Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира із позовною заявою відповідно до змісту якої просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ), зареєстрований 11 жовтня 2003 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомир Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1910; неповнолітню дитину - [PERSON] [INFO] залишити на подальше виховання та проживання з відповідачем. В обґрунтування вимог зазначає, що з 11.10.2003 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Вказує, що сторони тривалий час проживають окремо, не підтримують подружніх відносин, спільне господарство не ведуть, кожен з них має різні погляди на життя та сімейні відносини, між ними відсутнє взаєморозуміння. Подальше примирення та збереження сім`ї вважає неможливим. Крім того, вважає за доцільне та необхідне після розірвання шлюбу залишити малолітніх дітей проживати з позивачем. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач подав до суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення суду не заперечує (а.с.23). Від відповідача відзив на позов до суду не надходив, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Крім того, відповідача повідомлено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. У призначені судові засідання відповідач не з`явилася, причини неявки суду не відомі. Враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що відповідач належним чином повідомлена про порядок розгляду справи. Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторони. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб (повторне) серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 11 жовтня 2003 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомир Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1910 (а.с.4). Сторони є батьками малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5). Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. З урахуванням обставин справи, позиції сторін щодо неможливості збереження шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, що відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу, а тому позовна заява в цій частині підлягає до задоволення. Щодо вимоги позивача про залишення малолітньої дитини на подальше виховання та проживання з відповідачем (матір`ю), то суд звертає увагу, що оскільки між батьками відсутній спір щодо виховання та проживання дитини, що у цьому випадку свідчить про те, що права сторін не порушені, в цій частині позову слід відмовити.

Outcome: partial