Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

12.12.2025 до суду через систему «Електронний суд» (сформовано в системі 11.12.2025) надійшов позов [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Резуненко Д.С., до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, який мотивує тим, що 21.11.2023 позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] в позику грошові кошти у сумі 65000, 00 доларів США зі строком повернення до 21.12.2023, що підтверджується розпискою від 21.11.2023, складеною особисто відповідачем. Однак, у зазначений строк відповідач позивачу грошові кошти не повернув. [PERSON] неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути кошти, але у відповідь отримував категоричну відмову. За таких обставин позивач змушений звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу у примусовому порядку. При цьому, умовами наданої відповідачем розписки передбачений штраф за прострочення виконання зобов`язання щодо повернення боргу у розмірі 0,1% за кожний наступний день прострочки. Отже, за період з 22.12.2023 по 11.12.2025 сума штрафу складає 46865, 00 доларів США. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у загальному розмірі 111865,00 доларів США, з яких: 65000,00 доларів США основний борг, 46865,00 доларів США штраф, а також понесені судові витрати. Одночасно із вказаною позовною заявою до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову. Ухвалою суду від 15.12.2025 у цивільній справі за вказаним позовом відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 15.12.2025 заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено, вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам, нотаріусам та іншим суб`єктам, що здійснюють державну реєстрацію, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо 1/4 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] 29.12.2025 до суду через систему «Електронний суд» (сформовано в системі 28.12.2025) надійшла заява позивача [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Резуненко Д.С., про зміну заходу забезпечення позову. Ухвалою суду від 30.12.2025 заяву [PERSON] про зміну заходів забезпечення позову задоволено, замінено захід забезпечення позову, застосований ухвалою суду від 15.12.2025 у даній справі у вигляді встановлення заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам, нотаріусам та іншим суб`єктам, що здійснюють державну реєстрацію, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо 1/4 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , на інший - у вигляді накладання арешту на все нерухоме та рухоме майно [PERSON] , а також на грошові кошти, що знаходяться на будь-яких його банківських рахунках у банківських установах, які будуть виявлені під час виконання ухвали про забезпечення позову, у межах ціни позову 111865,00 доларів США. Ухвалою суду від 15.01.2026 підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду. Представник позивача адвокат Резуненко Д.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Додатково зазначив, що станом на час розгляду справи відповідач грошові кошти, отримані від позивача у позику, останньому не повернув, оригінал розписки про отримання відповідачем грошових коштів у позику знаходиться у позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув по невідомим причинам, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Відзиву на позов або зустрічного позову не подав. Виходячи з вимог ст.280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст. 3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтями 638, 640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Поняття неустойки визначено ст. 549 ЦК України: неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК). Частиною 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Наслідки порушення договору позичальником визначені у ст.1050 ЦК України: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті чинне законодавство не містить. Згідно з ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Суд встановив, що 21.11.2023 між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 65000 доларів США, які зобов`язався повернути до 21.12.2023. Факт укладання такого договору підтверджується розпискою позичальника [PERSON] від 21.11.2023 про отримання від позивача [PERSON] в борг грошових коштів в сумі 65000 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 21.12.2023 без відсотків. Також у розписці від 21.11.2023 [PERSON] зазначив, що у разі неповернення коштів ним буде виплачений штраф у розмірі 0,1% за кожний наступний день прострочки. Отже, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши надані докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] діючи вільно, на власний розсуд 21.11.2023 уклали договір позики, за яким позивач передав у власність відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 65000 доларів США, які останній зобов`язалася повернути до 21.12.2023 та у випадку порушення строку повернення позики, сплатити штраф у розмірі 0,1% за кожний наступний день прострочки При цьому, суд враховує, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17, постанови Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 686/18121/21, від 19.05.2021 у справі № 128/891/20-ц). Крім того, факт укладання договору позики та його правомірність як правочину ким-небудь із сторін не оспорена, та підтверджується наданими суду позивачем копією боргової розписки від 21.11.2023. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається позичальником позикодавцю за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також, засвідчуючи отримання позичальником от позикодавця певної грошової суми або речей. Водночас, як встановлено судом, відповідач [PERSON] порушив умови укладеного договору, оскільки належним чином не виконав свого зобов`язання щодо повернення позики в обумовлений сторонами строк, чим порушив законні права позивача, які підлягають судовому захисту шляхом стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 65000 доларів США. Що стосується вимог про стягнення з відповідача штрафних санкцій у зв`язку з невиконанням умов договору позики (штрафу) у розмірі 46865,00 доларів США, суд виходить з наступного. Дійсно, умовами договору, а саме розпискою позичальника [PERSON] передбачено, що у випадку неповернення ним суми позики в строк до 21.12.2023, він зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 0,1% за кожний наступний день прострочки, що за розрахунком позивача за період з 22.12.2023 по 11.12.2025 становить 46865,00 доларів США (65000 доларів США х 0,1% х 721 день) В той же час, відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд зробив такий висновок щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (постанова від 31.01.2024 у справі №183/7850/22): законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Так, 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався Указами Президента України і діє на цей час. На підставі викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 46865,00 доларів США за неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення позики . Таким чином позов слід задовольнити частково. Крім того, згідно з ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог. За подання через систему «Електронний суд» даної позовної заяви з урахуванням коефіцієнту пониження за подання документів в електронній формі, позивач сплатив судовий збір в розмірі 12112,00 грн та за подання заяви про забезпечення позову 484,48 грн. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 7038,28 грн. (з розрахунку: 2 748 200 грн (що є еквівалентом 65000,00 доларів США за курсом НБУ станом на 11.12.2025) х 100% : 4729652,20 грн (що є еквівалентом 111865,00 доларів США за курсом НБУ станом на 11.12.2025) = 58,11 % від заявленої позивачем вимоги; 58,11 % х 12112 грн : 100 % = 7038,28 грн; а також понесені витрати по сплаті судового збору за заяву про забезпечення позову у розмірі 484,48 грн, а всього 7 522,76 грн.

Outcome: partial