Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду в інтересах [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та розподіл майна подружжя. Позовні вимоги обгрунтовує слідуючими обставинами. Позивач перебуває в шлюбі з відповідачем, який зареєстровано 23 липня 1993 року Тисовецькою сільською радою Сторожинецького району Чернівецької області, актовий запис № 20, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Під час шлюбу в сторін народилася донька, яка станом на сьогоднішній день є повнолітньою особою. Вказує, що сімейне життя із відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки, різні погляди на вирішення сімейних проблем, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного. Між сторонами постійно траплялися непорозуміння, суперечки, з будь-яких причин, що призводить до відсутності нормальних сімейних та фактичних стосунків. Зазначає, що позивач не отримує моральної та матеріальної підтримки з боку відповідача. Тривалий час кожен із сторін живе окремо. У позивача втрачено почуття кохання до відповідача, що є основою сім`ї. Шлюб носить формальний характер, оскільки в сторін відсутні принципи, які притаманні подружжю. За час шлюбу перебування в шлюбі сторонами за спільні кошти побудовано житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами загальною площею 274,1 кв.м, житловою - 91,4 кв.м. за адресою [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорту будинковолодіння за адресою [ADDRESS] складається з: житлового будинку літ. А загальною площею 274,1 кв.м, житловою - 91,4 кв.м, гаража літ Б, літньої кухні літ. В, сараю літ. Г. Рішенням виконавчого комітету Великокучурівської сільської ради № 71 від 10.10.2012 року «Про оформлення права власності на житловий будинок» вирішено: оформити право приватної власності на житловий будинок літ. А загальною площею 274,10 кв.м, в т.ч. житлова площа 91,40 кв.м, з господарськими будівлями і спорудами: гараж літ. Б, літня кухня літ. В, сарай літ. Г, який розташований в [ADDRESS] за громадянином [PERSON] . Право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] індексний номер 1044911 від 07.13.2013 року зареєстровано на ім`я [PERSON] . Відповідно до сертифікату відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам серії ЧВ № 000431 від 23.03.2010 року виданого Інспекцією держархбудконтролю у Чернівецькій області вказано, що житловий будинок садибного типу за адресою: [ADDRESS] відповідає державним стандартам, будівельним нормам і правилам. Вищевказаний житловий будинок [ADDRESS] розташований на земельній ділянці кадастровий номер 7324582000:02:001:0015 площею 0,1005 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд. Право власності на вищевказану земельну ділянку на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧВ № 028558 виданого на підставі рішення 2 сесії XXIV скликання від 11.06.2002 року Великокучурівської сільської ради зареєстровано на ім`я [PERSON] . Відповідно Інформації сформованої за допомогою додатку Реєстр нерухомості від 14.08.2025 року на земельну ділянку кадастровий номер 7324582000:02:001:0015 площею 0,1005 га вбачається, що зареєстроване право власності на дану земельну ділянку відсутнє. При цьому відповідно до Інформації сформованої за допомогою додатку Реєстр нерухомості від 14.08.2025 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрована земельна ділянка кадастровий номер 7324582000:06:001:0015 площею 0,1005 га. Кадастровий номер 7324582000:06:001:0015 було присвоєно під час реєстрації права власності на житловий будинок, однак не проведена реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку. Вказане свідчить про відсутність реєстрації права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (ДРРПМ). Просить суд розірвати шлюб та визнати за позивачем право власності на 1/2 частку житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, а саме житловий будинок літ. А загальною площею 274,1 кв.м, житловою - 91,4 кв.м, гараж літ Б, літню кухню літ. В, сарай літ. Г за адресою [ADDRESS] та 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1005 га, право власності на яку зареєстровано на ім`я [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧВ № 028558 виданого на підставі рішення 2 сесії XXIV скликання від 11.06.2002 року Великокучурівської сільської ради та знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стягнути на користь позивача судові витрати. Ухвалою суду від 18.12.2025 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 04.02.2026 року. 27.01.2026 року на адресу суду надійшла заява від представника позивача [PERSON] про уточнення позовних вимог, в якій вона зазначила, що відповідно до Інформації сформованої за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» № 5005685974258 від 27.01.2026 року вбачається, що 21.01.2026 року на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧВ № 028558 та Відомостей з ДЗК № 101198947 від 19.01.2026 року за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер 7324582000:02:001:3015 площею 0,1005 га. У зв`язку з вищевикладеним просить суд: розірвати шлюб; визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на 1/2 частку житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, а саме житловий будинок літ. А загальною площею 274,1 кв.м, житловою 91,4 кв.м, гараж літ Б, літню кухню літ. В, сарай літ. Г за адресою [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] право власності на 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер 7324582000:02:001:3015 площею 0,1005 га, знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 04.02.2026 року представник відповідача Роговський В.П. надав клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача та зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката, в якому зазначив, що відповідач позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує щодо розірвання шлюбу та поділу житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , а також присадибної земельної ділянки площею 0,1005 га, на якій розміщений зазначений житловий будинок. Однак, звертає увагу суду, що враховуючи складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання наданих послуг, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, вважає, що витрати на правову допомогу у розмірі 30 000,00 грн. є співмірним з наданим адвокатом обсягом послуг, які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому заявив клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката до 30 000,00 грн. та просив вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надіслала клопотання про підтримання уточнених позовних вимог в повному обсязі, просила вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме в розмірі 5147,60 грн. та вирішити питання щодо зменшення витрат на правничу допомогу. Дослідивши письмові докази, виходячи із встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин суд вважає, що позов з уточненими позовними вимогами [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] про розірвання шлюбу та розподіл майна подружжя, враховуючи, що відповідач визнає позовні вимоги, підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 липня 1993 року у Тисовецькій сільській раді Сторожинецького району Чернівецької області позивач зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис №20, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.18). Відповідно до технічного паспорту будинковолодіння за адресою [ADDRESS] складається з: житлового будинку літ. А загальною площею 274,1 кв.м, житловою - 91,4 кв.м, гаража літ Б, літньої кухні літ. В, сараю літ. Г (а.с.19-27). Згідно копії свідоцтва про право власності [NUMBER] індексний номер 1044911 від 07.13.2013 року та копії Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 1049474 від 07.03.2013 року право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] зареєстровано на ім`я [PERSON] (а.с.30-31). Відповідно до копії Інформації сформованої за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» №5005685974258 від 27.01.2026 року - 21.01.2026 року на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧВ № 028558 та Відомостей з ДЗК № 101198947 від 19.01.2026 року за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер 7324582000:02:001:3015 площею 0,1005 га. У відповідності до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дана норма також закріплена ч. 1 ст. 51 Конституції України, а саме: кожен з подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї та ч. 1 ст. 369 ЦК України, в якій вказано: співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування, тобто дана стаття закріплює принцип слідування землі за будівлею, що полягає у нерозривності власності за однією особою землі і будівель, що на ній розташовані. Така ж позицію закріплена в ч. 1 ст. 120 ЗК України. Відповідно до Постанови ВССУ від 11.02.2015 року, вбачається, що аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Отже, перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16). Також відповідно до позицій Великої Палати Верховного Суду викладених у Постанові від 16 червня 2020 року у справа № 689/26/17 та Постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 318/1274/18, вбачається, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. 357 ЦК України частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законодавством. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Крім того представник позивача просив стягнути судові витрати. Положеннями статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1 )на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Відповідно до статті 137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12~171гс19). У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №75/9215/15-ц вказано, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Враховуючи складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання наданих послуг, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає, що витрати на правову допомогу у розмірі 30 000,00 грн. є співмірним з наданим адвокатом обсягом послуг, які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За таких обставин, суд знаходить, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved