Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

27.10.2025 до Підгаєцького районного суду Тернопільської області надійшла направлена Бережанським районним судом Тернопільської області на розгляд за територіальною підсудністю цивільна справа № 593/1386/25 за позовом [PERSON] , поданим її представницею, адвокаткою Бачинською Наталією Орестівною (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 575 від 26.02.2010, ордер на надання правничої допомоги серії ВО №1118118 від 29.09.2025 та серії ВО №1121561 від 30.10.2025), до Саранчуківської сільської територіальної громади, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Попович Юлія Олегівна. Сторона позивачки просить суд: ?визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок загальною площею 20,0 м?, житловою площею 12,0 м? з господарськими будівлями, що знаходяться в с. Шумляни колишнього Бережанського району Тернопільської області, розташований на землях радгоспу «Україна» (станом на сьогоднішній день, даному житловому будинку присвоїно адресу за наступними реквізитами: [ADDRESS] ) в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та прийняв спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , шляхом вступу в управління спадковим майном; ?визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,08 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель в селі Шумляни Тернопільського (колишнього Бережанського) району Тернопільської області в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та прийняв спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , шляхом вступу в управління спадковим майном; ?визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для ведення особистого селянського господарства в селі Шумляни Тернопільського (колишнього Бережанського) району Тернопільської області в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та прийняв спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , шляхом вступу в управління спадковим майном. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті спадщину прийняв його син [PERSON] , який прийняв управління майном. [INFO] помер [PERSON] , яким за життя було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Миронович А.І. 29.11.2017 за реєстровим №3223, яким заповів все своє майно доньці [PERSON] . Після смерті спадкодавця [PERSON] прийняла спадщину у вигляді грошових вкладів з належними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями та індексаціями, а також 1/5 частки квартири [ADDRESS] , що належала [PERSON] , отримавши свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видані приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Миронович А.І 02.12.2022. Проте, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок і стайню, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розташований на землях радгоспу «Україна», а також земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,08 га в селі Шумляни Тернопільського району Тернопільської області та земельну ділянку площею 0,10 га для ведення особистого селянського господарства в селі Шумляни Тернопільського району Тернопільської області. Підставою для відмови у видачі свідоцтва стало те, що ці об`єкти нерухомого майна не зареєстровані за [PERSON] в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, а також відсутні документи, які б посвідчували право власності спадкодавця на нерухоме майно. Оскільки позивачка не може реалізувати своє право на спадщину, вона змушена звернутися до суду за захистом порушеного права. Відповідач не скористався правом подання письмового відзиву на позовну заяву. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову не скористалися правом подання письмових пояснень на позовну заяву. Ухвалою від 01.12.2025 суд відкрив провадження у справі та постановив розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Підготовче судове засідання призначено на 23 грудня 2025 року на 12 год. 00 хв. Цією ж ухвалою суд залучив [PERSON] до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою суду від 09.12.2025 за клопотанням представниці позивачки, адвокатки Бачинської Н.О., підготовче судове засідання, призначене на 23.12.2025 на 12.00 год., та інші засідання у цій справі постановлено проводити у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи ВКЗ. 23.12.2025 в судове засідання в режимі ВКЗ з`явилася представниця позивачки, адвокатка Бачинська Н.О. Представник відповідача Саранчуківської сільської територіальної громади в судове засідання не з`явився. Поштове відправлення не повернулося. Згідно з довідкою про доставку електронного листа в системі «Електронний суд» ухвала суду від 01.12.2025 про відкриття провадження доставлена до електронного кабінету відповідача в підсистемі «Електронний суд» 01.12.2025 о 17:12. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Попович Юлія Олегівна, в судове засідання не з`явилася. 16.12.2025 від Попович Ю.О. до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] в судове засідання не з`явилася. 17.12.2025 від [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Ухвалою від 23.12.2025 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті 14 січня 2026 року на 15.00 год. Цією ж ухвалою суд витребував у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу належним чином завірену копію спадкової справи на ім`я спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] . 08.01.2026 на адресу суду від приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Попович Ю.О. надійшла витребувана судом належним чином завірена копія спадкової справи на ім`я спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] . 14.01.2026 в судове засідання в режимі ВКЗ з`явилася представниця позивачки, адвокатка Бачинська Н.О. Інші учасники судового розгляду не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання. Заслухавши думку представниці позивачки, суд ухвалив продовжити судове засідання у відсутності осіб, які не з`явилися. У судовому засіданні представниця позивачки адвокатка Бачинська Н.О. позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. На стадії дослідження письмових доказів суд оголосив перерву в судовому засіданні до 03.02.2026 до 15.00 год. у зв`язку із вимкненням електроенергії. 03.02.2026 за клопотанням представниці позивачки ухвалою суду судове засідання було відкладене на 19 лютого 2026 року на 15.10 год. 19.02.2026 позивачка в судове засідання не прибула, її інтереси представляла адвокатка Бачинська Н.О. Інші учасники судового розгляду не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання. Заслухавши думку представниці позивачки, суд ухвалив продовжити розгляд справи за такої явки учасників. Заслухавши пояснення представниці позивачки, дослідивши матеріали спадкової справи №2/2022 та наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд встановив такі обставини справи. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.03.1984, копія якого міститься і матеріалах справи (арк.спр.19). Після його смерті залишився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , копія якого міститься в матеріалах справи, де батьками записано [PERSON] та [PERSON] (арк.спр.20). 15 серпня 1962 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (арк.спр.22). У шлюбі у них народилося двоє доньок: [PERSON] , [INFO] , що підтверджує свідоцтво про народження (арк.спр.16), та [PERSON] , [INFO] (арк.спр.139). 05 вересня 1982 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після укладення шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (арк.спр.144). [INFO] померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , копія якого є в матеріалах справи (арк.спр.23). 28 квітня 1985 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після укладення шлюбу, як зазначено у свідоцтві про укладення шлюбу, [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] (арк.спр.17). 29 листопада 2017 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Миронович А.І. посвідчено заповіт, яким [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом буде мати право, заповів своїй доньці [PERSON] , [INFO] (арк.спр 30, 127). 22 грудня 2022 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Миронович А.І. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] , згідно з яким спадщина складається з грошових вкладів з належними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями та індексаціями, що знаходяться у Територіально відокремленому безбалансовому відділенні №10013/0290 філії Львівське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (арк.спр.31). Також, 22 грудня 2022 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Миронович А.І. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] , за яким спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з 1/5 частки квартири [ADDRESS] (арк.спр.32). Згідно з довідкою виконавчого комітету Шумлянської сільської ради депутатів трудящих Бережанського району Тернопільської області від 15 червня 1971 року №183 [PERSON] є жителем с. Шумляни Бережанського району Тернопільської області та користується присадибною ділянкою розміром 0,18 га (арк.спр.24). Згідно з довідкою про право власності колгоспного двору, виданою виконкомом Шумлянської сільської Ради народних депутатів Бережанського району Тернопільської області, за померлим [PERSON] за записом погосподарської книги №2 зареєстрований житловий будинок і стайня, що знаходяться в селі Шумляни Бережанського району Тернопільської області і розташовані на землях радгоспу «Україна». Загальна площа будинку 12 кв.м. Громадянин [PERSON] був останнім членом колгоспного двору. В управління спадковим майном до шести місяців з дня смерті [PERSON] вступив [PERSON] , який 14.04.1984 зробив ремонт житлового будинку, відремонтував огорожу, також сплачує страхові платежі (арк.спр.25, 167). Як вбачається з погосподарської книги №2 Шумлянської сільської Ради народних депутатів за 1983-1985 роки за [PERSON] рахувався житловий будинок і господарські будівлі, та земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та господарських будівель 0,08 га та 0,10 га для ведення особистого селянського господарства (арк.спр.38-39). Згідно з відповіддю Бережанської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] до Бережанської нотаріальної контори не поступали. За інформацією зі Спадкового реєстру, спадкова справа після його смерті не заводилася (арк.спр.29-30). Суд встановив, що рішенням Саранчуківської сільської ради №61 від 11.08.2025 житловому будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (арк.спр.26). Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 вересня 2025 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Ю.О. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,10 га для ведення особистого селянського господарства в селі Шумляни Бережанського району Тернопільської області після смерті [PERSON] , який помер [INFO] з підстав відсутності документів, які посвідчують право власності спадкодавця на земельну ділянку (арк.спр.52-54). Також, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 вересня 2025 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Ю.О. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,08 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель в селі Шумляни Бережанського району Тернопільської області після смерті [PERSON] , який помер [INFO] з підстав відсутності документів, які посвідчують право власності спадкодавця на земельну ділянку (арк.спр.55-57). Також, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 вересня 2025 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Ю.О. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок і господарські будівлі в селі Шумляни Бережанського району Тернопільської області після смерті [PERSON] , який помер [INFO] з підстав відсутності документів, які посвідчують право власності спадкодавця на земельну ділянку (арк.спр.58-60). Щодо правових норм, які підлягають застосуванню під час вирішення спору. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. До способів захисту цивільних прав та інтересів згідно з п.1 ч.2 ст.16 ЦК України відноситься, зокрема, визнання права. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) захисту необхідно розуміти такий, що призводить до поновлення порушеного права, є адекватним наявним обставинам. Відповідно до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 2 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом положень ч. 1, п.1 та ч.2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. За змістом п.п. 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. У п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Отже, відносини спадкування регулюються ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. Правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилась після 1 липня 2003 року й не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до статей 529-530 ЦК УРСР. Вказане узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 145/797/15-ц (провадження № 14-608цс18). Таким чином, оскільки смерть спадкодавця [PERSON] наступила 09.03.1984, тобто до [INFO] , до цих правовідносин застосуванню підлягають норми ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Згідно з ч.1 ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст.553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22 грудня 1995 року судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітні та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається, виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Закон України «Про власність», який набрав чинності 15 квітня 1991 року, встановив єдиний правовий режим майна, незалежно від місця проживання чи місця праці особи і його дія не поширюється на майно, яке придбано раніше. Крім того, станом на 15 квітня 1991 року виникнення права власності на житлові будинки не залежало від реєстрації цього права. За наявними у справі матеріалами встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: с. Шумляни Бережанського району Тернопільської області належав до суспільної групи «колгоспний двір», єдиним членом якого станом на 15 квітня 1991 року був [PERSON] . Виходячи з наведеного, вищевказаний житловий будинок належав на праві власності спадкодавцю [PERSON] , який помер [INFO] . Як вже було зазначено, відповідно до змісту ст.549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2023 року у справі № 463/9696/20 (провадження № 61-7014св22) вказано, що «під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Ураховуючи наведене, прийняття спадщини може бути підтверджено діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать про те, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном або подали державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини». У ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті батька [PERSON] підтримував житловий будинок в належному стані, здійснював ремонтні роботи в будинку, обробляв земельну ділянку біля будинку, відтак є таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька в порядку ст.549 ЦК УРСР, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, а саме житловим будинком з господарськими будівлями за адресою: с. Шумляни Бережанського району Тернопільської області. Наявності інших спадкоємців після смерті [PERSON] судом не встановлено. Також, у ході розгляду справи встановлено, що [PERSON] , який помер [INFO] , за життя склав заповіт, яким заповів все своє майно позивачці [PERSON] , яка прийняла спадщину, однак щодо житлового будинку та земельних ділянок приватний нотаріус їй відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутні правовстановлюючі документи. При цьому слід зазначити, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення відповідних прав у нотаріальному порядку (постанова Верховного Суду від 22.09.2021 у справі № 227/3750/19). Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За положеннями ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в момент його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ст.1223 ЦК України). Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. За змістом ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування, заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 12 Постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті. У матеріалах справи наявна відмова нотаріуса в оформленні позивачці [PERSON] права на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та земельні ділянки (арк. спр. 55-60). У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання за позивачкою права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, земельну ділянку площею 0,08 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, земельну ділянку площею 0,10 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Відомості, які б спростовували висновок суду, відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 ЦК України). У зв`язку з тим, що вимог про розподіл судових витрат позивачкою заявлено не було, це питання судом не вирішується.

Outcome: approved