Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

ТзОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.08.2021 року між ТзОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та відповідачем [PERSON] укладено договір позики № 3511605570-114186, за умовами якого, відповідач отримав позику в розмірі 4000 грн., строком на 20 днів, з відсотковою ставкою 1,95 % в день від суми позики, яку зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування ним. 18.01.2022 року між ТзОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТзОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 18-01/22, у відповідності до умов якого, до останнього перейшли права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3511605570-114186. 10.01.2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТзОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3511605570-114186. Однак, [PERSON] свої зобов`язання за договором № 3511605570-114186 належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 28941 грн. з яких: 4000 грн. заборгованість по тілу кредиту, 24941 грн. - заборгованість по відсотках. На підставі наведеного позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики № 3511605570-114186 від 29.08.2021 року в сумі 28941 грн. Крім того, 17.09.2021 року між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 4490943, за умовами якого, відповідач отримав кредит в розмірі 8000 грн., строком на 8 днів, базовою процентною ставкою 5 % від суми кредиту, який зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування ним. 15.12.2021 року між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 15/12-2021-22, відповідно до якого ТзОВ «Мілоан» відступило на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4490943. 10.01.2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТзОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором позики № 4490943. Однак, [PERSON] свої зобов`язання за договором № 4490943 належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 63520 грн. з яких: 8000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 54000 грн. - заборгованість по відсотках, заборгованість за комісіями 1520 грн. Крім того, 18.09.2021 року між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 102722640, за умовами якого, відповідач отримав кредит в розмірі 10000 грн., строком на 9 днів, базовою процентною ставкою 5 % від суми кредиту, який зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування ним. 17.12.2021 року між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 17/12-2021-62, відповідно до якого ТзОВ «Мілоан» відступило ТзОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 102722640. 10.01.2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТзОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором позики № 102722640. Однак, [PERSON] свої зобов`язання за договором № 102722640 належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 66250 грн. з яких: 10000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 54350 грн. - заборгованість по відсотках, 1900 грн. заборгованість по комісії. Крім того, 14.09.2021 року між ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 77515937, за умовами якого, відповідач отримав позику в розмірі 15001 грн., строком на 14 днів, процентною ставкою 1,99 % від суми позики, який зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування ним. 27.01.2022 року між ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 27/01/2022, відповідно до якого ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТзОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 77515937. 10.01.2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТзОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором позики № 77515937. Однак, [PERSON] свої зобов`язання за договором № 102722640 належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 46321,60 грн. з яких: 15001 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 31046,07 грн. - заборгованість по відсотках, 240,01 грн. інфляційні збитки та 34,52 грн. 3 % річних. На підставі наведеного позивач просить стягнути з [PERSON] загальну заборгованість за кредитними договорами в розмірі 205032,60 грн., та понесені судові витрати по справі. Ухвалою суду від 17 грудня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача до судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просить суд позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи. Відзиву та будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи. За погодженням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 611, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 29.08.2021 року між ТзОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та відповідачем [PERSON] укладено договір позики № 3511605570-114186, за умовами якого, відповідач отримав позику в розмірі 4000 грн., строком на 20 днів, тобто до 18.09.2021 року, з відсотковою ставкою 1,95 % в день від суми позики, який зобов`язалася повернути та сплатити відсотки за користування ним. Також зазначено анкетні відомості про позичальника, зокрема, прізвище ім`я по батькові, РНОКПП, адреса реєстрації, номер мобільного телефону, електронна пошта. Згідно ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч.1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку був укладений договір про надання позики в електронній формі, на підставі якого між ними виникли відповідні договірні правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що ТзОВ «ФК «Інкасо Фінанс» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі 4000 грн. відповідно до умов укладеного договору № 3511605570-114186, що підтверджується довідкою № 2873_250912142712 від 12.09.2025 року. Отже, судом встановлено, що первісний кредитор виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, а саме надав грошові кошти у розмірі встановленому договором. 18.01.2022 року між ТзОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТзОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 18-01/22, у відповідності до умов якого, до останнього перейшли права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3511605570-114186. 10.01.2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТзОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3511605570-114186. Відповідно до реєстру боржників до договору № 10-01/2023 від 10.01.2023 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 28941 грн., з яких: 4000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 24941 грн. - заборгованість по відсотках. Судом встановлено, що у порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, та у зв`язку із цим у нього утворилась заборгованість перед ТзОВ «Коллект Центр» у розмірі 28941 грн., з яких: 4000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 24941 грн. - заборгованість по відсотках. Однак суд, не погоджується з розрахунком суми відсотків, наданим позивачем, з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Судом встановлено, що пунктом 2.3 Договору встановлено, зокрема, строк кредитування 20 днів. Тобто, у даному випадку, нарахування передбачених договором процентів можливе лише до 18.09.2021 року включно. Враховуючи правову позицію Верховного Суду, суд вважає, що право позивача нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто після 18.09.2021 року, а тому з 19.09.2021 року позивач не мав права нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором, а мав право на захист свого порушеного права відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, але таких вимог не заявляв, тому суд вирішує справу в межах заявлених позовних вимог. За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідача підлягають до стягнення відсотки за вказаним кредитним договором у розмірі 1560 грн. за період з 29.08.2021 року по 18.09.2021 року (4000 грн. х 1,95 % : 100 % = 78 грн. х 20 днів = 1560 грн.). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь ТзОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором позики № 3511605570-114186 від 29.08.2021 року в розмірі 5560 гривень, яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 4000 грн., заборгованості за відсотками 1560 грн. Крім того, 17.09.2021 року між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 4490943, за умовами якого, відповідач отримав кредит в розмірі 8000 грн., строком на 8 днів, тобто до 25.09.2021 року. Комісія за надання кредиту 1520 грн., яка нараховується за ставкою 19 відсотків від суми кредиту одноразово. Стандартна (базова) процентна ставка за кредитом становить 5,00 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Також зазначено анкетні відомості про позичальника, зокрема, прізвище ім`я по батькові, РНОКПП, серія та номер паспорта, адреса реєстрації, номер мобільного телефону. Відповідно до п. 6.1 договору, сторони дійшли згоди, що кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Пунктом 2.3.1.2. Договору передбачена пролонгація на стандартних (базових) умовах, а саме: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч.1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку був укладений договір про надання кредиту в електронній формі, на підставі якого між ними виникли відповідні договірні правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що ТзОВ «Мілоан» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі 8000 грн. відповідно до умов укладеного договору № 4490943, що підтверджується квитанцією № 1766908251від 17.09.2021 року. Отже, судом встановлено, що первісний кредитор виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, а саме надав грошові кошти у розмірі встановленому договором. 15.12.2021 року між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 15/12-2021-22, відповідно до якого ТзОВ «Мілоан» відступило на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4490943. 10.01.2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТзОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором позики № 4490943. Відповідно до реєстру боржників до договору № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 63520 грн., з яких: 8000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 54000 грн. - заборгованість по відсотках, 1520 грн. заборгованість по комісіям. Судом встановлено, що у порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, та у зв`язку із цим у нього утворилась заборгованість перед ТзОВ «Коллект Центр» у розмірі 63520 грн., з яких: 8000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 54000 грн. - заборгованість по відсотках, 1520 грн. заборгованість по комісіям. Однак суд, не погоджується з розрахунком суми відсотків, наданим позивачем, з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Судом встановлено, що пунктом 1.3 Договору встановлено, зокрема, строк кредитування 8 днів. Тобто, у даному випадку, нарахування передбачених договором процентів можливе лише до 25.09.2021 року. Пунктом 2.3.1.2. Договору передбачена пролонгація на стандартнихз (базових) умовах, а саме: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Враховуючи правову позицію Верховного Суду, суд вважає, що право позивача нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування та строку пролонгації, що не може бути більше 60 днів, тобто після 23.11.2021 року позивач не мав права нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором, а мав право на захист свого порушеного права відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, але таких вимог не заявляв, тому суд вирішує справу в межах заявлених позовних вимог. За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідача підлягають до стягнення відсотки за вказаним кредитним договором у розмірі 27200 грн. за період з 17.09.2021 року по 23.11.2021 року (8000 грн. х 5 % (базова процентна ставка) : 100% = 400 грн. х 68 днів = 27200 грн.). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь ТзОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 4490943 від 17.09.2021 року в розмірі 36720 гривень, яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 8000 грн., заборгованості за відсотками 27200 грн., заборгованості за комісіями 1520 грн. Крім того, 18.09.2021 року між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 102722640, за умовами якого, відповідач отримав кредит в розмірі 10000 грн., строком на 9 днів, базовою процентною ставкою 5 % від суми кредиту, який зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування ним. Також зазначено анкетні відомості про позичальника, зокрема, прізвище ім`я по батькові, РНОКПП, серія та номер паспорта, адреса реєстрації, номер мобільного телефону. Відповідно до п. 6.1 договору, сторони дійшли згоди, що кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Пунктом 2.3.1.2. Договору передбачена пролонгація на стандартних (базових) умовах, а саме: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч.1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку був укладений договір про надання кредиту в електронній формі, на підставі якого між ними виникли відповідні договірні правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що ТзОВ «Мілоан» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу позику в розмірі 10000 грн. відповідно до умов укладеного договору, що підтверджується квитанцією № 1767628768 від 18.09.2021 року. Отже, судом встановлено, що первісний кредитодавець виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, а саме надав грошові кошти у розмірі встановленому договором. 17.12.2021 року між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 17/12-2021-62, відповідно до якого ТзОВ «Мілоан» відступило ТзОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 102722640. 10.01.2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТзОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором позики № 102722640. Відповідно до реєстру боржників до договору № 10-01/2023 від 10.01.2023 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 66250 грн. з яких: 10000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 54350 грн. - заборгованість по відсотках, 1900 грн. комісія. Однак суд, не погоджується з розрахунком суми відсотків, наданим позивачем, з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Судом встановлено, що пунктом 1.3 Договору встановлено, зокрема, строк кредитування 9 днів. Тобто, у даному випадку, нарахування передбачених договором процентів можливе лише до 27.09.2021 року. Пунктом 2.3.1.2. Договору передбачена пролонгація на стандартнихз (базових) умовах, а саме: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Враховуючи правову позицію Верховного Суду, суд вважає, що право позивача нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування та строку пролонгації, що не може бути більше 60 днів, тобто після 25.11.2021 року позивач не мав права нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором, а мав право на захист свого порушеного права відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, але таких вимог не заявляв, тому суд вирішує справу в межах заявлених позовних вимог. За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідача підлягають до стягнення відсотки за вказаним кредитним договором у розмірі 34500 грн. за період з 18.09.2021 року по 25.11.2021 року (10000 грн. х 5 % (базова процентна ставка) : 100% = 500 грн. х 69 днів = 34500 грн.). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь ТзОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 102722640 від 18.09.2021 року в розмірі 46400 гривень, яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 10000 грн., заборгованості за відсотками 34500 грн., заборгованості за комісіями 1900 грн. Крім того, 14.09.2021 року між ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 77515937, за умовами якого, відповідач отримав позику в розмірі 15001 грн., строком на 14 днів, процентною ставкою 1,99 % від суми позики, який зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування ним. Також зазначено анкетні відомості про позичальника, зокрема, прізвище ім`я по батькові, РНОКПП, адреса реєстрації, номер мобільного телефону. Із матеріалів справи вбачається, що ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу позику в розмірі 15001 грн. відповідно до умов укладеного договору, що підтверджується довідкою № КД-000053009/ТНПП від 19.09.2025 року. Отже, судом встановлено, що первісний кредитодавець виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, а саме надав грошові кошти у розмірі встановленому договором. 27.01.2022 року між ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 27/01/2022, відповідно до якого ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТзОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 77515937. 10.01.2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТзОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором позики № 77515937. Судом встановлено, що у порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, та у зв`язку із цим у нього утворилась заборгованість перед ТзОВ «Коллект Центр» за кредитним договором № 77515937 у розмірі 46321,60 грн. з яких: 15001 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 31046,07 грн. - заборгованість по відсотках, інфляційні збитки 240,01 грн., 3 % річних 34,52 грн. Однак суд, не погоджується з розрахунком суми відсотків, наданим позивачем, з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Судом встановлено, що пунктом 2.2 Договору встановлено, зокрема, строк надання позики 14 днів. Тобто, у даному випадку, нарахування передбачених договором процентів можливе лише до 28.09.2021 року включно. Враховуючи правову позицію Верховного Суду, суд вважає, що право позивача нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто після 28.09.2021 року, а тому з 29.09.2021 року позивач не мав права нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором. За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідача підлягають до стягнення відсотки за вказаним кредитним договором у розмірі 4179,14 грн. за період з 14.09.2021 року по 28.09.2021 року (15001 грн. х 1,99 % : 100 % = 298,51 грн. х 14 днів = 4179,14 грн.). Що стосується нарахування позивачем інфляційних збитків в розмірі 240,01 грн. та 3 % річних в розмірі 34,52 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, враховуючи наведене, боржник звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України на період воєнного стану. З огляду на зазначене, суд, враховуючи положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог у цій частині. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь ТзОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором позики № 77515937 від 14.09.2021 року в розмірі 19180,14 гривень, яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 15001 грн., заборгованості за відсотками 4179,14 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16. В даному випадку, заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 25000 грн. підтверджується договором про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року, прайс листом АО «Лігал Ассістанс», заявкою на надання юридичної допомоги № 1819 від 01.10.2025 року, витягом з акту № 15 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025 року. Проте позивачем не надано належних доказів, що підтверджують надання правової допомоги, сплату гонорару адвокату. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що відсутність документального підтвердження про понесені відповідачем витрати на правову допомогу є підставою для відмови у стягненні таких витрат з позивача. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, згідно зі ч. 2 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору 1294 грн. 16 коп. пропорційно частині задоволених вимог (52,60 %).

Outcome: partial