Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки, яка продовжує навчання в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня пред`явлення позову в суд і до закінчення її навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років. В обґрунтування позову зазначила, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки № 120/2025 від 12.08.2025 року, виданої Центром професійної та безперервної освіти в Слубіцах, [PERSON] , [INFO] , навчається у Центрі професійної та безперервної освіти в Слубіцах і є ученицею класу ІІ Технікуму професії по професії Технік-економіст у навчальному році 2024/2025, програмний рік закінчення школи - 2028 рік. Необхідність отримання належної освіти позбавляє можливості доньку працевлаштуватися на постійній основі та заробляти кошти на власне утримання. Вказує, що починаючи з 2021 року і по цей час вона виключно за власні кошти орендує квартиру для свого проживання та проживання доньки у м. Слубіцах у Польщі, самотужки оплачує оренду житла, комунальні послуги, харчування, медичне забезпечення дитини, одяг, канцелярські товари для навчання тощо. Навчання доньки, крім побутових витрат, також потребує значних коштів на придбання літератури, методичного матеріалу, щоденного виділення коштів на харчування та транспорт. За викладених обставин просит задовольнити позов. Ухвалою суду від 17.10.2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу надано термін для подання відзиву на позов. У встановлений судом строк Відповідач відзив не подав, проте 15.01.2026 року від представника відповідача адвоката Калінка-Бондар О.Б., через підсистему «Електронний Суд» надійшли письмові пояснення по справі, в яких відповідач просив позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягнути з нього на її користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення її навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що є особою з інвалідністю ІІІ групи з дитинства, хворіє на цукровий діабет тип 2, важкої форми, потребуючий введення інсуліну. Надав розрахунок щомісячних витрат на придбання медикаментів та здачу аналізів. Зазначив, що будь-яке належне йому на праві власності рухоме чи нерухоме майно відсутнє. Крім того, має батьків похилого віку, які є непрацездатними особами та яких він також зобов`язаний утримувати. Вказав, що отримує заробітну плату у КП «ПВК «Геркон» в розмірі 20 000,00 грн. та щомісячну соціальну допомогу по інвалідності в розмірі 1 600,00 грн. На підтвердження викладених обставин надав суду докази, які просив приєднати до матеріалів справи та поновити строк на їх приєднання. 20.01.2026 від представника відповідача адвоката Калінка-Бондар О.Б., через підсистему «Електронний Суд» надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. 26.01.2026 від представника позивача адвоката Соколовської Є.В., через підсистему «Електронний Суд» надійшли заперечення на пояснення представника Відповідача від 15.01.2026 та клопотання від 20.01.2026. В своїх запереченнях представник зазначила, що відповідач, згідно Додатку до Порядку відшкодування вартості препаратів інсуліну, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 239, має право на повне відшкодування вартості препаратів інсуліну з держави. Необхідність проведення аналізу крові у приватній лабораторії є безпідставною, а факт оплати відповідачем таких аналізів у приватній лабораторії не підтверджений доказами. Утримання похилих батьків також не підтвердженого належними та допустимими доказами. Зазначає, що окрім заробітної плати на КП «ПВК «Геркон» у сумі 20 000,00 грн. та соціальної допомоги по інвалідності у сумі 1 600,00 грн., Відповідач отримує ще щомісячне пенсійне забезпечення в ГУ ПФУ в Кіровоградській області, вважає, що підстави для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі відсутні. В судове засідання позивач та відповідач не з`явились, повідомлені належним чином, будь-яких заяв чи клопотань не надходило. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові та заяві від 26.01.2026, просила задовольнити позов. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково, просила зменшити заявлений розмір аліментів, що підлягатимуть стягненню з урахуванням стану здоров`я відповідача та визначити його в розмірі 1/10 частини. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . 05.09.2017 року Ленінським районним судом м. Кіровограда винесено судовий наказ у справі № 405/4204/17 про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення аліментів з 08.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02.02.2022 року у справі № 405/6438/21 змінено спосіб стягнення аліментів, які стягувалися з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON] , відповідно до судового наказу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.09.2017 року, з твердої грошової суми в розмірі 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на частку від доходу, а саме: 1/4 частку заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною [PERSON] , повноліття, а саме: до [INFO] . Постановою державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Матназарова М.В. від 29.09.2025 року виконавче провадження з примусового виконання зазначеного вище судового рішення закінчено у зв?язку із закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, а саме досягнення [PERSON] повноліття. Згідно довідки № 120/2025 від 12.08.2025 року, виданої Центром професійної та безперервної освіти в Слубіцах, [PERSON] , [INFO] , навчається у Центрі професійної та безперервної освіти в Слубіцах і є ученицею класу ІІ Технікуму професії по професії Технік-економіст у навчальному році 2024/2025, програмний рік закінчення школи - 2028 рік. Позивач зазначає, що у зв`язку з навчанням доньки та неможливістю працевлаштуватись і отримувати дохід, [PERSON] самотужки несе витрати, пов`язані з орендою житла, комунальними послугами, харчуванням, медичним забезпечення дитини, одягом, канцелярськими товарами для навчання, придбання літератури, методичного матеріалу, щоденного виділення коштів на харчування та транспорт. Разом з тим, до матеріалів справи додано копію першої сторінки договору оренди квартири від 26.02.2021 та копію додатку до нього, з яких вбачається, що позивач орендує та проживає у житлі разом з дочкою, а строк дії договору оренди закінчується 31.12.2026 року. Однак, з вказаних документів неможливо встановити оплатність вказаного договору, щомісячну вартість орендної плати за житло, а будь-яких доказів на підтвердження понесення таких витрат позивачем не надано. З наданої суду довідки вбачається, що строк навчання [PERSON] закінчується у 2028 році, тобто дату закінчення навчання не конкретизовано, а вказано лише рік. З наявних у справі матеріалів неможливо також встановити, за якою формою (денною, заочною, дистанційною тощо) здобуває освіту донька сторін. Жодних доказів, які б підтверджували понесення позивачем витрат неоплатність навчання доньки сторін, оплату вартості навчання, якщо така визначена, забезпечення дитини канцелярськими товарами, літературою, методичним матеріалом, щоденного виділення коштів на харчування та транспорт суду не надано. З наведених міркувань суд вважає доведеною ту обставину, що [PERSON] , [INFO] , продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, однак вважає, що позивачем не доведено розміру таких витрат, а отже і не обґрунтовано потребу у стягненні з відповідача заявленого розміру аліментів. Крім того, суд при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню враховує наступне. Згідно з довідкою МСЕК серії 2-18 АА № 074510 від 10.06.1997, [PERSON] має ІІІ групу інвалідності з дитинства. 27.10.2009 відповідачу видано пенсійне посвідчення, яке підтверджує його право на отримання державних соціальних виплат відповідним категоріям осіб. Згідно з консультативним висновком спеціаліста від 21.11.2025, відповідачу діагностовано цукровий діабет тип 2, важка формула, потребуючий введення інсуліну, Е11.7. Відповідно до вищевказаного висновку, [PERSON] лікарем рекомендовано: інсулін новорапід по 80 мл 3 рази на добу; лантус 40 мл 1 раз на добу; аналіз крові «Глікований гемоглобін (HbA1c)» 1 раз на 3 місяці; спостереження хірурга; невролога, офтальмолога. Відповідно до Національного класифікатора України «Класифікатора хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я» (НК 025:2021), захворювання Е11.7 - Цукровий діабет типу 2 з множинними ускладненнями. Згідно з епікризом із медичної карти стаціонарного хворого № 43/8 від 14.01.2026, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Центральна міська лікарня Кропивницької міської ради» у період з 05.01.2026 по 14.01.2026 з діагнозом: Цукровий діабет тип 2, важка форма, потребуючий введення інсуліну, стадія декомпенсації. Кетоацидоз легкого ступеня. ХХН ІІ ст., діабетична нейропатія. ХНН І ст. (ШКФ 67,2). З огляду на наявність у відповідача відповідного захворювання, яке потребує щомісячної медикаментозної терапії, суд також частково погоджується з доводами відповідача про наявність у останнього систематичних матеріальних витрат на лікування. З наявних в матеріалах справи копій фіскальних чеків вбачається, що у період з 05.01.2026 по 18.01.2026 [PERSON] понесені витрати на придбання медикаментів в загальній сумі 4 968,34 грн. Згідно з видатковими накладними № F93-310839 від 06.01.2025 та № F93-31381 від 08.01.2026, загальна вартість лікарських засобів, придбаних Відповідачем, складає 2 602,20 грн. Будь-яке майно, яким [PERSON] володів би на праві власності, відсутнє. Водночас, суд зазначає, що твердження відповідача про несення витрат на утримання своїх непрацездатних батьків не підтверджені належними та допустимими доказами. З огляду на вищевикладені обставини та систематичне отримання відповідачем заробітної плати за основним місцем роботи, отримання державної соціальної допомоги у зв`язку з наявністю інвалідності, суд приходить до висновку про його можливість сплачувати аліменти на утримання своєї доньки в розмірі 1/8 частини від всіх його доходів, а тому позов слід задовольнити частково. Суд вважає, що такий розмір аліментів забезпечить реалізацію право повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, на утримання від батька, а також виконання відповідачем свого обов`язку з утримання дитини. Крім того, такий розмір аліментів не покладатиме надмірний тягар на відповідача з огляду на стан його здоров`я та матеріальне становище. Статтею 199 СК України встановлено, що, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, моральної і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Викладене вище, узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 08.10.2018 у справі № 297/2415/16-ц. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви, а тому суд присуджує стягнення аліментів з дня звернення возивача до суду, тобто з 16.10.2025 року та до закінчення [PERSON] навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з позивача та відповідача в рівних частинах по 605,60 грн. з кожного. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). З огляду на викладене,

Outcome: partial