Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

14 січня 2026 року до канцелярії суду надійшла позовна заява [PERSON] до Комунального підприємства «Теплопостачання м.Одеси», третя особа Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про звільнення майна з-під арешту. Ухвалою судді від 16.01.2026 року відкрито провадження в цивільній справі та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 16.02.2026 року о 10 год. 00 хв. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судове засідання, призначене на 16.02.2026 року, не з`явився, його представник [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив її задовольнити. Представник відповідача Комунального підприємства «Теплопостачання м. Одеси» у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від нього до суду не надходило. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. Представник третьої особи Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином, 19.01.2026 року, через систему «Електронний суд», звернувся з клопотанням про розгляд справи за їх відсуності. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував представник позивача по справі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 04 лютого 1962 року. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , актовий запис №8073. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сватаненко О.В. з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] (спадкова справа № 4/2019). Постановою приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сватаненко О.В. від 13.12.2024 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки при перевірці нотаріусом поданих для оформлення спадщини документів було виявлено арешт на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , накладений Першим Київським ВДВС Одеського міського управління юстиції, постановою ДВ/8, АА 648567, 13.07.2010. [PERSON] є співвласником іншої 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 19.09.2003 року. 16.07.2025 року на адресу Київського ВДВС У місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) було спрямовано заяву з проханням скасувати наявний арешт та у випадку неможливості такого скасування Відділом повідомити чи пред`являвся виконавчий документ на підставі якого було накладено арешт повторно; чи наявні будь-які виконавчі провадження за якими боржником виступає [PERSON] ; надати копії постанов стосовно виконавчого провадження в рамках якого було накладено арешт від 13.07.2010 року. Згідно Відповіді Київського ВДВС У місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) від 08.09.2025 року №126230 було повідомлено, що вказаний арешт накладено в межах виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу Київського районного суду м. Одеси від 28.04.2007 року № 2-H-1393/07 про стягнення з [PERSON] , [PERSON] боргу на користь АТ ЗАТ «ОДЕСАТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО», правонаступником якого є КП «Теплопостачання міста Одеси». Зазначено, що матеріали виконавчого провадження знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання, що унеможливлює надання копії запитуваних матеріалів. Також зазначено, що на теперішній час на виконанні у Відділі не перебувають будь-які відкриті виконавні провадження, за якими боржником є [PERSON] . Відділ позбавлений можливості зняти арешт в позасудовому порядку, оскільки [PERSON] померла [INFO] та в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня ухвала про заміну сторони виконавчого провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Також ч.ч.1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно Позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності Не встановлена судом. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України) Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд звертає увагу, що у Київському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебував виконавчий документ, за яким боржником визначено [PERSON] , тоді як арешт було накладено на нерухоме майно іншої особи [PERSON] . Також, вказаний арешт було накладено ще в 2010 році. Виконавче провадження, в межах якого накладено арешт, є завершеним. Більш того, згідно наказу, сума, що підлягала до стягнення (разом з судовими витратами) складає 919,79 грн., тоді як вартість квартири значно перевищую суму, заявлену до стягнення. При цьому, дана квартира є єдиним житлом боржника, на яку згідно Закону заборонено звернення стягнення у зв`язку з не співмірністю (ч. 7 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження»: у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Виходячи вищевикладене та

Outcome: approved