Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою [ADDRESS] , з тих підстав, що вона не може вирішити питання про зняття відповідача із зареєстрованого місця проживання в позасудовому порядку. Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Позивач просить розгляд справи проводити без його участі (а.с.6). Третя особа просить розгляд справи проводити без участі його представника (а.с.46). Враховуючи викладене, суд вважає за можливе відповідно до ст.ст. 211, 223, 247 ЦПК України розглядати справу у судовому засіданні за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується актовим записом про народження (а.с.10-11). За змістом позовної заяви відповідач за зареєстрованим місцем проживання - адресою [ADDRESS] не проживає і даним житлом не користується. Факт тривалого не проживання відповідача за адресою [ADDRESS] понад один рік, підтверджується довідкою посвідченої секретарем Кролевецької міської ради (а.с.17). Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках, передбачених пунктами 1-7 частини 3 цієї статті. Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідач фактично за місцем реєстрації по [ADDRESS] не проживає без поважних причин більше одного року підряд, житлом не користується, участі в утриманні будинку не приймає. Поважних причин непроживання відповідача більше одного року за вказаною адресою судом не встановлено. Судом не встановлено, що між позивачем і відповідачем була домовленість про збереження за останніми права користування спірним житловим приміщенням, не встановлено, що відповідач оспорювала виселення зі спірного житла, зверталася до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії позивача щодо перешкоди користування житловим приміщенням, тобто не надала суду доказів, що покинула житло проти її справжньої волі. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і припинення дії, яка порушує право, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням 71, 72 ЖК Української РСР . Відповідач не є власником житла за адресою [ADDRESS] , та не проживає за зазначеною адресою більше одного року. Виходячи з вимог ст. 5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . Рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІV. Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по справі в розмірі 968 грн. 96 коп. (а.с.31). Відповідно до 71, 72 ЖК Української РСР,

Outcome: approved