Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з даною заявою та просять постановити рішення, яким визнати право власності за позивачами: [PERSON] , [INFO] -на 1/7 частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , як за членом колишнього колгоспного двору; -на 1/7 частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , як за спадкоємцем по заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] ; -на 2/7 частини житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , як за спадкоємцем першої черги по законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] ; [PERSON] , [INFO] -на 1/7 частину будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованими за адресою: [ADDRESS] , як за членом колишнього колгоспного двору; [PERSON] , [INFO] - на 1/7 частину будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованими за адресою: [ADDRESS] , як за членом колишнього колгоспного двору; [PERSON] , [INFO] - на 1/7 частину будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованими за адресою: [ADDRESS] , як за членом колишнього колгоспного двору В обґрунтування позову, позивачі зазначають, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами за адресою: [ADDRESS] , за типом відносився до колгоспного двору та в ньому були зареєстровані та проживали: [PERSON] , 1935 року народження, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , 1957 року народження, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 06 жовтня 2025 року № 81188884 їм, позивачам [PERSON] , 1957 року народження, [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , так як заявниками не було подано всі необхідні для державної реєстрації документи, зокрема документи, що підтверджують набуття заявниками права власності на вище зазначене майно. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на 1/7 частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, яку фактично на підставі ст.ст. 524, 525, 526, 529, 549 ЦК України в редакції 1963 року, прийняла спадкоємець першої черги за законом, рідна дочка померлої - [PERSON] , у зв`язку з чим їй стало належати 2/7 частини вище названого жилого будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями. Нотаріально факт прийняття спадщини [PERSON] не оформила. [INFO] помер [PERSON] , 1935 року народження. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/7 частину вище названого будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, яку фактично згідно залишеного заповіту прийняв позивач, рідний син померлого - [PERSON] , [INFO] , але нотаріально факт прийняття спадщини оформити не може у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно на ім`я померлого. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на 2/7 частини житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яку фактично прийняв позивач, рідний син померлої - [PERSON] , 1957 року народження, але нотаріально факт прийняття спадщини оформити не може у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно на ім`я спадкодавця. Відповідно до постанови приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвої В.Б. від 12 вересня 2025 року, позивачу [PERSON] , було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно після смерті його батьків, в зв`язку з відсутністю на це нерухоме майно правовстановлюючих документів. Таким чином позивач [PERSON] , не може зареєструвати своє право власності, як спадкоємець першої черги за законом після смерті батьків: [PERSON] , померлого [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] . Він, позивач [PERSON] , [INFO] - рідний син [PERSON] , 1935 року народження та [PERSON] на день смерті батьків був зареєстрований та проживав за вказаною адресою разом з батьками в спадковому будинку за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, позивач [PERSON] вважає, що як спадкоємець першої черги за законом прийняв спадщину, що відкрилася після смерті батьків. Нотаріально оформити прийняття у спадщину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , позивачі не мають можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на назване нерухоме майно. Зазначене стало підставою для звернення до суду. Ухвалою від 08.12.2025 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 15.01.2026 року о 13:00 годині (а.с.49-50), про що повідомлено сторін по справі (а.с.51, 53). Цією ж ухвалою суд витребував у Приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвої В.Б. копії спадкових справ щодо майна: [PERSON] , померлої [INFO] ; [PERSON] , померлого [INFO] ; [PERSON] , померлої [INFO] . 22.12.2025 року приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області суду була надана спадкова справа [PERSON] , та повідомлено, що спадкова справа щодо майна [PERSON] , померлої [INFO] не заводилась (а.с.74). Окрім цього приватним нотаріусом повідомлено, що спадкова справ за № 21/2013 до майна померлого [INFO] [PERSON] передана на зберігання Одеського обласного нотаріального архіву (а.с.76). У підготовче засідання 15.01.2026 року: - позивачі [PERSON] , [PERSON] не прибули, надіслали кожен окремо заяви якими підтримали позовні вимоги та розгляд справи просили провести у їх відсутність (а.с.78,79); - позивачі [PERSON] та [PERSON] підтримали свої вимоги та просили оголосити перерву в підготовчому судовому засідання з метою витребування відсутньої спадкової справи (а.с.82-83); - представник відповідача - не прибув, про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлявся згідно вимог чинного законодавства, на адресу суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність та визнання позовних вимог (а.с.54-55). Протокольною ухвалою суду від 15.01.2026 року клопотання позивачів [PERSON] та [PERSON] задоволено. Витребувано з Одеського обласного нотаріального архіву копію спадкової справи, яка заведена щодо майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] , копія спадкової справи № 21/2013. В зв`язку із витребуванням доказів проголосити перерву в підготовчому засіданні до 08:30 години 18.02.2026 року. Зобов`язано позивачів по справі [PERSON] та [PERSON] надіслати на електронну пошту суду заяви оформлені належним чином до яких додати копії паспортів з відмітками про виїзд за межі України. В підготовчому засідання18.02.2026 року: - позивачі не прибули. [PERSON] та [PERSON] надіслано заяви до суду, до яких додано копії паспортів для виїзду за кордон з відмітками про перетин кордону, просили розгляд справи провести у їх відсутність, на своїх вимогах наполягали (а.с.88-92, 93-95). П [PERSON] , [PERSON] подали заяви кожен окремо, якими підтримали позовні вимоги та розгляд справи просили провести у їх відсутність (а.с.124, 125-126); - представник відповідача - не прибув, про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлявся згідно вимог чинного законодавства, на адресу суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність та визнання позовних вимог (а.с.54-55). Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Щодо права власності членів колгоспного двору. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч.2 ст.123 ЦК УРСР). Положеннями пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року відповідно до запису в погосподарській книзі за 1991-1995 роки, особовий рахунок № [NUMBER] (а.с.38) в с. Табаки Болградського району Одеської області, житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами за адресою: [ADDRESS] на праві власності належав до суспільної групи колгоспний двір. В даному домоволодінні проживали та були зареєстровані: - [PERSON] , [INFO] - голова; - [PERSON] , [INFO] - дружина; - [PERSON] , [INFO] - теща; - [PERSON] , [INFO] - син; - [PERSON] , [INFO] - невістка; - [PERSON] , [INFO] - онучка; - [PERSON] , [INFO] - онук. Зазначене підтверджується довідкою №115 від 10.09.2025 року, виданою старостою с.Табаківського старостинського округу Болградської міської ради Одеської області (а.с.38). 23.07.2025 року Комунальним підприємством «Болградське бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на замовлення [PERSON] (а.с.29-31). Згідно довідки № 167 виданої Комунальним підприємством «Болградське бюро технічної інвентаризації» від 22.07.2025 року за матеріалами інвентарних справ та реєстрових книг КП «Болградське БТІ» станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок під [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.37). Відповідно до звіту про незалежну оцінку об`єкта нерухомості визначена ринкова вартість будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 98.1 кв.м за адресою: [ADDRESS] та складає 90153.00 гривень (а.с.33-36). Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час? законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.? Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР).? Положеннями пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. З цих підстав, суд дійшов до висновку, що члени колгоспного двору фактично володіли домоволодінням, розташованим за адресою: [ADDRESS] у рівних частках, тобто кожний з них по 1/7 частки: [PERSON] , [INFO] : [PERSON] , [INFO] : [PERSON] , [INFO] : [PERSON] , [INFO] : [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Родинні відносини між позивачем [PERSON] [INFO] його дружиною та дітьми підтверджуються: -свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого від 03.11.201979 року Табаківською сільською радою Болградського району Одеської області , актовий запис № 50 (а.с.25). - свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого Табаківською сільською радою Болградського району Одеської області, актовий запис № 83, доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.26), яка згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області від 06.07.2005 року зареєструвала шлю з [PERSON] , [INFO] та змінила прізвище на [PERSON] (а.с.27); - свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого Табаківською сільською радою Болградського району Одеської області, актовий запис № 75, сина [PERSON] , [INFO] (а.с.26); [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 16 жовтня 1997 року Табаківською сільською радою Болградського району Одеської області, актовий запис № 28 (а.с.18). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно зокрема на 1/7 частину житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки виданою Центром надання адміністративних послуг Болградської міської ради Одеської області від 15.09.2025 № 71/09-28 спадкодавець проживав за адресою: [ADDRESS] по день своєї смерті [INFO] (а.с.39). На день його смерті в цьому спадковому домоволодіння разом зі спадкодавицем [PERSON] була зареєстрована її донька - [PERSON] , [INFO] , та інші члени родини, що підтверджується довідкою виданою Центром надання адміністративних послуг Болградської міської ради Одеської області від 15.09.2025 № 71/09-28 (а.с.39). А відтак, спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] є донька [PERSON] , родинні відносини між якими підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Табаківською сільською радою Болградського району Одеської області від 21 .09.1988 року (а.с.126). Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого Табаківською сільською радою Болградського району Одеської області від 11.02.1956 року, актовий запис № 4 [PERSON] 11.02.1956 року уклала шлюб з [PERSON] , та після одруження прізвище дружини значиться « [PERSON] » (а.с.23). Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру спадкова справа щодо майна [PERSON] , померлої [INFO] не заводилась( а.с.74). Як встановлено судом, спадщина відкрилася в момент смерті [PERSON] , померлої [INFO] , тобто в період чинності ЦК УРСР в редакції 1963 року. Статтею 12 Закону України «Про власність» однією з підстав виникнення права власності є спадкування. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Положеннями ст.549 ЦК УРСР визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини Так, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Згідно з пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК УРСР, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подання ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Таким чином, суд врахувавши наведені норми матеріального права та обставини справи, дійшов висновку, що [PERSON] проживаючи разом із спадкодавцем [PERSON] в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , станом на час її смерті, фактично прийняли спадщину та вступили в управління спадковим майном. Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (ст.524 ЦК УРСР). Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Таким чином, [PERSON] є такою, що прийняли спадщину після смерті своєї матері та фактично успадкувала (1/7+1/7=2/7) частки вказаного домоволодіння з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , 1935 року народження, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 01 січня 2013 року виконавчим комітетом Табаківської сільською радою Болградського району Одеської області, актовий запис № 1 (а.с.19). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно зокрема на 1/7 частину житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки виданою Центром надання адміністративних послуг Болградської міської ради Одеської області від 15.09.2025 № 69/09-28 спадкодавець проживав за адресою: [ADDRESS] з по день своєї смерті [INFO] (а.с.40). На день його смерті в цьому спадковому домоволодіння разом зі спадкодавцем [PERSON] був зареєстрований його син - [PERSON] , [INFO] , та його дружина [PERSON] , [INFO] та інші члени родини, що підтверджується довідкою виданою Центром надання адміністративних послуг Болградської міської ради Одеської області від 15.09.2025 № 69/09-28 (а.с.40). А відтак, спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] є: - син [PERSON] , родинні відносини між якими підтверджуються витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження за №00053423535 від 04.09.2025 року, актовий запис № 10 дата складання 06.09.1957 року де вказано відомості про дитину [PERSON] , [INFO] батьками значаться батько: [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.24); - дружина [PERSON] , [INFO] , шлюбні відносини між якими підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданого Табаківською сільською радою Болградського району Одеської області від 11.02.1956 року, актовий запис № 4. За результатами вивченням копії спадкової справи №221/2013 (а.с.99-122), заведеної 30.01.2013 року Болградською районною державною нотаріальною конторою Одеської області щодо майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що з заявами звернулися: - 30.01.2013 року [PERSON] , яка відмовилась від прийняття спадщини на користь свого сина [PERSON] , [INFO] (а.с.61), - 12.12.2016 року син [PERSON] , [INFO] , про прийняття спадщини за заповітом (а.с.110). В матеріалах спадкової справи наявний заповіт померлого [PERSON] на ім`я сина [PERSON] , [INFO] , якому останні заповів все своє майно на день смерті, зареєстрований в реєстрі за № 90 (а.с.103). Таким чином, [PERSON] є таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька та фактично успадкував за заповітом 1/7 частки вказаного домоволодіння з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 21 серпня 2017 року Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 610 (а.с.20). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема на 2/7 частини житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки виданої Центром надання адміністративних послуг Болградської міської ради Одеської області від 15.09.2025 № 70/09-28 спадкодавець проживав за адресою: [ADDRESS] по день своєї смерті [INFO] (а.с.41). На день її смерті в цьому спадковому домоволодіння разом зі спадкодавцем [PERSON] був зареєстрований її син - [PERSON] , [INFO] , та інші члени родини, що підтверджується довідкою виданою Центром надання адміністративних послуг Болградської міської ради Одеської області від 15.09.2025 № 70/09-28 (а.с.40). А відтак, спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] є син [PERSON] , родинні відносини між якими підтверджуються витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження за № 00053423535 від 04.09.2025 року, актовий запис № 110 від 06.09.1957 року (а.с.24). За результатами вивченням копії спадкової справи №143/2025 (а.с.60-73), заведеної 12.09.2025 року Приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвою В.Б. щодо майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що з заявою звернувся 12.09.2025 року син [PERSON] , [INFO] , про прийняття спадщини за заповітом (а.с.61). В матеріалах спадкової справи наявний заповіт померлої [PERSON] на ім`я свого сина [PERSON] , [INFO] , якому остання заповіла все своє майно на день смерті, зареєстрований в реєстрі за № 12 посвідчений секретарем виконкому Бринза О.І. (а.с.66). Таким чином, [PERSON] є таким, що прийняв спадщину після смерті своєї матері та фактично успадкував за заповітом 2/7 частки вказаного домоволодіння з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Разом з цим, постановою приватного нотаріуса Белградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвої В.Б. від 12 вересня 2025 року позивачу [PERSON] , було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно після смерті його батьків [PERSON] , померлого [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] в зв`язку з відсутністю на це нерухоме майно правовстановлюючих документів. (а.с.44-45). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Стаття 1258 ЦК України визначають положення щодо черговості спадкування за законом. Так, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Щодо спадкування за законом, то згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. А відтак, син [PERSON] , [INFO] є спадкоємцем за заповітом після смерті батьків [PERSON] , померлого [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] . Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В силу перелічених вище норм матеріального права, а саме ст.ст.1217, 1218, 1221, 1258, 1265, 1268 ЦК України, позивач [PERSON] , [INFO] як спадкоємець за заповітом вважається такими, що набув право на спадщину, що відкрилася після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] та матері [PERSON] , померлої [INFO] , та яким належав житловий будинок в частках 2/7 та 1/7 з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] та успадкував вказане домоволодіння. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. Підсумовуючи усе вище викладене, суд вважає позовні вимоги позивача цілком обґрунтованими, та приходить до висновку про їх задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved