Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

У грудні 2025 року до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява ТОВ «Таліон Плюс» до [PERSON] (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 652535579 від 12.01.2025 у розмірі 43583,25 грн. та судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 12.01.2025 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали Кредитний договір № 652535579 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 14300,00 грн. строком до 11.02.2030, та зобов`язався повернути його в порядку і на умовах, передбачених договором, та сплатити проценти за користування кредитними коштами за ставкою 0,98% від суми кредиту на день, однак належним чином своїх зобов`язань не виконав. Крім того, позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 10.06.2025 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу №МВ-ТП/39, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за Кредитним договором № 652535579 від 12.01.2025 року. В подальшому, у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором протягом більше ніж одного місяця, позивач в односторонньому порядку, користуючись правом, передбаченим п. 9.1.1.7 Кредитного договору та ч. 2 ст. 1051 ЦК України, висунув вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за фактичний час користування кредитом, про що 03.11.2025 надіслав відповідачу повідомлення. Станом на 03.11.2025 заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становила 43583,25 грн., з яких 14298,17 грн. - основна сума кредиту, та 29285,08 грн. - проценти за весь час користування кредитними коштами, з урахуванням сум, раніше сплачених відповідачем. Оскільки відповідач вказану заборгованості не погасив, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Ухвалою від 06.01.2026 року було відкрите провадження у справі, а її розгляд визначений в порядку спрощеного позовного провадження. Учасникам справи був наданий час для подання письмових заяв по суті спору та доказів на їх обґрунтування. До початку розгляду справи по суті від представників сторін надійшли письмові заяви по суті спору та докази на їх обґрунтування. Так, представник відповідача адвокат Скользнєва В.В. у відзиві на позов та додаткових поясненнях від 30.01.2026 заперечувала проти задоволення позовних вимог, пославшись на доводи, суть яких зводилась до такого. По-перше, позивач не надав належних і допустимих доказів фактичного надання відповідачу кредитних коштів. Так, 12.01.2025 року первісним кредитором через партнера ТОВ «ПрофітГід» було видано ніби то відповідачу кошти на картковий рахунок за номером картки [NUMBER] у сумі 14 300 грн. З наданої довідки неможливо встановити кому саме належить банківська картка [NUMBER] . Не вказано РНОКПП та прізвище отримувача кредитних коштів. Сама по собі довідка підтвердження ТОВ «ПрофітГід» не є документом первинного бухгалтерського обліку. Тобто її не можна вважати належним доказом перерахування кредитних коштів відповідачу. Так, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеними кредитними договорами та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». З урахуванням викладеного позивач не довів факту надання коштів позичальнику оскільки не надав відповідних доказів (зокрема виписки за картковими рахунками позичальника). Отже, надані документи не відображають дійсної банківської операції щодо перерахування коштів ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відповідачу [PERSON] оскільки не містять відповідних реквізитів, передбачених для банківських документів. Таким чином, на думку представника відповідача, надані позивачем розрахунки кредитної заборгованості не підтверджені належними доказами, оскільки наявність або відсутність указаної позивачем суми заборгованості має бути підтверджена виключно матеріалами первинної бухгалтерської документації. По-друге, в додатках до позовної заяви позивач надав «Повідомлення про дострокове розірвання договору» № ТП/652535579 від 03.11.2025 року, однак доказів направлення такого документу відповідачу в паперовій та (або) електронній формі позивач не надав. Тобто позивач не дотримався порядку дострокового припинення кредитного договору, передбаченого положеннями частини четвертої статті 16 Закону України "Про споживче кредитування" та п. п. 9.1.1.7 самого Кредитного договору. Тому, на думку представника відповідача, відсутні підстави вважати, до вказаний Кредитний договір є припиненим. По-третє, 10.06.2025 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги за кредитним договором ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу №МВ-ТП/39. Однак долучений до матеріалів справи реєстр боржників не є належним чином оформленим. Реєстр прав вимог до Договору факторингу №МВ-ТП/39 складається з трьох аркушів, який належним чином не оформлений. У даному документі відсутній фрагмент тексту, інформація щодо відступлення права вимоги до відповідача за кредитним договором №652535579 жодним чином не засвідчена підписами та печатками сторін, печатки з підписами сторін договору факторингу містяться на окремому аркуші. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова ВС від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20). Таким чином, на думку представника відповідача, позивачем не доведено факт передачі прав вимоги первісним кредитором щодо боржника [PERSON] . По-четверте, відповідач вважає, що нарахована позивачем сума по відсоткам за кредитним договором в загальному розмірі 29 285,08 грн. не відповідає нормам Закону України «Про захист прав споживачів». Так, відповідно до ст. ст. 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (далі - Закон) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. При цьому, частина 4 статті 18 Закону не містить застереження щодо незастосування зазначених положень пункту 5 частини 3 цієї статті до умови договорів про надання споживчого кредиту. Відповідно до ч. 5 та 7 ст. 18 Закону передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм, дає підстави для висновку про те, що нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим з урахуванням суми тіла кредиту в розмірі 14 300 грн, та того, що відповідно до розрахунку первісного кредитора Відповідач сплатила 08.02.2025 року - 1 488 грн., 09.03.2025 року - 3 060 грн., 07.04.2025 року - 4 039 грн. Загалом сплатила 8 587 грн. Відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не зміг ефективно здійснити свої права бути поінформованим про дійсні умови кредитування ТОВ «Манівео», які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. Договір містить зрозумілий розрахунок лише щодо першого базового періоду. А тому, укладення [PERSON] договору перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором. Також, просимо суд звернути увагу на те, що мати Відповідачки - [PERSON] є інвалідом першої групи, відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №166812. Вона потребує часткового стороннього догляду, який покладений на Відповідачку - [PERSON] , оскільки вони зареєстровані і проживають за однією адресою. Догляд за мамою потребує значних фінансових ресурсів. Вона сама не здатна працювати і отримує лише невелику пенсію за інвалідністю. Тож, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені в 2 рази, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Відтак, посилаючись на положення пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», Директиви 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року, Рішення Конституційного суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013, постанову Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, представник відповідача просила застосувати аналогію закону і враховуючи те, що загальна сума по кредиту в розмірі 43 583, 25 грн. не є співрозмірною сумі кредиту у 14300 грн. за кредитним договором № 652535579, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, - зменшити розмір процентів за вказаним договором до розміру половини отриманих відповідачем кредитних коштів. Представник позивача у відповіді на відзив та запереченнях проти додаткових пояснень, що надійшли 06.02.2026, наполягав на задоволенні позовних вимог, не погоджуючись з доводами представника відповідача, в обґрунтування чого послався на таке. По-перше, при заповненні заявки Відповідач вказала реквізити Платіжної картки, яка випущена для управління відкритого на її власне ім`я рахунком, на який він бажає отримати кредит. Кредитні кошти за цим Договором були перераховані Відповідачу шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку Первісного кредитора, на рахунок Позичальника, використовуючи реквізити Платіжної картки № [NUMBER] , яка належить Відповідачу. Підтвердженням здійснення перерахування кредитних коштів є факт ініціювання Первісним Кредитором платіжної операції, шляхом подання надавачу фінансових платіжних послуг платіжної інструкції, на основі якої кошти перераховуються за реквізитами платіжної картки клієнта № [NUMBER], згідно з умовами Договору та Закону України «Про платіжні послуги» (довідка про ініціювання платіжної операції була додана до матеріалів справи разом з позовною заявою). В свою чергу надавач платіжних послуг ТОВ «Профіт Гід» надали підписане за допомогою КЕП платіжне підтвердження, із змісту якого вбачається, що через платіжний сервіс було успішно проведено транзакцію на зарахування кредитних коштів на загальну суму 14300,00 грн. При цьому сторона Відповідача жодним чином не довела законність, правильність та аргументованість своїх заперечень, не підтвердила їх належними та допустимими доказами, хоча безпосередньо має вільний доступ до інформації щодо руху коштів по своєму картковому рахунку, а формування виписки про рух коштів у застосунку або у відділенні банку, в якому відкритий картковий рахунок, займає лічені хвилини. Навпаки, висловлюючи заперечення з приводу відсутності доказів отримання кредитних коштів, 08.02.2025, 09.03.2025 та 07.04.2025 року здійснює конклюдентні дії щодо продовження строку Дисконтного періоду оплачуючи при цьому нараховані за кожен день користування кредитними коштами відсотків на загальну суму 8587,00 грн, що в свою чергу свідчить про зворотнє - визнання умов Договору, факту отримання кредитних коштів та користування ними. Зарахування вказаних сплат відсотків відображено у розрахунку заборгованості Первісного кредитора, наданим Позивачем до позовної заяви. По-друге, безпосередньо в п. 9.1.2.5. Договору сторони домовились про те що Кредитор зобов`язаний повідомити Позичальника про відступлення права вимоги за Договором протягом 10 (десяти) робочих днів із дати такого відступлення у спосіб, визначений частиною першою статті 25 Закону України «Про споживче кредитування», що забезпечить доведення до відома Позичальника такого факту, в тому числі шляхом відправлення відповідного повідомлення на електронну пошту Позичальника. Усі адресовані Відповідачу повідомлення від Первісного кредитора та Позивача в тому числі повідомлення про зміну кредитора, надсилались останньому на вказану ним у Заяві на отримання кредиту електронну адресу останнього - [INFO]. Направленим на електронну адресу листом ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» № 652535579/10062025/Э від 10.06.2025 року Відповідача було повідомлено про відступлення права вимоги новому кредитору - ТОВ «Таліон Плюс» (примірник повідомлення долучено до позовної заяви). При цьому вся кореспондентська інформація в тому числі відображається в Особистому кабінеті відповідача щодо користування кредитних коштів. 10.06.2025 року на виконання п. 2.1. Договору факторингу № МВ-ТП/39 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було складено та підписано реєстр прав вимоги, за яким передані (відступлені) права вимоги в тому числі і до Відповідача за кредитним Договором. Вказані обставини підтверджуються наявним в матеріалах справи Витягом з реєстру прав вимоги від 10.06.2025 року, відповідно до якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги крім інших і до [PERSON] (кредитний Договір № 652535579 від 12.01.2025 року). З копії Реєстру боржників за кредитними договорами, відповідно до Договору факторингу № МВ-ТП/39 від 10 червня 2025 року, слідує, що ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги, зокрема, до Відповідача за кредитним договором № 652535579 від 12.01.2025 року (для повноти розгляду справи позивач надав повний Реєстр прав вимоги відповідно до Договору факторингу № МВ-ТП/39 від 10.06.2025 року зі скритою персональною інформацією інших боржників в якості додаткових доказів, який підписувався представником Первісного кредитора та Фактором в електронному вигляді про що є відмітка про електронний підпис та електронну печатку). По-третє, відповідач добровільно та з розумінням настання юридичних прав та обов`язків, оформлюючи Договір на сайті Первісного Кредитора, ознайомився з текстом Договору, а тому мав змогу ознайомитися з Правилами та Паспортом споживчого кредиту та інформацією, передбаченою ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». На момент укладення Договору строк Дисконтного періоду користування складав 30 (тридцять) днів від дати отримання Позичальником кредитного Траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. Договору. (п. 3.1 Договору). Відповідно до п. 1.1.5. Договору, Дисконтний період кредитування або Дисконтний період - період користування Кредитом, протягом якого Позичальник має право отримувати нові Транші у межах встановленого Кредитного ліміту, у тому числі у разі часткового погашення Кредиту протягом строку дії Договору. Тобто, це лише період користування кредитними коштами в межах якого позичальник має право отримати додаткові кредитні Транши. Відповідно до п. 11.1 Договору, договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання. Пунктом 7.3 Договору визначено, що кінцева дата повернення (виплати) Кредиту - 11.02.2030. Кредитодавець, а в разі відступлення права вимоги Фактор, яким є позивач ТОВ «Таліон плюс», має право нараховувати проценти за даним договором починаючи з першого дня надання Траншу за Договором та до дня закінчення строку дії цього Договору, виключенням може бути лише застосування Кредитодавцем або Фактором п. 9.1.1.7. Договору щодо дострокового припинення договору у разі затримання Позичальником сплати процентів за користування Кредитом щонайменше на один місяць. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідач не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та повернення їх, тому Позивачем відповідно до повідомлення про дострокове розірвання договору № ТП/652535579 від 03.11.2025 року та подальшого зупинення з вказаної дати нарахування відсотків, що відображено у доданих до позову розрахунках заборгованості. При цьому під час підписання Договору, сторони погодили, що подальша взаємодія між ними буде відбуватись в електронному вигляді через Особистий кабінет та/або на електронну пошту та/або у вигляді sms-повідомлень на номер телефону, вказаний у Заявці та/або в месенджері. Долучені до позовної заяви розрахунки заборгованості, повністю узгоджується з законодавчими нормами та умовами Договору кредитної лінії № 652535579 від 12.01.2025 року, який був укладеним з дотримання умов Законів України «Про споживче кредитування», «Про електронну комерцію», «Про електронні документи та електронний документообіг», а також ЦК України. По-четверте, на думку представника позивача, відсутні підстави вважати несправедливими умови Кредитного договору щодо розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитом, оскільки Відповідач перед підписанням кредитного Договору ознайомилась з його умовами та Правилами, підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних умов кредитування. Згідно п. 14.8 Договору Позичальник засвідчує, що умови цього Договору є розумними, справедливими, добросовісними та не містять дисбалансу прав та обов`язків Кредитодавця та Позичальника. Згідно п. 14.9 Договору Сторони засвідчують, що укладення цього Договору відповідає вільному волевиявленню Сторін, жодна із Сторін не знаходиться під впливом тяжких обставин, не помиляється стосовно обставин, що мають суттєве значення (природа Договору, права та обов`язки Сторін, інші умови Договору), та умови Договору є взаємовигідними для кожної із Сторін. У разі істотної зміни обставин, якими Сторони керувалися при укладенні Договору, Договір може бути змінений або розірваний тільки за згодою Сторін. Відповідно до п. 4.10. Договору отримав від Кредитодавця до укладення цього Договору інформацію, вимоги надання якої передбачені законодавством України, в тому числі інформацію передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка необхідна для отримання споживчого кредиту, включаючи інформацію, що наведена в Паспорті споживчого кредиту та Правилах. Інформація надана Кредитодавцем з дотриманням вимог законодавства України та забезпечує правильне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Тобто, уклавши договір, позичальник підтвердила, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та правил, які є невід`ємною частиною до нього. Відповідач мала змогу та необмежений час для ознайомлення з умовами договору ще до його оформлення, отримав екземпляр договору на власну електронну пошту, а також мала вільний доступ до умов договору на сайті фінансової установи. Отже, Відповідачем було вчинено певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредиту від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», тобто Відповідач визначила необхідний обсяг часу для ознайомлення з умовами Договору, після чого проявила намір вступити з Первісним кредитором в договірні відносини на умовах визначених Правилами. Крім того, Відповідач з 2022 року є клієнтом ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та за цей час закрила три кредитних договори (довідки про закриття кредитних договорів долучались до Відповіді на відзив), що свідчить про визнання останньою умов Договору, запропонованих Первісним кредитором. Отже, доводи сторони Відповідача про те, що Відповідач є «слабкою стороною договору», не можуть бути визнані судом обґрунтованими та не мають правового значення для вирішення спору. В судове засідання представник позивача не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача, адвокат Скользнєва В.В., в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, пославшись на доводи, викладені у раніше поданих письмових заявах по суті спору. Разом з цим представник відповідача зазначила, що сторона відповідача не заперечує самого факту укладення Кредитного договору і фактичного отримання кредитних коштів, оскільки беззаперечним є факт часткової сплати відповідачем процентів за користування ними. В іншій частині представник відповідача просила взяти до уваги раніше викладені доводи в обґрунтування заперечень проти позову. У зв`язку з цим суд вважав за недоцільне витребувати за клопотанням позивача від АТ «Універсалбанк» доказів щодо зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача, оскільки сторона відповідача цей факт визнала. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи сторін і відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до такого. Судом встановлено, що 12.01.2025 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали Кредитний договір № 652535579, що сторонами не оспорювалось. Відповідно до умов Кредитного договору, укладеного між сторонами, Кредитодавець надав Позичальникові грошові кошти у формі кредитної лінії на умовах строковості, зворотності та платності (п. 2.1, 2.3, 4.1 Договору). Позичальник, у свою чергу, зобов`язався повернути отриману суму кредиту та сплатити на користь Кредитодавця проценти за користування кредитом і комісію за його надання у порядку, передбаченому договором та Правилами надання коштів у кредит (п.8.1 Договору). Нарахування процентів та інших платежів за користування кредитом здійснювалося з дати фактичного надання першого траншу до дня повного погашення заборгованості або до моменту припинення дії договору з будь-яких підстав (п. 7.1. п.7.3, 8.2., 9.2.1.2. Договору). Проценти нараховувалися на фактичний залишок заборгованості Позичальника за кожний день користування кредитом, відповідно до встановленої договором процентної ставки. Процентна ставка визначена Договором як фіксована та застосовується з розрахунку 365 днів у році, незалежно від високосності року (п. 8.10. Договору). Розділом 8 Договору передбачений розмір процентів та вартість послуг за користування кредитними коштами (п.8.1-8.15): п. 8.1. - за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом та Комісію за надання кредиту у розмірі та порядку, що встановлені цим Договором. Інших витрат Позичальника Договором не передбачено; п. 8.2. - проценти за користування Кредитом є платою за користування Позичальником наданою йому сумою грошових коштів, належних Кредитодавцю. Процентна ставка за користування Кредитом є Базовою процентною ставкою. Процентна ставка за Договором є фіксованою і не підлягає зміні Кредитодавцем в односторонньому порядку в сторону погіршення для Позичальника. Разом з тим, Кредитодавець має право в односторонньому порядку зменшити загальну вартість Кредиту для Позичальника, що не є зміною істотних умов цього Договору; п. 7. кінцева дата повернення кредиту - 11.02.2030; п. 8.3. Базова процентна ставка складає 0,98 відсотків в день від суми залишку Кредиту, яка знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним, що становить 357,70 (триста п`ятдесят сім цілих сім десятих) відсотків річних; п.8.5 Комісія за надання Кредиту не є платою за додаткові та/або супутні послуги Кредитодавця. Комісія за надання кредиту Позичальнику є іншою складовою плати за послуги, що надаються Кредитодавцем за цим Договором. Комісія за надання кредиту нараховується одноразово при видачі Кредиту в дату видачі першого Траншу за цим Договором. У випадку видачі наступних крім першого Траншів за цим Договором Комісія за надання додаткових грошових коштів у Кредит нараховується у день видачі кожного Траншу; п. 3.1 - на момент укладення цього Договору Позичальнику надається Дисконтний період кредитування, протягом якого Позичальник може отримати черговий транш. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. Договору. У разі якщо Позичальник вчинить описані в п. 3.2. Договору дії щодо продовження Дисконтного періоду (ініціює Пролонгацію) один або декілька разів або здійснить Поновлення Дисконтного періоду, на період після 07.05.2025 р. Кредитодавець надає позичальнику знижку в розмірі 18,37 (вісімнадцять цілих тридцять сім сотих) % від розміру Базової процентної ставки, відповідно до чого розрахунок витрат за Кредитом може здійснюватися за Індивідуальною процентною ставкою 0,80 відсотків в день від суми Кредиту за кожний день користування ним, що становить 292,00 (триста п`ятдесят сім цілих сім десятих) відсотків річних. Кредитодавець має право зменшити розмір Індивідуальної процентної ставки у наступних періодах Пролонгації, зокрема у разі отримання Позичальником від Кредитодавця та введення в Особистому кабінеті спеціального набору символів (промокоду), які дають право на отримання додаткової знижки на Індивідуальну процентну ставку. Зменшення розміру Індивідуальної процентної ставки, у разі використання Позичальником промокоду, відбувається починаючи з дати використання промокоду і до дати закінчення дії знижки, що надається згідно з умовами промокоду. Використання промокоду з метою зменшення розміру Індивідуальної процентної ставки відбувається виключно після здійснення Позичальником всіх необхідних для Пролонгації оплат; про порядок надання додаткових знижок і про їх розмір Позичальник інформується в Особистому кабінеті. Сторони погодили, що у разі користування Кредитом після 6 (шести) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду жодних знижок на проценту ставку не надається. Перерахунок зобов`язань Позичальника по оплаті процентів під базову проценту ставку, при користуванні Кредитом або несплаті нарахованої Комісії за надання Кредиту після спливу 6 (шести) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду може здійснюватися, на вибір Кредитодавця, за весь строк Дисконтного періоду або лише за останні 30 (тридцять) календарних днів дії Дисконтного періоду. Застосування знижок передбачених цим Договором є правом, а не обов`язком Кредитодавця, за винятком повного дострокового погашення Кредиту та сплати нарахованої Комісії за надання Кредиту Позичальником протягом 6 (шести) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду кредитування; На момент укладення Договору строк Дисконтного періоду користування складав 30 (тридцять) днів від дати отримання Позичальником кредитного Траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. Договору. (п. 3.1 Договору). Відповідно до п. 1.1.5. Договору, Дисконтний період кредитування або Дисконтний період - період користування Кредитом, протягом якого Позичальник має право отримувати нові Транші у межах встановленого Кредитного ліміту, у тому числі у разі часткового погашення Кредиту протягом строку дії Договору. Тобто, це лише період користування кредитними коштами в межах якого позичальник має право отримати додаткові кредитні Транши. Строк дії договору передбачений розділом 11 Договору, відповідно до п. 11.1. Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років або до його дострокового розірвання/припинення його дії, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У п. 7.3. Договору визначена кінцева дата повернення (виплати) Кредиту. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання. Відповідно до п. 11.2. Позичальник має право користуватися Кредитом від дати фактичного отримання суми Кредиту за кожним Траншем та до закінчення строку дії Договору чи його дострокового розірвання. Відповідно до Розділу 9 Договору у разі затримання Позичальником сплати процентів за користування Кредитом, частини кредиту або комісії за надання кредиту щонайменше на один місяць Кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення Позичальника про дострокове припинення/розірвання Договору. В тому числі Кредитодаведь має право направляти інформаційні повідомлення, щодо виконання цього Договору (в тому числі під час взаємодії при врегулюванні простроченої заборгованості) Позичальнику в електронному вигляді через Особистий кабінет та/або на електронну пошту та/або у вигляді sms-повідомлень на номер телефону, вказаний у Заявці та/або в месенджері. Також судом встановлено, що при заповненні заявки Відповідач вказала реквізити Платіжної картки, яка випущена для управління відкритого на її власне ім`я рахунком, на який він бажає отримати кредит. Кредитні кошти за цим Договором були перераховані Відповідачу шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку Первісного кредитора, на рахунок Позичальника, використовуючи реквізити Платіжної картки № [NUMBER] , яка належить Відповідачу. Суд виходить з того, що підтвердженням здійснення перерахування кредитних коштів є факт ініціювання Первісним Кредитором платіжної операції, шляхом подання надавачу фінансових платіжних послуг платіжної інструкції, на основі якої кошти перераховуються за реквізитами платіжної картки клієнта № [NUMBER], згідно з умовами Договору та Закону України «Про платіжні послуги», що підтверджується довідкою про ініціювання платіжної операції, копія якої надана позивачем. В свою чергу, надавач платіжних послуг ТОВ «Профіт Гід» надали підписане за допомогою КЕП платіжне підтвердження, із змісту якого вбачається, що через платіжний сервіс було успішно проведено транзакцію на зарахування кредитних коштів на загальну суму 14300,00 грн, копія чого також наявна в матеріалах справи. Крім того, сторона відповідача врешті-решт визнала самий факт отримання кредитних коштів. В подальшому, 08.02.2025, 09.03.2025 та 07.04.2025 року відповідач сплатила нараховані за кожен день користування кредитними коштами відсотків на загальну суму 8587,00 грн., що підтверджується матеріалами справи і відповідачем не оспорюється. Станом на 10.06.2025 розмір заборгованості відповідача за Кредитним договором становив 14300,00 грн. за тілом кредиту та 16837,85 грн. за процентами, що підтверджується доданим до позову розрахунком. 10.06.2025 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) укладено договір факторингу № МВ-ТП/39, за яким Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги за переліком в Реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором (копія вказаного Договору долучена до позовної заяви). Пунктом 2.1. даного Договору передбачено, що згідно умов Договору Клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених Договором. Відповідно до п. 4.2 Договору факторингу № МВ-ТП/39 від 10.06.2025 року наявне Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання Реєстру прав вимоги. В той же час, п. 1.5. Договору факторингу встановлено, що реєстр прав вимоги - це перелік прав вимоги до боржників, що відступається за договором. Форма вказаного реєстру наведена в Додатку №1 до договору. 10.06.2025 року на виконання п. 2.1. Договору факторингу № МВ-ТП/39 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було складено та підписано реєстр прав вимоги, за яким передані (відступлені) права вимоги в тому числі і до Відповідача за кредитним Договором. Вказані обставини підтверджуються наявним в матеріалах справи Витягом з реєстру прав вимоги від 10.06.2025 року, відповідно до якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги крім інших і до [PERSON] (кредитний Договір № 652535579 від 12.01.2025 року). З копії Реєстру боржників за кредитними договорами, відповідно до Договору факторингу № МВ-ТП/39 від 10 червня 2025 року, слідує, що ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги, зокрема, до Відповідача за кредитним договором № 652535579 від 12.01.2025 року (повний Реєстр прав вимоги відповідно до Договору факторингу № МВ-ТП/39 від 10.06.2025 року зі скритою персональною інформацією інших боржників додано позивачем до відповіді на відзив). Відповідно до ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - ЗУ «Про електронну комерцію»), електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. В ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання виключно електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Отже, договір факторингу є підставою для заміни сторони кредитора у грошовому зобов`язанні. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідач після закінчення строку Дисконтного періоду свої зобов`язання відповідно до умов Договору не виконала, не вчинила конклюдентних дій щодо продовження строку Дисконтного періоду, строк кредитування продовжувався, а тому нарахування відсотків відбувалося в межах строку користування кредитом (до 02.11.2025 року включно), а тому суд погоджується з доводами позивача щодо того, що він право нараховувати проценти за даним Договором починаючи з першого дня надання траншу та до дня закінчення строку дії цього Договору, тобто до дня дострокового розірвання Договору (03.11.2025 року) під розрахунок по Базовій ставці - 0,98 відсотків в день від суми залишку Кредиту, яка знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним, що становить 357,70 (триста п`ятдесят сім цілих сім десятих) відсотків річних (п. 8.3 Договору). Також суд бере до уваги, що сторона відповідача не оспорювала правильність нарахування процентів за користування кредитом. Крім того, судом встановлено, що, оскільки відповідач зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконувала, відповідно до п. 9.1.1.7. Договору позивачем було достроково розірвано Договір шляхом направлення відповідачу відповідного повідомлення, копія якого додана до матеріалів справи. У зв`язку з цим з 03.11.2025 припинилося право позивача щодо нарахування процентів за користування кредитом, передбачених Договором, а розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, становить 43583,25 грн., з яких 14298,17 грн. - основна сума кредиту, та 29285,08 грн. - проценти за весь час користування кредитними коштами, з урахуванням сум, раніше сплачених відповідачем. Таким чином, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість позовних вимог. Доводи сторони відповідача суд відхиляє з огляду на таке. Щодо відсутності доказів направлення позивачем відповідачу повідомлення про дострокове розірвання кредитного договору суд зауважує, що відповідач не надала доказів того, що на електронну пошту, зазначену в договорі, та (або) до її особистого кабінету в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, таке повідомлення не надходило. На переконання суду, стверджуючи про направлення такого повідомлення відповідачу, позивач, незважаючи на ненадання безпосередніх доказів такого направлення, діяв і діє сумлінно і доброчесно, оскільки таке дострокове припинення Кредитного договору спрямоване як на захист прав і законних інтересів позивача, так і на захист прав і законних інтересів відповідача, оскільки в такому випадку період кредитування не триватиме до 11.02.2030 року, а обмежується датою повідомлення позивача про розірвання договору. Відтак, у відповідача припиняється обов`язок сплачувати проценти за період після такого одностороннього припинення кредитного договору. Крім того, самим поданням позову про стягнення такої заборгованості позивач підтвердив і довів свою дійсну волю, спрямовану на обмеження періоду кредитування датою одностороннього розірвання договору. Щодо недоведеності набуття позивачем права вимоги за Кредитним договором суд виходить з того, що позивач до відповіді на відзив надав повний текст реєстру боржників, що є додатком до Договору факторингу №МВ-ТП/39 від 10.06.2025, в якому наявні відомості про Кредитний договір № 652535579 від 12.01.2025. Пунктом 2.1 Договору факторингу №МВ-ТП/39 від 10.06.2025передбачено, що згідно умов Договору Клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених Договором. Відповідно до п. 4.2 Договору факторингу № МВ-ТП/39 від 10.06.2025 року наявне Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання Реєстру прав вимоги. В той же час, п. 1.5. Договору факторингу встановлено, що реєстр прав вимоги - це перелік прав вимоги до боржників, що відступається за договором. Форма вказаного реєстру наведена в Додатку №1 до договору. При цьому оплата фінансування проводилася Фактором із застосуванням консолідованого підходу до розрахунків за весь реєстр прав вимог одночасно. Таким чином, надана позивачем платіжна інструкція відображає оплату фінансування за весь реєстр прав вимог згідно Договору факторингу. Щодо клопотання про зменшення розміру процентів, що підлягають стягненню з відповідача суд зауважує, що законодавство і судова практика, на які сторона відповідача посилається в цьому контексті, стосуються покладання на споживачів надмірної відповідальності, неустойки чи інших надмірних наслідків порушення зобов`язань за договором. Однак проценти, передбачені Кредитним договором, - це не форма відповідальності боржника за невиконання зобов`язання, а плата за користування чужим майном - грошовими коштами, тобто правова природа процентів істотно відрізняється від сплати неустойки чи інших форм цивільно-правової відповідальності, що унеможливлює застосування за аналогією тих положень законодавства, на які посилається сторона відповідача. Крім того, стверджуючи про несправедливу підприємницьку практику у діяльності первісного кредитора та позивача, і несправедливі умови Кредитного договору в частині нібито надміру великої процентної ставки, відповідач не стала звертатись до суду з позовом про визнання з цим підстав недійсними відповідних пунктів Кредитного договору. Також суд бере до уваги надані позивачем докази на підтвердження того, що спірний Кредитний договір був не першим, що укладала відповідач з первісним кредитором, що вказує на те, що відповідач була обізнана з підприємницькою практикою первісного кредитора, знала і усвідомлювала основні умови кредитування, і не могла не усвідомлювати ризики, що виникають у зв`язку з укладанням такого роду договорів. Не може суд взяти до уваги і посилання відповідача на те, що вона доглядає за матір`ю з другою групою інвалідності, оскільки ані за законом, ані за договором така обставина не передбачена як підстава для звільнення від цивільного обов`язку. Згідно ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Таким чином, виходячи із закріпленої у ст. 614 ЦК України презумпції вини боржника у зобов`язанні, яка відповідачем не спростована, суд вважає позовом таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. При цьому суд наголошує, що відповідач не позбавлена права звернутись до суду із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду в порядку, визначеному ЦПК України. У позовній заяві позивач просив також стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу в матеріалах справи наявні такі докази: копія Договору № 5 про надання правової допомоги від 02.12.2024, укладеного між ТОВ «Таліон плюс» та Адвокатським об`єднанням «Ліга юридичних технологій та інновацій»; копія додаткової угоди № 2301 від 16.12.2025 до Договору про надання правничої допомоги № 5 від 02.12.2024, укладена між ТОВ «Таліон плюс» та Адвокатським об`єднанням «Ліга юридичних технологій та інновацій»; акт приймання-передачі наданих послуг від 16.12.2025, в якому зазначено надання правових послуг на суму 5000,00 грн; копія платіжної інструкції № 149 від 16.12.2025 про оплату позивачем наданих послуг. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу з підстав неспівмірності не подавалось. Вивчивши надані ТОВ «Таліон Плюс» докази понесених витрат на правничу допомогу, суд доходить висновку, що вони у повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи, є співмірними із заявленими позовними вимогами, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу розміром 5000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені у розмірі 2422,20 грн. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 6, 626-629, 610, 611, 612, 617, 625, 634, 638-642, 1048, 1049, 1050, 1054 - 1056-1 ЦК України,

Outcome: approved