Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

Представник позивача Тараненко А.І. звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 05.11.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено кредитний договір №825250481, який був підписаний електронним підписом позичальника та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», було укладено договір факторингу № 28/1118-01, у відповідності до якого первісний кредитор відступив право вимоги до відповідача коштів, право на одержання яких належить первісному кредитору. У подальшому до зазначеного договору факторингу укладались додаткові угоди, якими сторони узгодили продовження строку дії договору. 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», було укладено договір факторингу №05/0820-01, у відповідності до якого кредитор відступив право вимоги до відповідача. У подальшому до зазначеного договору факторингу укладались додаткові угоди, якими сторони узгодили продовження строку дії договору. 04.06.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал», було укладено договір факторингу №04/06/25-Ю, у відповідності до якого кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідача. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «Юніт Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №825250481, а саме набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 23662,10 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 5943,00 грн., заборгованість за несплаченими відсотками 17719,10 грн. Стверджує, що позивачем по вищезазначеному договору не нараховувалися жодні штрафні санкції. Відповідач не виконав умов договору, тому ТОВ ФК «Юніт Капітал» вимушене звернутися до суду з відповідною позовною заявою. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 825250481 від 05.11.2021 року у розмірі 23662, 10 грн., суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить розглядати справу без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належними чином. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що у позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що 05.11.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено кредитний договір №825250481, який був підписаний електронним підписом позичальника за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV6RS45 та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Згідно умов кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надав [PERSON] кредит у розмірі 6000,00 грн., на 30 днів,орієнтовна дата повернення якого 05.12.2021 року. Згідно п. 1.7. Договору, кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання Кредиту Позичальником, а саме до 05.12.2021 року. Згідно п. 1.8. Договору, сторони погодили, що встановлений в п. 1.7. Договору строк Дисконтного періоду та, відповідно, строк надання Кредитної лінії може бути продовжено Позичальником, шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Відповідно до п. 1.9.1. Договору, виключно на період строку визначеного в п. 1.7 Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 722,7% річних, що становить 1,98% від суми Кредиту за кожний день користування ним. Відповідно до п. 1.9.2. Договору, за умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7. Договору строку, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 722,7% річних, що становить 1,98% в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Згідно п. 1.9.3. Договору, якщо Позичальник користуватиметься Кредитом після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання Кредиту і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 766,5% річних, що становить 2,1% в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Відповідно до п. 4.1 Договору, невід`ємною частиною цього Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано Позичальнику до укладення Договору. Також, 05.11.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було підписано в електронному вигляді паспорт споживчого кредиту та заявку на отримання грошових коштів в кредит. Згідно довідки щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 31.08.2023 року, одноразовий ідентифікатор MNV6RS45 відправлено позичальнику на номер телефону [NUMBER] 05.11.2021 року о 10:01:33 год. Ідентифікатор введено позичальником 05.11.2021 року о 10:02:58 год., перерахування коштів позичальнику 05.11.2021 року о 10:03:09. Відповідно до платіжного доручення від 05.11.2021 року року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перераховувало [PERSON] на платіжну картку № [NUMBER] грошові кошти за кредитним договором у розмірі 6000, 00 грн. Також, згідно з листом АТ КБ «Приватбанк» від 26.01.2026 року та випискою по картковому рахунку [PERSON] 05.11.2021 року на картку відповідача № [NUMBER] було здійснено зарахування грошових коштів у сумі 6000,00 грн. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», було укладено договір факторингу № 28/1118-01, у відповідності до якого первісний кредитор відступив ТОВ «Таліон плюс» право вимоги до відповідача коштів, право на одержання яких належить первісному кредитору. 28.11.2019 року укладено додаткову угоду №19.31.12.2020 року укладено додаткову угоду №26. 31.12.2021 року укладено додаткову угоду №27. 31.12.2022 року укладено додаткову угоду №31. 31.12.2023 року укладено додаткову угоду №32. З розрахунку заборгованості за кредитним договором №825250481 від 05.11.2021 року, вбачається, що [PERSON] належним чином не виконувала своїх зобов`язань за вказаним договором, унаслідок чого у неї перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» утворилася заборгованість, яка за період з 05.11.2021 року по 11.01.2022 року становить 16046,80 грн. Згідно реєстру прав вимоги №168 від 11.01.2021 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право вимоги до [PERSON] на суму 16046,80 грн. 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», було укладено договір факторингу №05/0820-01, у відповідності до якого кредитор відступив право вимоги до відповідача. 03.08.2021 року укладено додаткову угоду №2. 30.12.2022 року укладено додаткову угоду №3. Згідно з платіжною інструкцією від 01.08.2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» сплатило ТОВ «Таліон плюс» грошові кошти за відступлення права вимоги згідно договору факторингу. З розрахунку заборгованості за кредитним договором №825250481 від 05.11.2021 року, вбачається, що [PERSON] належним чином не виконувала своїх зобов`язань за вказаним договором, унаслідок чого у неї перед ТОВ «Таліон плюс» утворилася заборгованість, яка за період з 11.01.2022 року по 31.07.2023 року становить 23662,10 грн. Відповідно до Реєстру прав вимоги №10 від 31.07.2023 року до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 23662,10 грн. 04.06.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал», було укладено договір факторингу №04/06/25-Ю, у відповідності до якого кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідача коштів, право на одержання яких належить кредитору. Згідно з платіжними інструкціями від 10.06.2025 року, 11.06.2025 року, 19.06.2025 року та 25.06.2025 року ТОВ «Юніт Капітал» сплатило ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» грошові кошти за відступлення права вимоги згідно договору факторингу. Як вбачається з реєстру боржників за договором факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025 року до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 23662,10 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 5943,00 грн., заборгованість за несплаченими відсотками 17719,10 грн. Згідно виписки з особового рахунку за Кредитним договором №825250481 від 05.11.2021 року, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Юніт Капітал» станом на 25.06.2025 року складає 23662,10 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 5943,00 грн., заборгованість за несплаченими відсотками 17719,10 грн. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII). За змістом статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У кредитному договорі №825250481 від 05.11.2021 року зазначено, що підписаням цього договору позичальник підтверджує що, ознайомився на сайті з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, вивчила договір та правила надання грошей в кредит. Договір укладено дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття пропозиції, а також підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте, це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. Суд звертає увагу, що правовідносини між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , за кредитним договором №825250481 від 05.11.2021 року виникли саме 05.11.2021 року, тобто значно пізніше ніж було укладено договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року та договір факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року, на які посилається позивач. Однак Верховний Суд у своїй постанові від 07.01.2026 року по справі №727/2790/25 висловлює з цього приводу свою правову позицію, в якій зазначає наступне. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (частина друга статті 1078 ЦК України). Верховний Суд зауважує, що: допускається відступлення за договором факторингу наявної вимоги та майбутньої вимоги. При цьому для розмежування прав грошової вимоги, що може відступатися на підставі договору факторингу обрано різні критерії. Зокрема, для: (а) наявної вимоги - це строк платежу; (б) майбутньої вимоги - це момент виникнення. Різність критеріїв, які покладені в виокремлення видів, створює складнощі у розумінні як наявної, так і майбутньої вимоги; наявна вимога - це право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (частина перша статті 1078 ЦК України). Втім очевидно, що строк платежу визначає не існування, а тільки можливість здійснення права грошової вимоги. І, звісно, що наявні грошові вимоги не вичерпуються тими, строк платежу яких настав. Оскільки якщо зробити протилежний висновок, то в категорію майбутніх вимог слід віднести будь-які інші права грошової вимоги, навіть ті які існують в зобов`язанні, але їх здійснення залежить від настання умови чи спливу строку. Саме тому до наявних вимог потрібно віднести й «недозрілі» грошові вимоги. «Недозріла» вимога - це різновид наявної вимоги, тобто право грошової вимоги, можливість здійснення якого залежить від настання умови чи спливу строку платежу. Як наслідок наявна та недозріла вимога існують до або в момент укладення договору факторингу; майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина перша статті 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу; у договорі факторингу необхідно індивідуалізувати право грошової вимоги. Наявна та «недозріла» вимоги мають бути визначені в договорі факторингу з максимальним ступенем конкретності, яка б забезпечувала можливість виокремити такі вимоги від інших вимог клієнта в момент укладення договору факторингу. Для наявної та «недозрілої» вимоги, оскільки вони існують на час укладення договору факторингу, індивідуалізація може полягати, зокрема, у вказівці предмета (розміру чи обсягу вимоги), суб`єктів (як активного - кредитора, так і пасивного - боржника), підстави виникнення (наприклад, договір поставки); майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення. До цього часу майбутня вимога хоча б якось має пов`язуватися із клієнтом. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу суд приходить до наступного. Відповідно до договору №05/06/25-01 про надання правничої допомоги від 05.06.2025 року, між ТОВ «Юніт Капітал» та Адвокатським бюро «Татаренко та партнери» укладено договір про надання правової допомоги. Відповідно акту прийому-передачі наданих послуг від 25.06.2025 року та протоколу погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги №05/06/20-01 від 05.06.2025 року вартість послуг складає 7000,00 грн. Відповідач не довів суду неспівмірність витрат на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн. В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 у справі №922/1964/21 викладена правова позиція, в якій зазначено, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Така правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 13 січня 2021 по справі № 596/2305/18. Таким чином, враховуючи викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» про стягнення заборгованості за кредитним договором №825250481 від 05.11.2021 року в розмірі 23662,10 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 5943,00 грн., заборгованість за несплаченими відсотками 17719,10 грн., слід задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд пропорційно до задоволеної частини позовних вимог стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Outcome: approved