Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» (ТОВ «Новий Колектор») звернулось до суду з позовом, у якому просить ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 22.01.2020 між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 22.01.2020-100005366. Згідно п. 1.1. Договору за цим Договором Кредитор зобов`язується надати кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. 28.03.2025 між ТзОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «Новий Колектор» укладено Договір факторингу № СЦ-28.03.2025. Згідно вище вказаного Договору ТОВ «Новий Колектор» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Споживчий Центр», включно і до [PERSON] за кредитним договором № 22.01.2020-100005366 від 22.01.2020. Станом на 19.11.2025 у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 8000 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та судові витрати. Ухвалою суду від 24.12.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, письмово клопотав про розгляд справи у його відсутності в разі його неявки, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Враховуючи зазначені обставини суд, відповідно до ст. 128, ч. 1 ст. 223, ст.ст. 279, 280 ЦПК України, ухвалив здійснити заочний розгляд справи. У судовому засіданні 05.02.2026 судом оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення і у зв`язку зі складністю справи його ухвалення та проголошення відкладено, проголошення судового рішення призначено на 11 год. 30 хв. 13.02.2026. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 22.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 22.01.2020-100005366. Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 8000 грн, що підтверджується чеком про електронний перерахунок коштів на рахунок позичальника від 22.01.2020. Строк користування Кредитом 14 календарних днів з дати отримання. Проценти 2240 грн, що становить 28% в процентному значенні (фіксована незмінювана процентна ставка). Графік платежів за умовою: сума Кредиту 8000 грн та Проценти 2240 грн сплачуються до 04.02.2020 включно. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. В свою чергу позичальник свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 19.11.2025 утворилась заборгованість у розмірі 8000 грн. 28.03.2025 року між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «Новий Колектор» укладено Договір факторингу № СЦ-28.03.2025. Згідно вищевказаного Договору ТОВ «Новий Колектор» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Споживчий Центр», включно і до [PERSON] за кредитним договором № 22.01.2020-100005366 від 22.01.2020. За приписами статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як визначено ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Так, згідно із ч. 3 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 2 ст. 648 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а обов`язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою статті 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з частини другої статті 1078 ЦК України майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Як вбачається з матеріалів справи, 28.03.2025 між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «Новий Колектор» укладено Договір факторингу № СЦ-28.03.2025. Згідно вищевказаного Договору ТОВ «Новий Колектор» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТзОВ «Споживчий Центр», включно і до [PERSON] за кредитним договором № 22.01.2020-100005366 від 22.01.2020. Крім, того в матеріалах справи наявний витяг з реєстру боржників, згідно якого заборгованість відповідача перед позивачем в загальній сумі становить становить 8000 грн. Отже, суд вважає, що позивачем доведено, що відповідач не виконав умови кредитного договору № 22.01.2020-100005366 від 22.01.2020 та право вимоги за цим договором перейшло до позивача, отже позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до вимог частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову. У частині першій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 грн, сплачений за ставкою 0,8 за подання позову за допомогою підсистеми «Електронний суд».

Outcome: approved