Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений з [PERSON] , який зареєстрований 24.02.2001 у Прилбичівській сільській раді Яворівського району Львівської області, актовий запис №6. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що у шлюбі народилось двоє дітей, які на даний час є повнолітніми. Підставою подання заяви про розірвання шлюбу слугувало те, що фактично шлюбні відносини між ними припинені, а збереження шлюбу неможливо. На даний час відповідач проживає за кордоном, сім`єю не цікавиться, матеріально не забезпечує. Подальше перебування у шлюбі стало простою формальністю, а тому просить розірвати шлюб. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 03.11.2025 відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 10.12.2025 у зв`язку із неявкою відповідача, розгляд справи відкладено. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак до позову долучила заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судові засідання, призначені на 10.12.2025 та 18.02.2026 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про виклик в судове засідання та оголошенням про виклик особи в судове засідання, розміщеним на офіційному сайті суду. Відзиву на позовну заяву не подав. Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Так як відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання не з`явився повторно в судове засідання без повідомлення причин, то в розумінні ч.3 ст.131 ЦПК України це вважається неявкою без поважних причин, крім того не подав відзиву, від нього не надходило на адресу суду жодних клопотань, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. З матеріалів справи вбачаються права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає за можливе справу слухати у відсутності відповідача, який належним чином був повідомленим про час та місце розгляду справи та згідно ч.6 ст.128, ст.280 ЦПК України, постановити заочне рішення. З врахуванням вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч.1 ст.112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 24 лютого 2001 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований у Прилбичівській сільській раді Яворівського району Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис №6. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 24 лютого 2001 року. В шлюбі у сторін неповнолітніх дітей не має. Судом також встановлено, що спільне життя позивача з відповідачем не склалось через відсутність спільних інтересів, наявність різних поглядів на життя, відсутність взаєморозуміння, любові та поваги між ними, внаслідок чого шлюбні відносини між ними фактично припинилися. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007р., проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З огляду на викладене, оскільки, як зазначає позивач, сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим, суперечить інтересам сторін, тому позов необхідно задовольнити. Відповідно до ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1211,20 грн. підлягає до стягнення з відповідача [PERSON] .

Outcome: approved