Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

19.11.2025 до Новобаварського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява Комунального підприємства «Житлокомсервіс» до [PERSON] , в якій позивач просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість за комунальні послуги, що надавалися на адресу нерухомого майна: [ADDRESS] , право власності на яке зареєстроване за відповідачем, у розмірі 37429 грн 58 коп. та судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Позовна заява підписана представником позивача Жиляк Тетяною Олександрівною, яка діє на підставі довіреності (а.с.6). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням 4 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 26.07.2006 № 69/06 створено КП «Жилкомсервіс» Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2006 № 1186 КП «Жилкомсервіс» визначено виконавцем послуг з управління будинком, спорудою або групою споруд у житловому фонді комунальної власності територіальної громади міста Харкова. Рішенням 23 сесії Харківської міської ради 8 скликання від 26.01.2024 № 522/24 КП «Жилкомсервіс» перейменовано у КП «Житлокомсервіс». Багатоквартирний будинок за адресою: [ADDRESS] є комунальною власністю територіальної громади міста Харкова та перебуває у господарському віданні КП «Житлокомсервіс». [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , згідно з договором купівлі-продажу р. № 3688, виданим 14.08.2006 приватним нотаріусом ХМНО Зінченко Р.Н. Відповідно до ч. 2 ст. 633 ЦК України, між КП «Жилкомсервіс» , як управителем житлових будинків комунальної власності територіальної громади міста Харкова та відповідачем, як споживачем послуг з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, укладений публічний договір про надання житлово-комунальних послуг, шляхом його опублікування в офіційному виданні Харківської міської ради спецвипуску газети «Слобода» від 28.11.2006 № 95/1 із змінами, внесеними в 2007 та 2009 роках. Публічний договір є чинним на момент звернення до суду з цією позовною заявою, а співвласники багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , перебувають у договірних відносинах з КП «Житлокомсервіс», і повинні здійснювати оплату наданих послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, відповідно до затвердженого органами місцевого самоврядування тарифу. Позивач належним чином виконує свої зобов`язання щодо надання послуг з утримання багатоквартирних будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідач за спожиті житлово-комунальні послуги належним чином не сплачує, внаслідок чого за адресою: [ADDRESS] утворилась заборгованість за період з 01.03.2020 по 01.11.2025 у сумі 37429,58 грн. 26.11.2025 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі, призначено судове засідання (а.с.29). 18.12.2025 суд постановив ухвалу про відкладення судового розгляду справи у зв`язку з неявкою в судове засідання сторони позивача та відсутністю заяв від неї про розгляд справи без її участі (а.с.36). Представник позивача Жиляк Т.О., яка діє на підставі довіреності, 21.01.2026 подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно зі статтею 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. 16.02.2026 суд постановив ухвалу про розгляд справи у заочному порядку. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд не здійснював. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.11.2025, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, р. № 3688, посвідченого 14.08.2006 приватним нотаріусом ХМНО Зінченко Р.П.(а.с.10-11). Згідно з інформацією Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 24.11.2025, наданої на електронний запит суду, станом на 24.11.2025 за відомчою інформаційної системою ДМС місце проживання [PERSON] , [INFO] зареєстроване з 22.12.2016 за адресою: [ADDRESS] (а.с.27). Між КП «Жилкомсервіс», як управителем житлових будинків комунальної власності територіальної громади міста Харкова та споживачами послуг з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, укладений публічний договір про надання житлово-комунальних послуг, шляхом його опублікування в офіційному виданні Харківської міської ради спецвипуску газети «Слобода» від 28.11.2006 № 95/1 із змінами, внесеними в 2007 та 2009 роках (а.с.12). Рішенням 4 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 26.07.2006 № 69/06 створено КП «Жилкомсервіс» (а.с.18). Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2006 № 1186 КП «Жилкомсервіс» визначено виконавцем послуг з управління будинком, спорудою або групою споруд у житловому фонді комунальної власності територіальної громади міста Харкова (а.с.13). Рішенням 23 сесії Харківської міської ради 8 скликання від 26.01.2024 № 522/24 КП «Жилкомсервіс» перейменовано у КП «Житлокомсервіс» (а.с.19). Згідно зі складеною позивачем детальною довідкою про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг, у відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок [NUMBER] ) станом на 01.11.2025 наявна заборгованість у розмірі 79245,71 грн за період з березня 2007 року по жовтень 2025 року, з яких: 37429,58 грн за період з березня 2020 року по жовтень 2025 року (79245,71 (сальдо на 01.11.2025) 41816,13 (сальдо на 01.02.2020) (а.с.7-9). Статтею 162 ЖК України установлено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. За змістом частин 1, 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Послуги з утримання багатоквартирного будинку, споруд та прибудинкових територій регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та іншими підзаконними актами, зокрема «Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій» (Наказ Держжитлокомунгоспу № 150), які визначають, що входить до цих послуг: прибирання місць загального користування, обслуговування інженерних систем, ліфтів, освітлення, технічне обслуговування, поточні ремонти, а також це все врегульовано через договір про управління будинком з управителем або ОСББ. Згідно з ч. 2 ст.7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Відповідно до частин 1-3 ст.12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» витрати на управління багатоквартирним будинком включають: 1) витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; 2) витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; 2-1) витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; 3) витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення; 4) інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом. Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІІ від 09.11.2017, який введено в дію 01.09.2019, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За змістом ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Отже, внаслідок неналежного виконання зобов`язань щодо оплати наданих послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, що надавалися позивачем на адресу належного відповідачу на праві приватної власності нерухомого майна квартири [ADDRESS] , у відповідача [PERSON] утворилась заборгованість у розмірі 37429,58 грн за період з 01.03.2020 до 01.11.2025. Доказів про погашення виниклої заборгованості та контррозрахунку відповідачем не надано. Згідно зі ст. 257 Цивільного Кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частин 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-IX набрав чинності 02.04.2020. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022, дію якого неодноразово продовжено та наразі не скасовано. За приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (що діяли до 04.09.2025) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. З огляду на викладене, на час дії встановленого карантину та воєнного стану, строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, не спливає та на момент звернення позивача з позовом, в разі існування підстав для застосування позовної давності, такий строк має бути застосований лише до 02.04.2017, оскільки Закон №540-IХ від 30.03.2020 набув чинності 02.04.2020. Отже, у цих спірних правовідносинах позовна давність в силу пунктів 12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на час подання позову (19.11.2025) не спливла. Правова позиція щодо застосування статті 257 ЦК України та пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.05.2021 у справі № 903/323/20, від 31.05.2022 у справі № 926/1812/21, від 22.06.2022 у справі № 916/1157/21. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості ґрунтуються на законі, доведені та підлягають задоволенню у повному обсязі. При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн (а.с.5). Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн, оскільки позов задоволено у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved