Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

У листопаді 2025 року до Київського районного суду м. Одеси з позов звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Бона Віта-Модерн» (далі також позивач, ТОВ «Бона Віта-Модерн»), поданим в його інтересах представником Василович Анною Мірчівною до [PERSON] (далі також відповідачка) про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з січня 2024 по вересень 2025 року в розмірі 17 819,28 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач, як власник квартири повинен виконувати вимоги чинного законодавства та здійснювати оплату витрат на утримання будинку, прибудинкової території, надання житлово-комунальних послуг. Позивач означені зобов`язання виконує належним чином, водночас відповідач виниклу заборгованість не погасив, що стало підставою для звернення з цим позовом до суду. Ухвалою суду від 02.12.2025 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи. Відзив до суду не надходив. Відтак суд уважає за можливе здійснити судовий розгляд за наявними матеріалами та винести заочне рішення по суті спору. Будь-яких заперечень від позивача/відповідача про ухвалення заочного рішення у справі не надходило. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом установлено, що відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав № КПИП-176837 від 01.06.2021 та додаткової угоди до нього № ДСКД-193189 від 31.03.2023 на квартиру за адресою: [ADDRESS] , який перебуває на утриманні ТОВ «Бона Віта-Модерн», відповідач набув права власності на майнові права на означену квартиру, а після введення будинку в експлуатацію на квартиру безпосередньо. Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 21.08.2025, ТОВ «Бона Віта-Модерн» зареєстровано 21.06.2023 (код ЄДРПОУ № 44996479). Основним видом економічної діяльності товариства є комплексне обслуговування об`єктів. Згідно з актом передачі в експлуатацію від 09.10.2023 б/н, означений будинок був переданий на утримання ТОВ «Бона Віта-Модерн». Після чого товариством як колективним споживачем укладені відповідні договори на надання житлово-комунальних послуг з надавачами таких для забезпечення функціонування будинку та життєдіяльності мешканців квартир зокрема. Оплата власниками квартир здійснювалася на підставі виставлених товариством рахунків. Водночас власник квартири [ADDRESS] [PERSON] , починаючи з січня 2024 року систематично не здійснював оплату наданих житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим виникла вказана заборгованість. Мотиви прийнятого рішення Статтею 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном (ст. 360 ЦК України). Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав (ч. 2 ст. 382 ЦК України). Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно законодавства та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо кореспондує визначений у п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15, хоч у ч. 1 ст. 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16, у постанові Верховного Суду від 06.11. 2019 у справі № 642/2858/16. Відтак, згідно з викладеними нормами законодавства споживачі послуг зобов`язані оплатити такі послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, якими він користувався. Отже, враховуючи вищезазначені норми, відповідач, як власник квартири за адресою: [ADDRESS] , який перебуває на утриманні ТОВ «Бона Віта-Модерн», зобов`язаний своєчасно і в повному розмірі сплачувати кошти за отримані житлово-комунальні послуги, послуги за утримання будинків та прибудинкової території. Факт відсутності реєстрації квартири її власником в Державному реєстрі прав на нерухоме майно після введення будинку в експлуатацію не впливає на зобов`язання сторін та не може використовуватися власником для уникнення від виконання обов`язку щодо утримання власності. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). З огляду на викладене суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача у виді стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги обґрунтовані та підтвердженні належними доказами, відтак підлягають задоволенню. Відповідачем доводи та розрахунки позивача не спростовані. Судові витрати Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,42 грн. Окрім цього, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Позивачем до стягнення заявлено 2 000 грн правничої допомоги, що підтверджується попереднім (орієнтовним) розрахунком, долученим до позовної заяви. Доказів оплати наданих послуг не надано. Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3-5 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Аналізуючи подані представником позивача документи про надання правничої допомоги в частині обґрунтованості розміру, заявленого до сплати, суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи. Позивач повинен підтвердити, що витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Ураховуючи викладене та беручи до уваги обсяг наданих послуг представником, їх складність, наявність усталеної судової практики зі спірного питання, суд уважає, що стягнення з відповідача суми в розмірі 2 000 грн буде пропорційним обсягу та складності наданих послуг, ціні позову, достатнім для відшкодування понесених витрат на правничу допомогу та відповідатиме критеріям розумності та справедливості. Водночас, означена сума відшкодування, не буде нести надмірний тягар для відповідача. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved