіжної картки, емітована на ім`я відповідача не є обов`язковою задля отримання ним кредитного ліміту. Водночас, позивач наголошує, що виходячи із наданих до матеріалів справи чітко вбачається за який період здійснювались нарахування суми заборгованості, відсотки за користування кредитними коштами, а те що відповідач не ознайомившись із відповідними доказами, не зрозумів їх зміст і як наслідок, доводить необґрунтованість позовних вимог ТОВ «Санфорд Капітал» лише безпідставними припущеннями. Так матеріали справи містять передбачені договором строки користування коштами, наявні дані про оплату, та договором визначено розмір процентів за користування кредитними коштами, а тому матеріали справи містять достатньо інформації для визначення обґрунтованим розрахунку суми заборгованості надану ТОВ «Санфорд Капітал». Так, відповідно до виписки по картковому рахунку, [PERSON] : надійшло коштів у сумі 7443,16 грн.; сплачено банку 835 грн, з яких 443,16 грн. розподілилось на погашення тіла кредиту, а 391,84 грн. на сплату інших платежів за Угодою. Отже, з урахуванням наведеного слід дійти висновку, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є належним, логічним та документально підтвердженим, оскільки він ґрунтується на умовах кредитного договору, даних виписки по картковому рахунку та фактичних платежах відповідача, які беззаперечно свідчать про користування кредитними коштами та часткове виконання зобов`язання. Матеріали справи містять усі істотні відомості, необхідні для перевірки правильності нарахувань, а саме строки користування кредитом, розмір процентної ставки, обсяг отриманих коштів та суму здійснених платежів, що у сукупності дозволяє суду встановити реальний розмір непогашеної заборгованості. Таким чином, відсутні будь-які підстави вважати розрахунок заборгованості необґрунтованим або недоведеним, а доводи відповідача з цього приводу є безпідставними, формальними та такими, що не спростовують заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим розрахунок суми заборгованості, поданий ТОВ «Санфорд Капітал», підлягає прийняттю судом. У відзиві на позовну заяву ТОВ «Санфорд Капітал», відповідач зазначає, що угода № C-001-051917-19-980 від 28.03.2019 є недійсною та нікчемною оскільки він таку угоду не укладав та не підписував. Проте такі доводи [PERSON] є безпідставними, необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи. Вказуючи, що угода від 28.03.2019 є недійсною та нікчемною, відповідач на підтвердження даного твердження не надає жодного належного та допустимого доказу, а також не вчиняє жодних дій, визначених чинним законодавством, на підтвердження відповідного факту. Тобто відповідач лише зазначає, що угоду він не укладав, проте матеріали справи спростовують дану обставину. Так позивачем до суду було подано, окрім Угоди № C-001-051917-19-980 від 28.03.2019 на якій міститься власноручний підпис [PERSON] , наступні документи із власноручно вчиненим підписом [PERSON] , які підтверджують факт укладення Угоди №C-001-051917-19-980 від 28.03.2019, зокрема: копія паспорта [PERSON] із записом: «копія вірна [PERSON] підпис» вчинений відповідачем власноручно; Згода фізичної особи власника персональних даних та суб`єкта кредитної історії, Заява про відкриття поточного рахунку та приєднання до публічної пропозиції Договору комплексного банківського обслуговування (ДКБО), і приєднання до публічної пропозиції укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку АТ «Ідея Банк» (оферта). До Угоди №C-001-051917-19-980 від 28.03.2019 із підписом [PERSON] ; підписаний [PERSON] тарифи на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб нових клієнтів банку. Враховуючи той факт, що [PERSON] підписав різні супутні документи, які є або додатками до угоди від 28.03.2019, або є підтвердженням вчинення відповідачем тих чи інших дій необхідних для укладення угоди № C-001-051917-19-980 від 28.03.2019 та отримання права на користування кредитними коштами по даній угоді, доводи відповідача про не укладення та не підписання Угоди від 28.03.2019 є неправдивими і направленим на введення суду в оману та затягування розгляду справи. На підтвердження обставини, що [PERSON] намагається не поновити свої права, а лише затягнути розгляд справи вказує й той факт, що окрім зазначення, що відповідач нібито не підписував Угоду від 28.03.2019, він не вчиняє жодних дій, які би підтверджували дану обставину та не надав жодного належного та допустимого доказу, що він не укладав та не підписував Угоду від 28.03.2019. Враховуючи, що на момент розгляду цієї справи Угода №C-001-051917-19-980 від 28.03.2019 не визнана недійсною та необґрунтовано підстави її нікчемності, то доводи [PERSON] про «недійсність та нікчемність» угоди від 28.03.2019 є безпідставними та не можуть братись судом до уваги при ухваленні рішення по суті справи. Разом із додатками до позовної заяви позивачем, як на адресу відповідача, так і до суду було направлено Угоду №C-001-051917-19-980 від 28.03.2019, що містить всі істотні умови, а також підписи, як банку, так і відповідача, а отже твердження відповідача щодо ненадання його, а також не укладення його у письмовій формі спростовується документами наявними в матеріалах справи. З огляду на наведене відповідач ознайомився з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді та погодився з ними, що засвідчив своїм підписом в Угоді №C 001-051917-19-980 від 28.03.2019. Також зазначають, що укладена між сторонами Угода № C-001-051917-19-980 від 28.03.2019 за своєю правовою природою є складовою договору споживчого кредиту, укладеного шляхом приєднання відповідача до публічної пропозиції банку, що відповідає положенням статей 633, 634 ЦК України. Підписання відповідачем зазначеної Угоди підтверджує його волевиявлення на укладення договору на запропонованих Банком умовах та є належним доказом акцепту оферти. Крім того, відповідно до статей 1054, 1048 ЦК України істотними умовами кредитного договору є предмет, розмір кредиту, порядок і строки його повернення, а також розмір процентів за користування кредитними коштами. Усі зазначені істотні умови чітко визначені в Угоді №C-001-051917-19-980 та додатках до неї, що підтверджується матеріалами справи. Надані суду банківські виписки та довідка розрахунок заборгованості додатково підтверджують факт надання кредитних коштів, користування ними відповідачем та часткове виконання ним зобов`язань за договором, що відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду свідчить про існування та дійсність договірних відносин між сторонами. Також здійснення відповідачем платежів у рахунок погашення заборгованості за кредитом є конклюдентними діями, які підтверджують визнання ним факту укладення кредитного договору та наявності грошового зобов`язання. Такі дії узгоджуються з положеннями статей 205, 206 ЦК України та виключають можливість обґрунтованого заперечення факту укладення договору після користування кредитними коштами. Отже, посилання відповідача у відзиві на те, що між сторонами не було укладено належним чином письмового кредитного договору, є безпідставним, спростовується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, та не може свідчити про відсутність грошового зобов`язання у заявленому позивачем розмірі. Довід відповідача про те, що у справі не надано жодного оригіналу документа, є юридично необґрунтованим і не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства. У даній справі відповідач не навів жодних конкретних обставин, які б свідчили про підроблення, зміну змісту чи недостовірність поданих копій, а тому саме по собі формальне посилання на відсутність оригіналів не може бути підставою для визнання доказів недопустимими. Крім того, частина поданих до суду документів за своєю правовою природою існує виключно в електронній формі, а отже поняття «оригіналу» для таких документів визначається законом як електронний примірник, підписаний кваліфікованим електронним підписом, візуальне відображення якого у паперовій формі має таку саму доказову силу. Подані позивачем копії договорів, реєстрів боржників, виписок з рахунку та довідок розрахунків у сукупності дозволяють встановити всі істотні обставини справи, зокрема факт виникнення зобов`язання, його розмір та правонаступництво кредитора, а тому відповідають критеріям належності та допустимості доказів. Таким чином, довід відповідача про ненадання оригіналів документів є формальним, не підкріплений процесуально значущими запереченнями та не спростовує ані факту існування зобов`язання, ані правомірності заявлених позовних вимог. Виходячи із матеріалів справи № 697/2273/24 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] 28.03.2019 була укладена угода №C-001-051917-19-980 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки. На підставі вказаної угоди [PERSON] отримав від АТ «Ідея Банк» в кредит кошти та у зв`язку із невиконанням відповідачем свого обов`язку по поверненню отриманих в борг коштів виникла заборгованість в розмірі 23 228,54 гривень, що складається з: заборгованість за основним боргом в сумі 7 000,00 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 11 160,03 грн., інфляційні втрати в сумі 3 710,24 грн.; три проценти річних в сумі 1 358,27 грн. 16.11.2023 між АТ «Ідея Банк» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» (Фактор) був укладений договір факторингу №16/11-23. Відповідно до п. 2.1. зазначеного договору Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Пунктом 2.2. договору факторингу № 16/11-23 передбачено, що Права Вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед Клієнтом, та визначені в друкованому Реєстрі Боржників (Додаток №2), що підписується Сторонами в день укладання цього Договору та в Реєстрі Боржників в електронному вигляді (Додаток №1), що надсилається разом з Актом приймання-передачі Реєстру Боржників в електронному вигляді (Додаток №3) Клієнтом Фактору засобами корпоративного зв`язку в день укладання цього Договору. Друкований Реєстр Боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього Договору. Згідно п. 5.1 договору факторингу № 16/11-23 Права Вимоги вважаються такими, що перейшли від Клієнта до Фактора саме в день підписання Сторонами друкованого Реєстру Боржників та Договору за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно», за умови виконання Фактором зобов`язань передбачених п. 4.1. цього Договору (здійснення оплати за договором). Сторонами договору факторингу від 16.11.2023 було підписано відповідні реєстри боржників, а тому Фактор набув право вимоги до Боржників за Первинними договорами, серед яких і право вимоги до [PERSON] за угодою № C 001-051917-19-980 від 28.03.2019. Пунктом 5.4. договору факторингу № 16/11-23 передбачено, що Фактор може відступити або передати всі або будь-які права та/або зобов`язання за цим Договором третім особам, які згідно із Законодавством мають на це право. Користуючись даним правом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» (Клієнт) 29.12.2023 уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» (Фактор) договір факторингу № 29/12-23. Згідно п. 2.1. цього договору Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п. 5.1. договору факторингу № 29/12-23 Права Вимоги вважаються такими, що перейшли від Клієнта до Фактора з моменту підписання Сторонами цього Договору та підписання відповідних реєстрів боржників. Таким чином, відповідно до умов договору факторингу № 29/12-23 від 29.12.2023 ТОВ «Санфорд Капітал» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості боржників за Первинними Договорами, зокрема і щодо [PERSON] . Положеннями угоди № C-001-051917-19-980 від 28.03.2019 не передбачено обмежень щодо відступлення права вимоги по даному договору та не передбачено необхідність отримання згоди боржника на відступлення права вимоги за кредитним договором. Вищевказане підтверджує, що ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» правомірно, у передбачений законом спосіб і формі, на підставі договору факторингу набуло право вимоги до [PERSON] за угодою № C-001-051917-19-980 від 28.03.2019, укладеною ним із Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк», а в подальшому таке право вимоги було у той же спосіб відступлене на користь ТОВ «Санфорд Капітал», яке є поточним кредитором за вказаним зобов`язанням. Також звертають увагу, що правовідносини ТОВ «Санфорд Капітал» із [PERSON] виникли саме на підставі договору факторингу, а тому доводи відповідача, що між позивачем та відповідачем не виникли правовідносини є необґрунтованими та безпідставними та не можуть братись до уваги судом, оскільки такі доводи побудовані лише на підставі його припущень. Крім того, посилання відповідача на те, що звертаючись до суду із вказаною позовною заявою, ТОВ «Санфорд Капітал» не надало належних та допустимих доказів, що стосується переходу від ТОВ «ФК «СОНАТІ» до ТОВ «Санфорд Капітал» права вимоги до відповідача за укладеним договором. Зокрема, позивачем не надано до суду належно оформлений та підписаний реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, в тому числі і щодо позивача, то такі є необґрунтованими, з огляду на таке. Обидва договори факторингу: від 16.11.2023 між АТ «Ідея Банк» (Клієнт) та ТОВ «ФК «СОНАТІ» (Фактор) та від 29.12.2023 між ТОВ «ФК «СОНАТІ» (Клієнт) і ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» (Фактор) містять Розділ 1 у якому наведено ідентичні визначення понять, зокрема такого поняття, як «Реєстр Боржників» - це погоджена сторонами форма реєстру Боржників з переліком їх персональних даних, розміру заборгованості кожного з Боржників. Реєстр Боржників в електронному вигляді додаток №1 до договору факторингу, а Друкований Реєстр Боржників додаток №2 до договору факторингу. Таким чином безпосередньо у текстах договорів факторингу не передбачена вказівка персональних даних та розмірів заборгованості боржників. Для цього сторони вказаних договорів передбачили підписання окремих додатків Реєстрів Боржників. Витяги з вказаних реєстрів додані до позовної заяви. З них чітко вбачається інформація про відступлення до позивача права вимоги до відповідача. Щодо форми, в якій позивачем надана до суду інформація з Друкованих реєстрів боржників. Обидва вказані Друковані реєстри боржників є аналогічними за змістом і формою і мають 20 двосторонніх аркушів формату А3 і містить персональні дані тисяч фізичних осіб, а саме реєстри містять 3414 боржників на загальну суму більше 200 млн. грн. Друковані реєстри боржників містить інформацію щодо великої кількості боржників, що є банківською таємницею, розкриття якої має здійснюватися у визначеному законом порядку. Так, ТОВ «Санфорд Капітал» вважає, що у вказаній справі було б недоцільно долучати до позовної заяви повні реєстри 3414 боржників за Договорами факторингу №16/11-23 від 16.11.2023 та №29/12-23 від 29.12.2023, тому надання засвідченого витягу щодо актуального боржника, а саме відповідача, є раціональним і законним способом надання доказів. З урахуванням наведених вище доводів про необхідність захисту персональних даних боржників позивачем були виготовлені та надані до суду разом з позовною заявою: витяг з Друкованого реєстру боржників №1 до договору факторингу №16/11-23 від 16.11.2023 додаток №2 до позовної заяви, що містить копії першої сторінки (з якої можна встановити назву, дату складення, сторони), останньої сторінки (містить підписи сторін, кількість аркушів) та сторінки, на якій знаходиться інформація про відступлення заборгованості відповідача. Вважають, що даний доказ є достатнім і таким що належним чином підтверджує перехід права вимоги до відповідача від АТ «Ідея Банк» (Клієнт) до ТОВ «ФК «СОНАТІ» (Фактор); витяг з Друкованого реєстру боржників №1 до договору факторингу №29/12-23 від 29.12.2023. Зауважують, що він завірений печаткою позивача і підписом директора, що сформував витяг - Романа Маринича, та в цілому відображає інформацію про відступлення права вимоги щодо конкретного боржника та номера відповідного договору. У зв`язку з тим, що позивач є однією із сторін, що підписала вказаний документ, прийнято рішення про доцільність виготовлення саме «витягу» (додаток №8 до позовної заяви) з даного реєстру і подання його до суду за підписом посадової особи директора ТОВ «Санфорд Капітал», замість виготовлення копії безпосередньо самого документа. Враховуючи зацікавленість відповідача у ознайомленні з Друкованим реєстром боржників №1 до договору факторингу №29/12-23 від 29.12.2023, а також для підтвердження позиції висловленій у позову, позивач надає до суду такий реєстр у повному обсязі. По-друге: щодо відсутності в матеріалах справи актів приймання передачі реєстру боржників за договорами факторингу. Такий документ, як Акт приймання-передачі Реєстру Боржників в електронному вигляді за договором факторингу передбачений обома вищевказаними договорами факторингу. Проте вказані акти не мають значення для розгляду справи у зв`язку з наступним: 1) Відповідно до п.5.1. зазначених договорів факторингу, права вимоги вважаються такими, що перейшли від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами друкованого Реєстру Боржників та Договору за умови здійснення Фактором оплати відповідно до п.4.1. договору. 2) Докази здійснення оплати додані до позовної заяви додатки №3 та 7 та до позовної заяви. 3) Сторони договору підписали друковані Реєстри Боржників і договори факторингу додатки №1,2 та 4,8 до позовної заяви. Таким чином сукупність доказів підтверджує перехід права вимоги до відповідача від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «СОНАТІ», і від ТОВ «ФК «СОНАТІ» до ТОВ «Санфорд Капітал». Щодо іншого: 1) Пунктом 2.2. договорів факторингу передбачено, що Клієнт передає Фактору реєстр боржників у двох варіантах у друкованому і в електронному. 2) Факт виконання сторонами своїх обов`язків з підписання Друкованого Реєстру Боржників підтверджується самим фактом його підписання обома сторонами!!! Якщо на тексті документу наявні печатки і підписи обох сторін є очевидним, що обидві його підписали. 3) Факт передачі Реєстру Боржників в електронному вигляді має підтверджуватись Актом приймання-передачі Реєстру Боржників в електронному вигляді, про який зазначає Відповідач. Але і сам реєстр в електронному вигляді і акт при його передачу не мають значення для справи. Цей реєстр в електронному вигляді наданий в рамках договору факторингу лише для зручності роботи кредитора і не має юридичного значення. Так, в копії витягу з Друкованого реєстру боржників №1 до договору факторингу №16/11-23 від 16.11.2023 та копії витягу з друкованого Реєстру Боржників №1 до договору факторингу №29/12-23 від 29.12.2023 чітко деталізовано: номер кредитного договору; суму заборгованості за вказаним кредитним договором; інформацію про боржника, та іншу наведену інформацію. Отже, реєстр договорів не є необхідним, якщо факт відступлення права вимоги за кредитним договором підтверджується іншими належними документами, які вже містять усю необхідну інформацію, яка дозволяє однозначно ідентифікувати кредитний договір і підтвердити передачу прав вимоги. Довід відповідача про відсутність у матеріалах справи пов`язаних з договорами факторингу документів саме в електронному вигляді не ґрунтується на вимогах матеріального та процесуального права і є юридично необґрунтованим. Ні Цивільний процесуальний кодекс України, ні спеціальне законодавство не містять вимоги про обов`язкове подання до суду саме електронного файлу правочину або доступу до системи електронного документообігу для підтвердження факту його укладення. Сам по собі факт укладення договорів факторингу з використанням електронного документообігу не створює обов`язку для позивача доводити правомірність набуття права вимоги шляхом надання електронних носіїв або технічних даних, якщо надані копії документів дозволяють ідентифікувати сторони правочину, його предмет, обсяг переданих прав та момент переходу права вимоги. Відповідач не навів жодних доказів підроблення, невідповідності або недостовірності поданих копій договорів факторингу, реєстрів боржників та актів приймання-передачі, а тому його заперечення зводяться виключно до формальних міркувань щодо способу подання доказів, що відповідно до правових позицій Верховного Суду не є підставою для невизнання правочину або для заперечення факту переходу права вимоги. Отже, відсутність у матеріалах справи електронних файлів договорів факторингу не свідчить про відсутність чи недійсність таких договорів і не спростовує належності позивача як кредитора у спірному зобов`язанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. З матеріалів справи вбачається, що відповідачу було відомо про існування у нього заборгованості за кредитним договором, однак в порушення умов договору, відповідач свої кредитні зобов`язання належним чином не виконував та не сплачував заборгованість. З урахуванням того, що відповідно до умов договору факторингу №29/12-23 від 29.12.2023 ТОВ «Санфорд Капітал» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості боржників за Первинними Договорами, а отже одержав право вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами, в тому числі та не виключаючи, штрафні санкції та пені передбачені кредитним договором. Підписуючи кредитний договір, позичальник погодився з усіма умовами щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом в строки, встановлені цим договором. При цьому підписання даного договору позичальник висловив свою обізнаність з діючими тарифами банку та обов`язковими платежами, передбаченими чинним законодавством України. Відповідач кредитні кошти отримав в повному обсязі, проте неналежним чином не виконує умови Кредитного договору. Вищевказане підтверджує, що ТОВ «Санфорд Капітал» правомірно, у передбачений законом спосіб і формі, на підставі договору факторингу набуло право вимоги до відповідача за Кредитним договором, укладеним з АТ «Ідея Банк», і є поточним кредитором за вказаним зобов`язанням. Разом з тим, позивач не володіє інформацією щодо неповідомлення відповідача про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором, проте вважаємо за необхідне наголосити, що навіть за наявності - факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання жодному з кредиторів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Зазначають, що висновок відповідача про нікчемність договору факторингу №11/04/24 від 11 квітня 2024 року у зв`язку із неповідомленням відповідача про його укладення є абсолютно неспроможним і не ґрунтується на жодних нормах законодавства. Вважають, що позовна заява ТОВ «Санфорд Капітал» є обґрунтованою, підтвердженою належними та допустимими доказами, а відзив на позовну заяву, поданий відповідачем, є безпідставним та необґрунтованим, а тому не може братись до уваги судом при розгляді справи по суті (а.с.134-144). Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у відповіді на відзив просив розглянути справу без участі їх представника (а.с.144). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив відмовити в його задоволенні з підстав, які викладені в його письмовому відзиві. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні пояснення відповідача, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Згідно з ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 81 КПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу, своїх вимог або заперечень. За змістом статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З аналізу практики Європейського суду з прав людини вбачається, що у випадку ухвалення рішення по суті спору органом, якому прямо не властива судова функція, ч. 1 ст. 6 Конвенції підлягатиме застосуванню у разі, якщо таке рішення підлягає подальшому контролю з боку «судового органу, який має повну компетенцію» (рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України»). Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. У п. 3 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд. Рішенням Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» визначено, що кожен доречний і важливий аргумент особи має бути проаналізований і одержати відповідь суду. В умовах дії такого принципу суди не повинні обмежуватися заявленими сторонами доводами та поданими ними доказами, а мають здійснювати активну роль у встановленні об`єктивної істини, вживаючи усіх можливих заходів для перевірки та встановлення усіх фактичних даних зі спору. Водночас у п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 15 листопада 2007 року по справі «Бендерський проти України» вказано, що відповідно до практики, яка відображає принцип незалежного здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони ґрунтуються. Необхідність зазначення в судових рішення чіткого обґрунтування результатів оцінки доказів передбачена й у ст. 263 ЦПК України, відповідно до якої судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, суд повинен зазначити мотиви його прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 28.03.2019 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено угоду № С-001-051917-19-980 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки, відповідно до якого сторони уклали дану угоду про відкриття відновлювальної кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та приєднання клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), яка діє згідно з умовами Договору комплексного банківського обслуговування (надалі ДКБО), що затверджений розпорядженням банку із усіма змінами та доповненнями до нього, діюча редакція якого розміщена в загальнодоступному місці в банку та на Інтернет-сторінці банку за електронною адресою www.ideabank.ua. Тарифи, Угода та Заява про відкриття поточного рахунку та приєднання до публічної пропозиції Договору комплексного банківського обслуговування (ДКБО), і приєднання до публічної пропозиції укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку АТ «Ідея Банк» (оферта) є невід`ємними частинами ДКБО (а.с.170). Разом з тим, в день підписання угоди відповідач надав банку заяву про відкриття поточного рахунку та приєднання до публічної пропозиції Договору комплексного банківського обслуговування (ДКБО), і приєднання до публічної пропозиції укладення договору про використання аналогу власноручного підпису та відтиску печатки банку АТ «Ідея Банк» (оферта). До Угоди № С-001-051917-19-980 (а.с.47). У вказаній заяві визначено: «Особа, яка відкриває рахунок [PERSON] . Ідентифікаційний номер [NUMBER] Паспорт: серія [NUMBER] виданий Канівським МРС УМВС України в Черкаській обл. Прошу відкрити мені поточний рахунок у гривні на моє ім`я [PERSON] в АТ «Ідея Банк» та приєднати його до обслуговування в пакеті Card Blanche White Cross+ ID INS. Доручаю банку відкрити рахунок відповідно до обраного Пакету послуг і підтверджую свою згоду з умовами і Тарифами Банку та зобов`язуюсь їх виконувати». Відповідач власним підписом підтвердив ознайомлення з Тарифами Банку на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб існуючих клієнтів банку (а.с.48). У відповідності до умов п.1 угоди, Банк відкриває клієнту в рамках банківського продукту Card Blanche White Cross+ ID INS поточний рахунок [NUMBER] у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках цієї угоди та ДКБО, та випускає клієнту платіжну картку MasterCard. У п.2 зазначеної Угоди визначено, що банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку на наступних умовах: п.2.1. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000,00 грн.; п.2.2. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди, становить 7 000,00 грн. та може бути змінений в межах встановленого угодою максимального ліміту кредитної лінії за ініціативою банку, про що буде повідомлено клієнта додатково; п.2.3. Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48,00% річних. Повернення заборгованості та сплата відсотків за користування кредитною лінією та/або інших платежів за угодою та ДКБО в т.ч. черговість погашення вимог банку здійснюватимуться згідно умов ДКБО, а також відповідно до тарифів, які розміщені на сайті банку за адресою www.ideabank.ua (п.3 угоди). Відповідно до п.4 угоди, підписанням угоди клієнт підтверджує, що: - ознайомлений з паспортом споживчого кредиту, реальною річною процентною ставкою та з загальною вартістю кредитної лінії, а саме реальна річна процентна ставка складає 82,59%. Загальна вартість кредитної лінії складає 591,58 грн. за кожні 1 000,00 грн. з 10 000,00 грн. кредитної лінії здійснивши безготівкову торгівельну операцію та якщо клієнт погашає дану заборгованість щомісячно в розмірі обов`язкового мінімального платежу, а залишок заборгованості в кінці строку, вказані показники діють за умови своєчасного погашення клієнтом грошових зобов`язань за угодою, за дії процентної ставки, вказаної в п.2.3. Угоди; - розуміє суть і принципи визначення процентної ставки, усвідомлює ризики, які випливають із змінної частини ставки протягом всього строку кредитування, і погоджується на ці ризики; - ознайомлений з умовами Угоди, ДКБО, Тарифами банку та іншими умовами обслуговування які оприлюднено на інтернет-сторінці банку (www.ideabank.ua), та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згідний; - доручає банку здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунків клієнта в порядку та на умовах, передбачених діючим ДКБО. Банк за дорученням клієнта здійснює договірне списання грошових коштів, у тому числі, за рахунок наданого кредиту в рамках кредитної лінії, на користь страхових компаній (у разі укладення відповідних договорів страхування), з якими клієнтом укладено, або у подальшому будуть укладено договори страхування за однією із програм, зазначених у діючих тарифах; - розуміє відповідальність за надання недостовірної інформації і заявляє та гарантує, що уся інформація, відомості та документи (у тому числі ті, що містяться в даній угоді та кредитній справі клієнта банку), які повідомлені та надані ним банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності; кредит одержується ним на поточні потреби та не пов`язаний із підприємницькою діяльністю; банк перед укладенням угоди повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомився з тарифами банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу даної угоди йому вручено банком при підписанні даної угоди; умови даної угоди та ДКБО він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам послуги банку пов`язані з отриманням кредиту отримав у повному обсязі та задоволений погоджується з ними; - погоджується і розуміє, що самостійно несе всі ризики, пов`язані з тим, що направлена банком інформація стане доступною третім особам; - немає жодного рішення, не була вчинена жодна дія з боку державних, судових або інших органів, яка може негативно вплинути на клієнта, у тому числі на його діяльність або фінансові можливості; - перед укладенням цієї угоди ознайомлений з інформацією, необхідною для отримання кредиту, викладеною в паспорті споживчого кредиту із порівнянням різних пропозицій банку, з метою прийняття обгрунтованого рішення щодо укладення договору. Відповідно до п.5 даної Угоди, відповідальність сторін за неналежне виконання угоди вказана у ДКБО, при цьому пеня за невиконання грошових зобов`язань за угодою не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу, а сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань за цією угодою не може перевищувати половини суми, одержаної клієнтом за угодою. Клієнт, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу банку зобов`язаний оплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми (п.5.1 Угоди). Відповідно до п.7 Угоди, сторони погодились, що ця угода є укладеною з дня її підписання сторонами та діє протягом строку кредитування (кредитної лінії), який складає 1 рік з дати укладення та з можливістю автоматичної пролонгації, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за угодою. Після спливу строку кредитування. Він може щоразу продовжуватися на такий самий строк (за ініціативою банку). Датою початку нового строку дії кредитної лінії вважається дата, наступна за датою закінчення попереднього строку дії кредитної лінії. При цьому клієнт доручає банку переглядати/змінювати тарифи (в тому числі розміри процентних ставок) при кожній пролонгації строку дії кредитної лінії та встановлювати їх у розмірах, що будуть чинними в банку для відповідного продукту на дату виконання банком такої пролонгації, на весь новий строк дії кредитної лінії. З виписки з рахунку вбачається, що [PERSON] частково виконував свої зобов`язання та здійснював часткове погашення заборгованості, а саме 07.06.2019 на суму 295,00 грн., 21.06.2019 на суму 145,00 грн., 16.07.2019 на суму 395,00 грн., що свідчить про визнання ним факту отримання кредиту на підставі С-001-051917-19-980 від 28.03.2019 (а.с.45-46). Відповідно до сформованої АТ «Ідея Банк» довідки-розрахунку заборгованості станом на 16.11.2023, [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № С-001-051917-19-980 від 28.03.2019 в розмірі 18 160,03 грн., з яких: 7 000,00 грн. заборгованість за основним боргом, 11 160,03 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками (а.с.44). 16.11.2023 року між АТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» укладений договір факторингу № 16/11-23, відповідно до умов якого, АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «СОНАТІ», а ТОВ «ФК «СОНАТІ» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених цим договором (а.с.9-15). Відповідно до п. 2.2. договору факторингу № 16/11-23 від 16.11.2023, права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в друкованому Реєстрі боржників (Додаток № 2), що підписуються сторонами в день укладення цього договору та в Реєстрі боржників в електронному вигляді (Додаток № 1), що надсилається разом з Актом приймання-передачі Реєстру боржників в електронному вигляді (Додаток № 3) клієнтом фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку у день укладення цього договору. Друкований Реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до платіжної інструкції в національній валюті № 566 від 17.10.2023 та платіжної інструкції в національній валюті № 608 від 17.11.2023, ТОВ «ФК «СОНАТІ» перерахувало АТ «Ідея Банк» кошти в сумі 200 000,00 грн. як сплату гарантійного внеску згідно Договору про участь у торгах б/н від 17.10.2023 та 2 795 777,00 грн. як фінансування відступлення прав вимоги згідно Договору факторингу № 16/11-23 від 16.11.2023 (а.с.18 18-зворот). Відповідно до Друкованого Реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 16/11-23 від 16.11.2023, ТОВ «СОНАТІ» набуло право вимоги до [PERSON] за договором № С-001-051917-19-980 від 28.03.2019 у розмірі 18 160,03 грн., з яких: 7 000,00 грн. заборгованість за основним боргом, 11 160,03 грн. заборгованість за відсотками (а.с.16-17, 147-160). 29.12.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» договір факторингу № 29/12-23, за умовами якого ТОВ «ФК «СОНАТІ» відступає ТОВ «Санфорд Капітал», а ТОВ «Санфорд Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «СОНАТІ» за плату та на умовах, визначених цим договором (а.с.19-25). Відповідно до п. 2.2. Договору факторингу № 29/12-23 від 29.12.2023, права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі 201 460 702,30 грн., що складає розмір заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в друкованому Реєстрі боржників (Додаток № 2), що підписується сторонами в день укладення цього договору та в Реєстрі боржників в електронному вигляді (Додаток № 1), що надсилається разом з Актом приймання-передачі Реєстру боржників в електронному вигляді (Додаток № 3) клієнтом фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку в день укладення цього договору. Друкований Реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до платіжних інструкцій в національній валюті № 13 від 29.12.2023, № 1 від 28.12.2024, № 3 від 29.02.2024, № 4 від 29.02.2024, № 5 від 29.02.2024, ТОВ «Санфорд Капітал» перерахувало ТОВ «ФК «СОНАТІ» кошти в сумі 30 000,00 грн., 500 000,00 грн., 1 900 000,00 грн., 403 447,18 грн. та 100 000,00 грн. згідно договору факторингу № 29/12-23 від 29.12.2023 (а.с.28-30). Відповідно до Витягу з друкованого реєстру боржників № 1, що є додатком до договору факторингу № 29/12-23 від 29.12.2023, ТОВ «Санфорд Капітал» набуло право вимоги до [PERSON] за договором № С-001-051917-19-980 від 28.03.2019 у розмірі 18 160,03 грн., з яких: 7 000,00 грн. заборгованість за основним боргом, 11 160,03 грн. заборгованість за відсотками (а.с.31). Відповідно до наданих розрахунків, у відповідача виникла заборгованість у виді інфляційних втрат в сумі 3 710,24 грн. та трьох процентів річних в сумі 1 358,27 грн. (а.с.57-59). Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі, встановленій законом, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). З матеріалів справи вбачається, що 28.03.2019 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено угоду № С-001-051917-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Згідно умов укладеної угоди від 28.03.2019, відповідач приєднується до публічної пропозиції банку про укладення договору комплексного банківського обслуговування, що затверджений розпорядження банку і розміщений на сайті банку www.іdeabank.ua. Разом з тим, в день підписання угоди відповідач надав банку заяву про відкриття поточного рахунку та приєднання до публічної пропозиції договору комплексного банківського обслуговування, і приєднання до публічної пропозиції договору комплексного банківського обслуговування і приєднання до публічної пропозиції укладення договору про використання аналогу власноручного підпису та відтиску печатки банку АТ «Ідея Банк». Відповідач власним підписом підтвердив ознайомлення з тарифами банку на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб. Отже, підписання угоди № С-001-051917-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 28.03.2019 свідчить про те, що відповідачу всі умови даної угоди (договору) цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього. Оскільки відповідач підтвердив свою згоду та погодився з усіма умовами вищевказаної угоди (договору), тарифів, підписавши їх, а тому зазначені умови були прочитані, з якими погодилися сторони. Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладенні договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі № 274/7221/19 (провадження №61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до п. 61, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер клієнтського рахунку дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; сума вхідного залишку за рахунком; код ID НБУ банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка за рахунком може бути належним доказом заборгованості позичальника за сумою кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Подібні висновки Верховний Суд виклав у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 20 жовтня 2020 року у справі № 456/3643/17 (провадження № 61-9882св20), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19). Виходячи із норм чинного законодавства, належним та допустимим доказом на підтвердження виконання АТ «Ідея Банк» обов`язку з надання кредитних коштів [PERSON] є виписка по рахунку, яка надана позивачем до суду і наявна в матеріалах справи. Відповідно до виписки з рахунку позичальника за кредитним договором № С-001-051917-19-980 від 28.03.2019, яка містить інформацію щодо всіх здійснених відповідачем платіжних операцій вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору. Таким чином, підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, взявши на себе відповідні зобов`язання та частково їх виконав. Отже, доводи відповідача про відсутність доказів укладення кредитного договору та про неотримання ним кредитних коштів не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи. У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП), були використані неправомірно для укладення кредитного договору від його імені, до суду не надано. Також слід звернути увагу на те, що відповідач до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій не звертався, як і не оскаржував правомірність укладеного договору. Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості [PERSON] за кредитним договором С-001-051917-19-980 від 28.03.2019, розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № С-001-051917-19-980 складає 18 160,03 грн, а саме: - заборгованість за основним боргом в сумі 7 000,00 грн.; - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 11 160,03 грн. Оскільки [PERSON] не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі, а тому в судовому засіданні з достовірністю встановлено наявність заборгованості в [PERSON] в розмірі 18 160,03 грн. В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували виконання [PERSON] зобов`язань за договором № С-001-051917-19-980 від 28.03.2019 та спростовували надані позивачем довідку-розрахунок заборгованості та виписку з рахунку відповідача, а також відповідач не надав власного розрахунку заборгованості. Що стосується відступлення права вимоги, суд зазначає наступне. Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема п. 1 ч. 1 цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі, виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим, положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України, у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Як вбачається з матеріалів справи, 16.11.2023 між АТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» укладений договір факторингу № 16/11-23, відповідно до умов якого, АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «СОНАТІ», а ТОВ «ФК «СОНАТІ» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених цим договором (а.с.9-15). Відповідно до Друкованого Реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 16/11-23 від 16.11.2023, ТОВ «ФК «СОНАТІ» набуло право вимоги до [PERSON] за договором № С-001-051917-19-980 від 28.03.2019 у розмірі 18 160,03 грн., з яких: 7 000,00 грн. заборгованість за основним боргом, 11 160,03 грн. заборгованість за відсотками (а.с.16-17, 147-160). 29.12.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» договір факторингу № 29/12-23, за умовами якого ТОВ «ФК «СОНАТІ» відступає ТОВ «Санфорд Капітал», а ТОВ «Санфорд Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «СОНАТІ» за плату та на умовах, визначених цим договором (а.с.19-25). Відповідно до Витягу з друкованого реєстру боржників № 1, що є додатком до договору факторингу № 29/12-23 від 29.12.2023, ТОВ «Санфорд Капітал» набуло право вимоги до [PERSON] за договором № С-001-051917-19-980 від 28.03.2019 у розмірі 18 160,03 грн., з яких: 7 000,00 грн. заборгованість за основним боргом, 11 160,03 грн. заборгованість за відсотками (а.с.31). Враховуючи вищевикладене, позивач на підтвердження переходу права вимоги надав суду належним чином засвідчені докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Крім того, договори факторингу відповідачем в судовому порядку не оскаржувались, є чинними, а отже право вимоги за договорами перейшло до ТОВ «Санфорд Капітал» на законних підставах. Такі договори факторингу сторонами не розривались, тому підлягають до виконання і такі мають правове значення для відповідача в частині погашення заборгованості на користь нового кредитора. Як зазначено Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". Тобто, відповідач [PERSON] несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «Санфорд Капітал» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. Стосовно позовних вимог позивача в частині нарахованих інфляційних втрат на кредитну заборгованість в розмірі 3 710,24 грн., 3% річних від простроченої суми зобов`язання в сумі 1 358,27 грн., суд виходить з наступного. Нарахування інфляційних втрат та 3% річних здійснено позивачем на суму простроченої заборгованості. Так, приписи ст. 625 ЦК України передбачають, що розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачали інший розмір процентів річних. У постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 263/8216/20 (провадження № 61-9100св21) зазначено, що: «цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання». Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, провадження № 12-142гс19, від 03 листопада 2020 року у справі № 921/315/18. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку салати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З наданого з боку позивача розрахунку інфляційних втрат та 3% річних (а.с.57-59), останні нараховані позивачем за період з 29.09.2019 по 23.02.2022. Однак, суд не може погодитися в повній мірі з періодом та сумою нарахованих з боку позивача інфляційних втрат та 3% річних, враховуючи викладені позиції Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду. Як зазначено у вищевказаних постановах, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Так, між Банком та відповідачем 28.03.2019 укладено Угоду № С-001-051917-19-980 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки строком на 1 рік, тобто до 28.03.2020. Доказів пролонгації даної угоди матеріали справи не місять. Заборгованість відповідача [PERSON] становить 18 160,03 грн. Тому, вимоги позивача про стягнення з відповідача нарахування інфляційних втрат та 3% річних за період з 29.08.2019 по 28.03.2020 не підлягають стягненню, оскільки за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. За умовами Угоди № С-001-051917-19-980 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 28.03.2019, передбачена процентна ставка за користування коштами кредитної лінії, що складають 48,00 % річних (п. 2.3. Договору) та відповідно нараховано відсотки у розмірі 11 160,03 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Враховуючи те, що відповідач не повернув отримані грошові кошти та не виконав взяті на себе зобов`язання за вищевказаним Договором в строк до 28.03.2020 та дійсно має заборгованість за основним боргом (тілом) кредиту в розмірі 7 000,00 грн. та заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в розмірі 11 160,03 грн., що підтверджується вищезазначеними документами (довідка-розрахунок заборгованості та виписка по особовому рахунку), то період після такого прострочення, після 28.03.2020 підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Тому, в межах заявлених вимог період за який позивач має право на стягнення з відповідача річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України за прострочення зобов`язання становить з 29.03.2020 по 23.02.2022. Отже, правова природа правовідносин за статтею 625 ЦК України розповсюджується та можуть нараховуватись на неустойку; на суму основного зобов`язання; на інші суми, які підлягають поверненню; на інші суми, які стягнуто рішенням суду; нараховуються за весь час прострочки; розповсюдження на усі правовідносини. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання як спосіб захисту грошового інтересу і полягає у відшкодуванні грошових втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляції та отримані компенсації за неналежне виконання зобов`язань (пост. ВП ВС від 19.06.2019 №703/2718/16, від 19.06.2019 №646/14523/15). Розраховується за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] * [Процентна ставка (%)] / 100% * [Кількість днів] / [Кількість днів у році] Де: [Сума боргу] сума простроченого боргу; [Процентна ставка (%)] проценти річних; [Кількість днів] кількість днів прострочення зобов`язання; [Кількість днів у році] кількість днів у календарному році. Період розрахунку: з 29.03.2020 по 31.12.2020 278 днів. [Проценти] = 18 160,03 грн. (сума боргу) х 3,000% (процентна ставка) / 100% х 278 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 413,81 грн. Період розрахунку: з 01.01.2021 по 31.12.2021 365 днів. [Проценти] = 18 160,03 грн. (сума боргу) х 3,000% (процентна ставка) / 100% х 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 544,80 грн. Період розрахунку: з 01.01.2022 по 23.02.2022 54 дні. [Проценти] = 18 160,03 грн. (сума боргу) х 3,000% (процентна ставка) / 100% х 54 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 80,60 грн. Сума нарахованих процентів: 1 039,21 грн. Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права від 17.07.2012 № 01-06/928/2012). Розраховується за формулою: [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] * [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу] Де: [Сума боргу] сума простроченого боргу. [Сукупний індекс інфляції] добуток щомісячних індексів за відповідний період. У період з 29.03.2020 по 23.02.2022 індексація на суму 18 160,03 грн. [Сукупний індекс інфляції] = 100,80% х 100,30% х 100,20% х 99,40% х 99,80% х 100,50% х 101,00% х 101,30% х 100,90% х 101,30% х 101,00% х 101,70% х 100,70% х 101,30% х 100,20% х 100,10% х 99,80% х 101,20% х 100,90% х 100,80% х 100,60% х 101,30% х 101,60% = 118,057% (за період Квітень 2020 - Лютий 2022). [Інфляційні нарахування] = 18 160,03 грн (сума боргу) х 118,057% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 18 160,03 грн (сума боргу) = 3 279,10 грн. Сума збитків від інфляції: 3 279,10 грн. Оскільки відповідач, як встановлено в судовому засіданні та не спростовано з боку останнього дійсно має заборгованість за невиконання умов договору, позивач має право вимагати від відповідача сплати інфляційних втрат та 3% річних. Тому, з урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 3 279,10 грн. та 3% річних в сумі 1 039,21 грн. Тому, даючи оцінку наданим доказам, суд прийшов до висновку, що на користь позивача належить стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 22 478,34 грн. (загальний борг за договором 18 160,03 грн. + 3 279,10 грн. інфляційні втрати + 1 039,21 грн. 3% річних). За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: partial