Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

04 лютого 2025 року через систему «Електронний суд» до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла заява, якою представник позивача Курилюк Ж.В. просить стягнути з [PERSON] на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області кошти в сумі 31248 грн. 25 коп. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні та отримувала пенсію за вислугою років відповідно ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 17 липня 2024 року. Згідно п. 2.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно Закону України «Про загально-обов`язкове державне пенсійне страхування» у разі працевлаштування (навчання) особи, якій призначено пенсію, такою особою протягом 10 днів надається органу, що призначає пенсію, довідка про прийняття на роботу (навчання). [PERSON] було проінформовано та нею власноруч 17 липня 2024 року підписана «Пам`ятка пенсіонера». При опрацюванні в листопада 2024 списків «Моніторингу факту працевлаштування» встановлено факт працевлаштування [PERSON] , що підтверджено наказом «Авіакомпанії «Скайлайн Експрес» від 16 липня 2024 року № 384/ОС про прийом на роботу [PERSON] на посаду старшого бортпровідника відділу обслуговування пасажирів на борту судна льотної служби з 27 липня 2024 року. До ПАТ КБ «Приватбанк» направлено лист № 1000-0402-8/182847 та 1000-0404-8/15225 про повернення пенсійних коштів за період з серпня по листопад 2024 в сумі 31497,06 грн. 22 листопада 2024 року ПАТ КБ «Приватбанк» кошти повернуті в межах наявного залишку 248,81 грн. В результаті сума надміру виплачених коштів [PERSON] за період з 27 липня 2024 року по 30 листопада 2024 року становить 31248 грн. 25 коп. з урахуванням коштів повернутих банківською установою. Листом відповідача повідомлено про переплату та запропоновано в добровільному порядку вирішити питання щодо повернення коштів. Відповідачем добровільно вказані кошти не повернуті. Ухвалою суду від 03 березня 2025 року позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишено без руху та надано строк позивачу для усунення недоліків. Ухвалою суду від 18 березня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням та викликом сторін. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. 27 березня 2025 року до суду від представника відповідача Кардаш В.А. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити, оскільки, відповідно до заяви представника відповідача від 01 серпня 2024 року відповідач повідомляв позивача, про те, що вона була працевлаштована на посаді бортпровідника та просила не припиняти виплату пенсії, на що позивач своїм листом від 22 серпня 2024 року проігнорував дане посилання. В подальшому представник відповідача надіслав 28 вересня 2024 року повторно заяву про те, що відповідач працевлаштована на посаді бортпровідника та просила не припиняти виплату пенсії. Однак, відповіддю позивача від 14 жовтня 2024 року було проігнороване дане звернення. Так, 10 грудня 2024 року після надіслання скарги до позивача було припинено виплату пенсію відповідачу. 26 вересня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій представник просив позовні вимоги задовольнити та враховуючи, що відповідач особисто в десятиденний термін повинен був повідомити територіальний орган Пенсійного фонду України про працевлаштування. Ухвалою суду від 10 листопада 2025 року цивільну справу прийнято до провадження суддею Якеовлєвою Л.В. та розгляд справи визначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження викликом та повідомленням сторін. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача у відзиві просив здійснити розгляд справи у його та відповідача відсутність. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснює-ться. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд, дослідивши заяви сторін, матеріали справи та наявні в ній докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року (серія А, № 303А, п. 2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що з 17 липня 2024 року відповідач [PERSON] перебувала на обліку Головному управлінні Пенсійного фонду України, та отримувала пенсію відповідно ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення». 17 липня 2024 року [PERSON] була ознайомлена з «Пам`яткою пенсіонера», що підтверджується її підписом на даній пам`ятці (а.с. 13-14). 16 липня 2024 року [PERSON] прийнято за основним місцем роботи на посаду старшого бортпровідника відділу обслуговування пасажирів на борту повітряного судна льотної служби з 27 липня 2024 року до 31 липня 2025 року відповідно штатного розпису на умовах строкового трудового договору. Наведене підтверджується копією наказу ТОВ « Авіакомпанія «Скайлайнр Експрес» № 381/ОС від 16 липня 2024 року (а.с. 12). Згідно заяви представника відповідача Кардаш В.А. від 01 серпня 2024 року встановлено, що представник відповідача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з заявою, згідно якої повідомив позивача про працевлаштування [PERSON] з 27 липня 2024 року та просив не припиняти виплату пенсії за вислугою років [PERSON] у зв`язку з працевлаштуванням на посаді провідника (а.с. 82). Листом Головного управління Пенсійного фонду у Київській області від 22 серпня 2024 року, представника відповідача [PERSON] повідомлено, що підстави надання запитуваної інформації відсутні враховуючи, що представником не підтверджені повноваження на отримання запитуваної інформації (а.с. 83). 28 вересня 2024 року представник відповідача [PERSON] повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області вищевказаною заявою (а.с. 84). З листа Головного управління Пенсійного фонду у Київській області від 22 серпня 2024 року встановлено, що представника відповідача повідомлено, що згідно « Пам`ятки пенсіонера» заявниця повідомлена про необхідність надати в десятиденний термін відомості до територіаль-ного органу Пенсійного фонду України про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсійної виплати або припинення її виплати. Станом на день надання відповіді [PERSON] не зверталася до органів Пенсійного фонду України із заявою встановленого зразка про працевлаштування/звільнення (а.с. 85-86). 10 листопада 2024 року представником відповідача до Головного управління Пенсійного фонду у Київській області направлено скаргу, згідно якої представник просив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Київській області прийняти рішення щодо припинення виплати пенсії або продовження її виплати [PERSON] (а.с. 87). Листом Головного управління Пенсійного фонду у Київській області від 22 серпня 2024 року від 10 грудня 2024 року представника відповідача [PERSON] повідомлено, що згідно матеріалів пенсійної справи, враховуючи працевлаштування [PERSON] з 27 липня 2024 року, права на отримання пенсії за вислугу років у відповідача не має (а.с. 88). Позивачем направлялись листа до ПАТ КБ «ПриватБанк» про повернення пенсійних коштів за період з серпня по листопад 2024 року в сумі 31497,06 грн. Наведене підтверджується листами №1000-0402-8/182847 від 21 листопада 2024 року та № 1000-0404-8/15225 від 03 лютого 2025 року (а.с. 9-11). 22 листопада 2024 року ПАТ КБ «ПриватБанк» кошти повернуті в межах наявного залишку 248,81 грн. Як вбачається із матеріалів справи, Головним управлінням Пенсійного фонду у Київській області за період з 27 липня 2024 року по 30 листопада 2024 року нараховано [PERSON] пенсію в сумі 31 248,25 грн. З метою досудового врегулювання спору, позивачем направлено відповідачу лист від 28 листопада 2024 року № 1000-0404-8/185680 (а.с. 20), проте бюджетні кошти відповідачем не повернуто. Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплат пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджет-них та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійні виплати - грошові виплати в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, що здійснюються у вигляді пенсії, довічної пенсії або одноразової виплати. Відповідно ч.1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхуван-ня» (далі - Закон), пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч.2 ст. 47 Закону, пенсія може виплачуватися за довіреністю, порядок оформлення і строк дії якої визначаються законом. Виплата пенсії за довіреністю здійснюється протягом усього періоду дії довіреності за умови поновлення пенсіонером заяви про виплату пенсії за довіреністю через кожний рік дії такої довіреності. Відповідно п. 2.4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі -Порядок №22-1) до заяви про призначення пенсії за вислугу років, крім документів, перед-бачених підпунктами 1-4 пункту 2.1 цього розділу, надаються також документи, що підтверджують стаж роботи, який дає право на призначення такого виду пенсії. Пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи. За змістом 2.5. Порядку у разі працевлаштування / звільнення особи, якій призначено пенсію, такою особою протягом 10 днів з дня працевлаштування / звільнення надається органу, що призначає пенсію, заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3), та за відсутності в органу, що призначає пенсію, документів, які підтверджують факт працевлаштування / звільнення, документи, які підтвердь-жують, що особа працює/ не працює, зазначені у пункті 2.21 цього розділу. Згідно ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Приписами ст. 1215 Цивільного кодексу України встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тобто, згідно з даною нормою закону поверненню підлягають лише кошти, якщо їх виплата є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату, та в разі недобросовіс-ності з боку набувача. Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі №6-151цс13 та від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс 14. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналіз положень ст. 1215 ЦК України дає підстави для висновку про те, що за загальним правилом безпідставно набута особою пенсія не підлягає поверненню, натомість закон встанов-лює два виключення з цього правила: по-перше, якщо її виплата є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Відповідно ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182 гс 18) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення гл. 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень гл. 83 ЦК України». Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Встановлено, що відповідач через свого представника [PERSON] повідомила Головне управління Пенсійного фонду у Київській області 01 серпня 2024 року про своє працевлашту-вання, а не в десятиденний термін з дня свого працевлаштування. Наказ ТОВ «Авіакомпанії «Скайлайн Експрес» про прийом на роботу [PERSON] видано 16 липня 2024 року, тобто за день до призначення пенсії, про дану обставину [PERSON] не повідомила позивача 17 липня 2024 року під час підписання «Пам`ятки пенсіонера», як і не повідомила про це протягом 10 днів з дня працевлаштування. Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що відповідачем було безпідставно набуто кошти у вигляді пенсії, нарахованої [PERSON] , оскільки отримання відповідачем пенсії відбулось за відсутності правової підстави. За таких обставин вбачається, що у даному випадку отримання пенсії відповідачем відбулось у зв`язку з недобросовісністю його як набувача зазначеної пенсії. Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved