Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

02 травня 2025 року [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду в інтересах малолітнього сина [PERSON] з позовом до Оскільської територіальної громади, третя особа: Приватний нотаріус Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Мацокіна Наталія Олексіївна про визнання права власності в порядку спадкування, в якому просила суд визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 1/2 частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у червні 2024 року помер [PERSON] , який за життя, а саме [INFO] , склав заповіт, в якому все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що належатиме йому на момент смерті і на що за законом матиме право, заповів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в рівних долях. Заповіт заповідачем не змінено і не скасовано. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач, діючи від імені малолітнього сина, подала до приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Мацокіної Н.О. заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте 04 квітня 2025 року нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що спадкоємцем не надано правовстановлюючого документа на 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що вказаний житловий будинок садибного типу з господарчими будівлями та спорудами не є самочинним будівництвом. Приватним нотаріусом зроблено запит до приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Чистова С.Ю. про надання спадкоємцю дублікату правовстановлюючого документа, а саме Договору купівлі-продажу від 25.10.2025 року за р.№4712, проте листом від 26.03.2025 приватний нотаріус Чистов С.Ю. повідомив, що надати дублікат вищевказаного Договору неможливо, оскільки під час окупації міста Ізюм Харківської області військовими РФ робоче місце приватного нотаріуса було пошкоджене та були втрачені документи нотаріального діловодства. З огляду на викладені обставини, які свідчать про неможливість оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку, позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності її малолітнього сина на належне йому спадкове майно. Оскільська територіальна громада в особі Оскільської сільської ради відзиву на позовну заяву не подала, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Ухвалою суду від 09 травня 2025 року відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою від 07 липня 2025 року витребувано у приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Мацокіної Н.О. спадкову справу № 45/2024, номер у спадковому реєстрі 72826811, після [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 18 серпня 2025 року повторно витребувано у Приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Мацокіної Наталії Олексіївни спадкову справу № 45/2024, номер у спадковому реєстрі 72826811, заведеної після [PERSON] , [INFO] , який помер у червні 2024 року. 25 вересня 2025 року до суду надійшла копія спадкової справи, витребувана ухвалою суду від 18 серпня 2025 року. Ухвалою суду від 28 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судове засідання сторони не з`явилися, представник позивача просив справу розглянути за відсутністю сторони позивача. Третя особа також подала заяву про розгляд справи за її відсутністю. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про судове засідання, причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 листопада 2021 року [PERSON] , [INFO] , склав заповіт, посвідчений старостою Капитолівського старостинського округу Оскільської сільської ради Ізюмського району Харківської області Євченко К.О. за реєстровим № 1-07, яким на випадок своєї смерті усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що належатиме йому на момент смерті і на що за законом матиме право, заповів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в рівних долях. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у с. Діброва Ізюмського р-н Харківської області у віці 62 роки, про що 08 серпня 2024 року Ізюмським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції складено відповідний актовий запис № 537, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] від 08 серпня 2024 року. Відповідно до довідки старости Капитолівського старостинського округу від 12 серпня 2024 року [PERSON] на час смерті був зареєстрований та проживав разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] у с. Діброва Ізюмського р-ну Харківської обл., про що 20 серпня 2024 року складено відповідний актовий запис № 565, що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерті № 00049675504 від 25.02.2025. 23 жовтня 2024 року [PERSON] , яка діє від імені малолітнього сина [PERSON] , звернулася до приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Мацокіної Н.О. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . Заяву зареєстровано за № 162. Крім того, 12 серпня 2024 року до приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Мацокіної Н.О. із заявою про прийняття спадщини за законом після [PERSON] звернулася [PERSON] , на підставі чого заведено спадкову справу № 45/2024, номер у Спадковому реєстрі 72826811. 01 квітня 2025 року [PERSON] , яка діє від імені малолітнього сина [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Мацокіної Н.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом щодо майна померлого у червні 2024 року [PERSON] , а саме на 1/2 частку грошових коштів, розміщених на рахунку в АТ КБ «ПриватБанк». 01 квітня 2025 року приватний нотаріус Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Мацокіна Н.О. видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 369, на 1/2 частку грошових коштів, які знаходяться на зберіганні в АТ КБ «ПриватБанк» на банківських рахунках, відкритих на ім`я [PERSON] . Крім того [PERSON] , яка діє від імені малолітнього сина [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Мацокіної Н.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом щодо майна померлого у червні 2024 року [PERSON] , а саме на 1/2 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Довідкою за № 216 від КП «Архітектурне бюро та бюро технічної інвентаризації Ізюмського району» повідомило, що станом на 01.01.2013 року згідно з архівними матеріалами нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, 4712 від 25.10.2005, приватний нотаріус Ізюмського районного нотаріального округу Чистов С.Ю., зареєстроване в КП «АБ та БТІ Ізюмського району» за р. № 1-22, загальна площа 48,4 кв.м., житлова площа 18,4 кв.м. Загальна площа житлового будинку змінена у зв`язку зі змінами до Інструкції про Порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджена наказом Держбуду України від 24.05.2001 р. №127 та зареєстрованої в Мін`юсті України 10.07.2001 р. за №582/5773 (зі змінами та доповненнями). Затверджено наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 08.02.2006р. за №42. Житлова площа зменшена за рахунок зміни функціонального призначення кімнати № 1, що не є самочинним. Частину сараю «Д» переобладнано під літню кухню «Ж» без втручання в несучі конструкції, літню кухню «Б» переобладнано під сарай «Б» без втручання в несучі конструкції, що відповідно до постанови КМУ «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію» від 07.06.2017 за №406 - не є самочинним будівництвом. Літерацію «К» та «К1» змінено на №3 та №4. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15 квітня 2025 року № 422702649 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно міститься запис про реєстрацію за [PERSON] 31 жовтня 2005 року права приватної власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 38,9 кв.м., житлова площа 35,1 кв.м., матеріали стін дерево; підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу, 4712 від 25.10.2005, приватний нотаріус Ізюмського районного нотаріального округу Чистов С.Ю. Приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Мацокіною Н.О. 25.03.2025 зроблено запит до приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Чистова С.О. про надання спадкоємцю дубліката договору купівлі-продажу, 4712 від 25.10.2005. Листом від 26.03.2025 за № 369/01-16 приватний нотаріус Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Чистов С.О. повідомив, що дублікат вказаного договору неможливо надати, оскільки під час окупації міста Ізюм Харківської області військовими Російської Федерації робоче приватного нотаріуса Чистова С.Ю. було пошкоджено та були втрачені документи нотаріальної діяльності, за фактом чого в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження за № 12023221070000485. Заступник начальника РУП - начальник СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області полковник поліції Т.О. Тертишний листом від 30.05.2023 року за № 4667/119-81/02-14-2023 повідомив, що матеріали кримінального провадження передані до слідчого відділу УСБУ у Харківській області для здійснення досудового розслідування. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 квітня 2025 року № 78/02-31 приватний нотаріус Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Мацокіна Н.О. відмовила [PERSON] , яка діє від імені малолітнього сина [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з неможливістю отримання правовстановлюючих документів на будинок. Роз`яснено спадкоємцю про необхідність визнання права власності в судовому порядку у зв`язку з втратою правовстановлюючого документа. Згідно з Технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , виготовленим за замовленням [PERSON] 11 березня 2025 року, інвентаризаційна справа № 1-22, реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності: ТІ01:7269-2957-2744-5394, а також відповідно до Експлікації до схеми розташування будівель та споруд, житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за вказаною адресою складається з житлового будинку - літера «А1», прибудови - літера «а», прибудови - літера «а1», ґанку - літера «а2», літньої кухні - літера «Ж», тамбура літера «ж», сараїв літера «Д, В, Б», вбиральні літера «Е», погребу літера «Г», колодязю «№3», паркану «№1», воріт з хвірткою «№2», колодязю «№4». Площа земельної ділянки під забудовою 172 кв.м., під основною будівлею 63 кв.м., під господарськими допоміжними будівлями і спорудами 109 кв.м., під двором 573 кв.м. Відповідно до Експлікації приміщень будинку садибного типу загальна площа будинку 48,4 кв.м., площа жилих кімнат 26,9 кв.м., житлова 18,4 кв.м., допоміжна 8,5 кв.м., площа літніх неопалювальних приміщень 21,5 кв.м. Згідно з приміткою до техпаспорту загальна площа житлового будинку «А-1» зазначена з урахуванням площ холодних приміщень, житлова площа змінена за рахунок зміни функціонального призначення кімнати № 4, що не є самочинним будівництвом. Частину сарая «Д» переобладнано під літню кухню «Ж» без втручання в несучі конструкції, літню кухню «Б» переобладнано під сарай «Б» без втручання в несучі конструкції, що відповідно до постанови КМУ «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію» від 07.06.2017р. за №406 не є самочинним будівництвом. Відповідно до Висновку про вартість майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] 23.04.2025, ринкова вартість житлового будинку літ. А-1, загальною площею 48,4 кв.м., житловою площею 18,4 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами (дані технічної TI01:7269-2957-2744-5394, характеристики Об`єкту оцінки наведені згідно Технічного паспорту виданого КП АБ ТА БТІ Ізюмського району Харківської області від 11.03.2025) складає 172000,00 грн. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Одним із способів набуття права власності є спадкування. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу (ч. 4 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. (ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України). Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав (постанова Верховного Суду від 20 березня 2025 року у справі № 522/11093/23). Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до ч. 8 ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, що підлягає реєстрації (крім земельної ділянки), може бути видане уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування спадкоємцям першої та другої черги за законом (як у випадку спадкування ними за законом, так і у випадку спадкування ними за заповітом) і за правом представлення на підставі правовстановлюючих документів та довідки зазначеного органу місцевого самоврядування з викладенням характеристики будівлі, на яку видається свідоцтво. Згідно з ч. 1 ст. 68 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Згідно з п. 4.14 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна (п. 4.16 глави 10 Розділу ІІ Порядку № 296/5). Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони, обтяження іпотекою або арешту цього майна (п. 4.18 глави 10 Розділу ІІ Порядку № 296/5). Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України «Про нотаріат», неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Таким чином, обов`язковою підставою для визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є наявність реальних та достатніх перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). За змістом ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію, яка стосується предмету доказування. Недопустимими є докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а також, які підтверджують обставини справи, які за законом мають бути підтверджені іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті обставин цієї справи, суд зазначає наступне. На підставі поданих позивачем та витребуваних за клопотанням позивача доказів судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом щодо 1/2 спадщини [PERSON] . Оскільки [PERSON] є малолітньою особою, тому відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що спадщину прийняв, оскільки обставини, передбачені ч. 2-4 ст. 1273 ЦК України відсутні. Також судом встановлено, що до складу спадщини увійшло нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, а саме житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Законний представник [PERSON] його матір [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений у ч. 1 ст. 1270 ЦК України, а також із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку вказаного будинку та надала наявні у неї документи. При цьому спадкоємець не має можливості надати оригінал або дублікат правовстановлюючого документа на нерухоме майно, оскільки приватний нотаріус Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Чистов С.Ю., який посвідчував договір купівлі-продажу від 25 жовтня 2005 року, повідомив, що в березні 2022 року під час окупації міста Ізюм Харківської області військовими РФ вказане робоче місце приватного нотаріуса було пошкоджено, було викрадено майно приватного нотаріуса та втрачені документи нотаріального діловодства, що зберігались за вищевказаною адресою. У зв`язку з чим приватним нотаріусом у відповідності до ст. 55, 56, 214, 215 Кримінального процесуального кодексу України було подано заяву до Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області про досудове розслідування у формі досудового слідства за вчинення дій, які мають ознаки складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 438 Кримінального кодексу України. Вказана заява була зареєстрована в журналі єдиного обліку Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області 28.03.2023 року за № 2526, а 29.03.2023 року слідчим відділом Ізюмським РУП ГУНП в Харківській області внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження: 12023221070000485 (копія Витягу з ЄРДР додається), за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 438 Кримінального кодексу України (за фактом порушення законів та звичаїв війни). Заступник начальника РУП - начальник СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області полковник поліції Т.О. Тертишний листом від 30.05.2023 року за № 4667/119-81/02-14-2023 повідомив, що матеріали кримінального провадження передані до слідчого відділу УСБУ у Харківській області для здійснення досудового розслідування. Таким чином, [PERSON] позбавлений можливості отримати правовстановлюючий документ - дублікат договору купівлі-продажу та надати його приватному нотаріусу Мацокіній Н.О., що свідчить про неможливість нотаріального оформлення спадкових прав спадкоємця. При цьому, на підставі належних, допустимих та достатніх доказів встановлено і не викликає сумніву, що будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належав [PERSON] та увійшов до складу спадщини, яка відкрилася після його смерті. Такий висновок суду ґрунтується на відомостях Реєстру прав власності на нерухоме майно, відомостях КП «АБ та БТІ Ізюмського району», зазначених у довідці № 216, які не викликають сумніву у їх достовірності та підтверджують належність вказаного нерухомого майна на праві власності спадкодавцю [PERSON] . Згідно з технічною документацією на нерухоме майно, житловий будинок та господарські будівлі не є самочинним будівництвом. Таким чином, оскільки спадкоємець за заповітом [PERSON] , який прийняв спадщину після [PERSON] , у складі якої є нерухоме майно, а саме 1/2 частку житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , проте з об`єктивних та незалежних від нього причин не може оформити спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки у нього відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, а отримати такі документи немає можливості внаслідок збройної агресії РФ проти України, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання таких прав в судовому порядку. Окрім того, при вирішенні спору суд враховує, що норми міжнародного права встановлюють, що згідно зі стандартом, розробленим у практиці Європейського суду з прав людини на підставі висновків у його рішеннях, для встановлення відповідності певного заходу принципу правомірності позбавлення володіння слід проаналізувати три критерії: 1) чи є такий захід правомірним (передбачається національним законодавством); 2) чи має позбавлення власності суспільний (громадський) інтерес; 3) чи є такий захід пропорційним поставленій меті (забезпечує справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини). Якщо хоча б одного із зазначених критеріїв не буде дотримано, то ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до третього критерію, уніфікований підхід ЄСПЛ до оцінки вимог, закріплених у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, ґрунтується також на критерії «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право власності, та інтересами особи, яка так чи інше страждає від такого втручання (рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Трегубенко проти України»). Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №761/42165/17-ц від 28 жовтня 2019 року. З урахуванням викладеного, виходячи з принципу пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, суд дійшов висновку про наявність підстав визнання спадкових прав позивача в судовому порядку, оскільки ним доведено склад спадкового майна, прийняття спадщини у встановленому законом порядку, наявність реальних та достатніх перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З огляду на викладене, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] , яка діє від імені малолітнього сина [PERSON] , до Оскільської територіальної громади в повному обсязі та визнає за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частку житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved