Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

До суду надійшла вище вказана позовна заява, яку МТСБУ обґрунтовує наступним. 29.03.2023 року о 15-39 год у с. Кам?янка по вулиці Соснова, 1-В Житомирської області сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «ВАЗ», яким керував [PERSON] , та автомобіля «TOYOTA», який належить [PERSON] . Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 09.05.2023 року про адміністративне правопорушення №278/978/23, відповідача було піддано адміністративному стягненню у виді 10 (десяти) діб адміністративного арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 7 (сім) років. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Заподіяна шкода, яка виникла внаслідок ДТП, не була відшкодована відповідачем потерпілій особі. Позивач виплатив власнику автомобіля марки «TOYOTA», страхове відшкодування у сумі 28174,09 грн. Таким чином, до МТСБУ перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача. Відповідач ухиляється від добровільного відшкодування позивачу витрат на виплату страхового відшкодування. Відтак, МТСБУ просить суд стягнути відповідача понесені витрати на виплату страхового відшкодування у сумі 28174,09 грн, 1350,00 грн - витрати на послуги аварійного комісара, а також витрати по сплаті судового збору у сумі 3028,00 грн. Ухвалою суду від 12.02.2025 року було задоволено заяву судді Буткевича М.І. про самовідвід (а.с.37). Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 17.02.2025 та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 41). Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заяв по суті справи до суду не надійшло. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, про розгляд справи повідомлений належним чином (а.с.44-45). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено Житомирським районним судом Житомирської області [PERSON] , який протягом року піддавався адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 130 КУпАП, 16.02.2023 о 15 год. 39 хв. по вул. Сосновій, 1-В, що у с. Кам`янка Житомирського району та області, керував автомобілем марки "Volkswagen", реєстраційний номер " [NUMBER] " з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП. Крім того, [PERSON] , будучи притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, в порушення п. 2.1 а) ПДР, у зазначений час та у зазначеному місці керував вищевказаним автомобілем, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП. Окрім цього, 29.03.2023 о 18 год. 48 хв. по вул. Арзамакіна, що у с. Кам`янка Житомирського району та області [PERSON] , керуючи автомобілем марки "ВАЗ 2105", реєстраційний номер " [NUMBER] ", в порушення п. 10.9 Правил дорожнього руху (ПДР) рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності виконуваного маневру та скоїв наїзд припаркований автомобілем марки "Toyota", реєстраційний номер " [NUMBER] ", після чого в порушення п. 2.10 ПДР залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. У результаті ДТП транспортні засоби механічно пошкоджено. Порушення [PERSON] вимог пункту 10.9 ПДР знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та її наслідками. Таким чином, останній вчинив правопорушення, передбачені статтями 124 та 122-4 КУпАП. Постановою вказаного суду від 09.05.2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130, 124, 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) (а.с. 5). Обставини дорожньо-транспортної пригоди та факти встановлені при розгляді справи про адміністративне правопорушення є преюдиціальними фактами при розгляді даної цивільної справи. Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1ст. 1188 ЦК України). За змістом частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України). Згідно з пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, а також вини заподіювача шкоди. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно зі статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, провадження №14-176 цс 18, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Статтею 29 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлюваним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місяця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата з послуги стоянки. Відповідно до пункту 39.1 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин), Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-парової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Пунктом 41.1 ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що МТСБУ за рахунок фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортним засобом, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля марки «Toyota Highlander», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до звіту № 2023_04_12_91588_zvit від 12.04.2023 року про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу марки «Toyota Highlander», д.н.з. [NUMBER] , станом на дату оцінки 29.03.2023 року, в результаті ДТП становить 33014,90 грн (а.с. 12-25). [PERSON] не застрахував цивільно-правову відповідальність щодо транспортного засобу, а саме: автомобіль марки «ВАЗ», д.н.з. [NUMBER] (а.с. 6, зворот. а.с. 26). Тому МТСБУ виплатило страхове відшкодування [PERSON] у розмірі 28174,09 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 922712 від 29.05.2023 року (а.с. 27). Також позивачем були сплачені понесені витрати за послуги аварійного комісара з метою визначення матеріального збитку, завданого автомобілю потерпілого у сумі 1350,00 грн (а.с. 29); факт оплати підтверджується платіжною інструкцією № 921603 від 01.05.2023 року (а.с. 28). При цьому, станом на час розгляду справи відповідачем відшкодування шкоди не відбулося; будь-яких заперечень з приводу суми страхового відшкодування та її виплати не надано, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування у порядку регресу витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування, які є обґрунтованими і підлягають задоволенню, так і витрат, пов`язаних із оплатою послуг аварійного комісара у порядку відшкодування шкоди. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved