Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідачів. 1. 08.06.2023 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач 1), [PERSON] (далі відповідач 2), [PERSON] (далі відповідач 3), [PERSON] (далі відповідач 4), [PERSON] (далі відповідач 5), в якій просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь відсотки за користування позикою за 365 днів, а саме з 31.08.2018 року по 31.08.2019 року в 191260,00 гривень, що в еквіваленті становить 7300 доларів США за курсом НБУ на день платежу за Договором позики. 2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.07.2018 року між позивачем та відповідачем 1 був укладений Договір позики, відповідно до умов якого остання отримала позику в розмірі 26200,00 гривень, що в еквіваленті складає 1000,00 доларів США, строком на 3 місяці. Поручителями по вказаному договору є відповідач 2, відповідач 3, відповідач 4, відповідач 5. Позика повернута не була. Постановою Одеського апеляційного суду від 22.09.2022 року по справі № 521/19758/18 з відповідачів по даній справі стягнуто солідарно на користь позивача по даній справі заборгованість за Договором позики від 19.07.2018 року в розмірі 83940,00 гривень станом на 30.08.2018 року. Позивач зазначає, що відповідно до п. 4.2. Договору позики, у випадку, якщо позичальник не здійснив щомісячний платіж за користування позикою повністю до дати зазначеної у п. 4.1. договору, процентна ставка становитиме 2% в день, тобто 732% річних від суми позики, що в свою чергу складає 524,00 гривень (еквівалентно 20 доларам США) в день. Таким чином, за період з 31.08.2018 року по 31.08.2019 року у відповідачів утворилася заборгованість за відсотками за користування позикою в розмірі 191260,00 гривень (26200*2%*365), що в еквіваленті складає 7300,00 доларів США. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з вказаним позовом. (т. 1 а.с. 1) 3. 20.11.2023 року від позивача надійшли пояснення, якими позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. В обґрунтування зазначив, що сталою судовою практикою передбачено стягнення процентів за правомірне користування грошовими коштами, які стягуються як плата за надання коштів у користування (ст.ст. 1048 та 1054 ЦК України), а також процентів за неправомірне користування грошовими коштами, які стягуються як гарантії належного виконання позичальником зобов`язання (ч. 2 ст. 625 ЦК України). (т. 1 а.с. 58-59) 4. 01.12.2023 року на адресу суду від представника відповідача 3 надійшов відзив на позовну заяву, яким просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що з матеріалів справи є неможливим підтвердити факт передачі грошових коштів, а також факт того, що відповідач 3 взагалі виступав поручителем відповідача 1 за Договором позики від 19.07.2018 року. Окрім того звертає увагу суду на те, що на користь позивача постановою Одеського апеляційного суду від 22.09.2022 року, по справі № 521/19758/18, вже стягнуто заборгованість за Договором позики в розмірі 83840,00 гривень, яка складається з: суми позики 26200,00 гривень, відсотків за користування позикою 20960,00 гривень; пені 10480,00 гривень; штраф 26200,00 гривень та судовий збір. (т. 1 а.с. 60-62) 5. 18.12.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, де останній зазначив, що Одеським апеляційним судом при винесені постанови по справі № 521/19758/18 досліджувалося питання щодо Договору поруки, а матеріали, якими підтверджується факт передачі грошових коштів, знаходяться в матеріалах справи № 521/19758/18. (т. 1 а.с. 84) 6. 20.02.2024 року на адресу суду від представника відповідача 3 надійшли пояснення щодо заявлених позовних вимог, якими просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що 19.08.2018 року між позивачем та відповідачем 1 був укладений Договір позики строком на три місяці. Позивачем заявлено вимогу про стягнення відсотків за користування позикою за період з 31.08.2018 року по 31.08.2019 року, тобто поза межами дії Договору позики. (т. 1 а.с. 96) ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 7. Позивач до матеріалів справи долучив клопотання про звільнення його від сплати судового збору. (т. 1 а.с. 6) 8. 16.11.2023 року від представника відповідача 3 надійшла заява про закриття провадження по справі. (т. 1 а.с. 44-46) 9. 28.04.2025 року та 02.05.2025 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог. (т. 2 а.с. 13-14, 19-23) ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 10. На підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 18.07.2023 матеріали цивільної справи № 521/14499/23 передано до Біляївського районного суду Одеської області для розгляду за підсудністю. (т. 1 а.с. 25, 34-35 11. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2023 року, цивільну справу № 521/14499/23 передано на розгляд головуючій судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. (а.с. 37) 12. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 28.09.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. (т. 1 а.с. 38-39) 13. 23.10.2023 року від позивача надійшла заява на виконання ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 28.09.2023 року. (т.1 а.с. 42) 14. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 13.11.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Окрім того, відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (т. 1 а.с. 43) 15. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 11.03.2024 року провадження по справі закрите. (т. 1 а.с. 100-104) 16. Постановою Одеського апеляційного суду від 02.10.2024 року ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 11.03.2024 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. (т. 1 а.с. 221-223) 17. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 27.08.2025 року у прийняті до розгляду заяви про уточнення позовної заяві відмовлено. (т. 2 а.с. 50, 51-53) 18. Верховний Суд у своїй Постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц вказав, що, якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. 19. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом обставини та зміст спірних правовідносин. 20. Судом встановлено, що 19.07.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики, відповідно до умов якого позивач дав останній в борг 1000,00 доларів США строком на 3 (три) місяці на умовах строковості, повернення, платності і забезпеченості. Плата за користування позикою складає 120% річних, тобто позичальник сплачує щомісячно, 18 числа кожного місяця, суму процентів в розмірі 2621,00 гривня (еквівалент 100,00 доларів США). У випадку, якщо позичальник не здійснив щомісячний платіж за користування позикою повністю до дати, вказаної в п. 4.1. договору, процентна оплата буде становити 2% в день, що становить 732% річних від суми позики, тобто в розмірі 524,00 гривні (еквівалент 20 доларів США) в день. (т. 1 а.с. 2) 21. Постановою Одеського апеляційного суду від 22.09.2022 року позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про стягнення боргу за договором позики, задоволено частково та стягнуто солідарно на його користь з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за Договором займу від 19.07.2018 року в сумі 83840,00 гривень, яка складається з: суми позики в розмірі 26200,00 гривень; відсотків за користування позикою, за період з 19.07.2018 року по 30.08.2018 року, в розмірі 20960,00 гривень; пені, за період з 19.07.2018 року по 30.08.2018 року, в розмірі 10480,00 гривень; штраф, відповідно до п. 8.4. договору, в розмірі 26200,00 гривень. Постанова в касаційному порядку не оскаржувалася. (т. 1 а.с. 3-5) 22. 19.06.2019 року, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Носенком С.Б. винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження № 59386661, з примусового виконання виконавчого листа, виданого 21.05.2019 року Малиновським районним судом м. Одеси по справі № 521/19758/18, де стягувачем є [PERSON] , а боржником є [PERSON] (т. 1 а.с. 120-121). 23. 19.06.2019 року, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Носенком С.Б. винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження № 59386656, з примусового виконання виконавчого листа, виданого 21.05.2019 року Малиновським районним судом м. Одеси по справі № 521/19758/18, де стягувачем є [PERSON] , а боржником є [PERSON] (т. 1 а.с. 123-124). 24. 19.06.2019 року, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Носенком С.Б. винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження № 59386648, з примусового виконання виконавчого листа, виданого 21.05.2019 року Малиновським районним судом м. Одеси по справі № 521/19758/18, де стягувачем є [PERSON] , а боржником є [PERSON] (т. 1 а.с. 126-127) 25. 12.02.2025 року, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Носенком С.Б., в рамках виконавчого провадження № 59386661, винесено постанову про закриття виконавчого провадження, в зв`язку з тим, що [PERSON] рішення суду по справі № 521/19758/18 виконано в повному обсязі. Залишок нестягненої суми за виконавчим документом 00,00 гривень. (т. 2 а.с. 38-39) V. Оцінка Суду. 26. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 27. Отже, ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 28. Відповідно до ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. 29. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 30. Відповідно до ст. 525 ЦК України, не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом або договором. 31. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язань (неналежне виконання). 32. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 33. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно-безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 34. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 35. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. 36. У ч. 1 ст. 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Вказане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в ч. 2 ст. 1048 ЦК України (якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками). Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. 37. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, які встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. 38. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 39. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. 40. Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. 41. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. 42. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України). 43. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 44. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. 45. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ч. 3 ст. 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). 46. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. 47. 58. Згідно ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. 48. Згідно ч. 1 ст. 1050 цього Кодексу, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст. 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати відсотків, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. 49. Окрім того, ВП ВС у своїй постанові від 31.10.2018 року по справі № 202/4494/16-ц, дійшла висновку, що «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». (Постанови ВП ВС від 28.03.2018 року по справі № 14-10цс18 та від 04.07.2018 року по справі № 14-154цс18). Отже судова практика з цього питання є сталою. 50. Судом встановлено, що Договір позики укладений 19.07.2018 року на строк 3 (три) місяці. Отже строк договору спливає 19.10.2018 року. В той же час позивачем було заявлено вимогу про стягнення відсотків за користування позикою в період з 31.08.2018 року по 31.08.2019 року, тобто частина вказаного періоду виходить за межі строку дії договору. 51. Разом з тим, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.07.2023 року в рамках справи № 295/7309/21, провадження № 61-10115св22 (ЄДРСРУ № 112030165)) 52. Також, у постанові від 17.05.2023 року у справі № 341/416/20 (провадження № 61-5611св22) Верховний Суд вказав, що апеляційний суд не врахував, що на період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту боржник не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України, натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. 53. Отже, [PERSON] вперше звернувся до суду за захистом своїх порушених прав за Договором позики від 19.07.2018 року, 21.11.2018 року, тобто після закінчення строку дії договору, таким чином не змінивши умов договору в частині строку. 54. Поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)). 55. Постановою Одеського апеляційного суду від 22.09.2022 року стягнуто з відповідачів на користь позивача проценти за період з 19.07.2018 року по 30.08.2018 року. Строк дії Договору позики сплив 19.10.2018 року. Тобто періодом на який можуть нараховуватися відсотки за вказаним договором є з 31.08.2018 року по 19.10.2018 року, що становить 50 днів. 56. Калькуляцію розміру відсотків за користування позикою Суд здійснює за аналогією з Постановою Одеського апеляційного суду від 22.09.2022 року, тобто 26200 х 2% х 50. Таким чином, залишковий розмір відсотків за користування позикою за Договором позики від 19.07.2018 року складає 26200,00 гривень, що в еквіваленті за курсом НБУ на день платежу за Договором позики становить 1000,00 доларів США, які підлягають стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача. 57. У постанові від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: «Грошовою одиницею України є гривня (ч. 1 ст. 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (ч. 1 ст. 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України. Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (ч. 2 ст. 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України; див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16)». 58. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 59. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. 60. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. 61. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 26200,00 гривень, що в еквіваленті за курсом НБУ на день платежу за Договором позики становить 1000,00 доларів США. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 62. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 63. Відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру розмір судового збору становить 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 64. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2026 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3328,00 гривень, 0,4 з яких становить 1331,20 гривень, в той час, як 1% від ціни позову в даній справі становить 1912,60 гривні. 65. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 66. Судом розглянуто клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору. В обґрунтування зазначеного клопотання позивач посилається на те, що він не має у власності житла та отримує незначний розмір пенсії. На підтвердження своїх доводів позивачем надано довідку про розмір пенсійних виплат, згідно з якою загальний розмір отриманої ним пенсії за рік становить 36117,71 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 136 ЦПК України та ст. 8 Закону України «Про судовий збір» суд, враховуючи майновий стан особи, може звільнити її від сплати судового збору, зменшити його розмір або відстрочити чи розстрочити його сплату. При цьому саме по собі отримання особою пенсії або її невеликий розмір не є безумовною підставою для звільнення від сплати судового збору. Оцінивши надану довідку про розмір пенсії та інші матеріали справи, суд дійшов висновку, що наведені позивачем обставини не свідчать про неможливість сплати судового збору у встановленому законом розмірі. Крім того, розмір судового збору, який підлягає сплаті позивачем у цій справі, не перевищує 5 % від його річного доходу. З огляду на викладене суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору. 67. Суд позов задовольнив частково на загальну суму 26200,00 гривень. Відповідно на користь держави з позивача та відповідачів підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1650,30 грн. та 262,03 грн. відповідно (26200,00 грн (задоволені позовні вимоги) х 100% : 191260 грн (заявлені позовні вимоги) = 13,70 % (процент задоволених позовних вимог); 1912,60 грн (загальні судові витрати) х 13,70% : 100% = 262,03 грн); 1912,60 грн. 262,03 грн. = 1650,30 грн. При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. № 36 постанови № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Розмір судового збору, який підлягає стягненню з позивача в дохід держави не перевищує 5% від річного доходу позивача за 2022 рік.

Outcome: partial