Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

у жовтні 2025 року до суду надійшла позовна заява ПрАТ "СК "АРКС" до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 11 грудня 2024 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля "Land Rover" д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , та автомобілів "Hyundai" д.н.з. [NUMBER] та "Volvo" д.н.з. [NUMBER] . Постановою суду [PERSON] було визнано винною у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Land Rover" д.н.з. [NUMBER] було застрахована, відтак ПрАТ "СК "АРКС" здійснило виплату страхового відшкодування на суму 108 700,86 грн, та наразі просить суд стягнути зазначену суму відшкодування із [PERSON] , як із винуватця ДТП. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 753/21920/25 між суддями від 14 жовтня 2025 року матеріали позову передано в провадження судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 22 жовтня 2025 року. Відповідно до відомостей, які містяться у Єдиному державному демографічному реєстрі, [PERSON] у період з 10 травня 2011 року по 24 червня 2024 року значилася зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . Наразі у реєстрі відсутня інформація щодо актуального місця реєстрації [PERSON] . Ухвалою суду від 28 жовтня 2025 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. 03 листопада 2025 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 4 листопада 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання 2 грудня 2025 року. 2 грудня 2025 року від представника відповідача до суду надійшла заява про відкладення судового засідання та надання можливості ознайомитись із матеріалами справи. Судове засідання 2 грудня 2025 року за клопотанням представника відповідача було відкладено на 15 січня 2026 року. 15 січня 2026 року судове засідання у справі не відбулось, через тривалу відсутність електропостачання до приміщення суду, про що свідчить відповідна довідка секретаря судового засідання. Наступне судове засідання у справі було призначено на 5 лютого 2026 року. У судове засідання 5 лютого 2026 року з`явився представник відповідача. Представник позивача до суду не з`явився, при подання позову до суду просив позов розглядати за відсутності представника позивача. Заслухавши думку представника відповідача, враховуючи наявну заяву представника позивача, суд ухвалив проводити судове засідання у відсутність представника позивача. 5 лютого 2026 року представником відповідача суду через канцелярію суду було подано відзив на позовну заяву. Враховуючи, що до вказаного відзиву не було долучено жодних доказів, а також доказів надсилання його позивачу у справі, суд долучив до матеріалів справи вказаний відзив виключно як письмові пояснення представника відповідача. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти заявлених вимог, вказав, що розмір шкоди, завданої транспортному засобу потерпілого не визначався, а страховий платіж було здійснено на підставі рахунку СТО, матеріали справи не містять відомості про те, чи ремонтувався пошкоджений автомобіль чи ні, акт погляду транспортного засобу складено неуповноваженою особою та він не містить детального опису робіт, які необхідно зробити, відповідач для огляду транспортного засобу не викликалась. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до позовної заяви докази, заслухавши пояснення представника відповідача, доходить наступного висновку. 11 грудня 2024 року водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Land Rover» д.н.з. [NUMBER] , скоїла зіткнення з транспортним засобом «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] та з трансопрним засобом « Volvo» д.н.з. [NUMBER] . Постановою Дарницького районного суду м. Києва № 753/25284/24 від 9 січня 2025 року [PERSON] було притягнуто до відповідальності за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 Кодексу України про адміністративне правопорушення. У відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Land Rover», д.н.з. [NUMBER] була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 218747016. 3 січня 2025 року страхова компанія потерпілої [PERSON] (водій пошкодженого транспортного засобу «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] ) звернулась до позивача, як до особи у якої була застрахована цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП, із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 108700,86 грн. До вказаної заяви, зокрема було долучено акт огляду транспортного засобу та рахунок на оплату від 16 грудня 2024 року № НК1744 ТОВ «Богдан Авто», згідно якого вартість ремонтних робіт пошкодженого транспортного засобу «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] становить 108700,86 грн. Також було долучено розрахунок суми страхового відшкодування на підставі вказаного рахунку та сума страхового відшкодування визначена у розмірі 108700,86 грн. На підставі страхового акту від 29 грудня 2025 року № 240001213485 страхова компанія потерпілої особи виплатила страхове відшкодування у розмірі 108700,86 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 30 грудня 2025 року № ЗР148716. Згідно платіжного доручення від 11 лютого 2025 року № 1116361 позивач перерахував на користь страхової компанії потерпілої особи страхове відшкодування у розмірі 108700,86 грн. Відповідно до положень статті 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами частини другої статті 1187, частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, при цьому шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до положень статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних виплат переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Водночас правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За приписами п. 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до положень статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Згідно із підпунктами «а», «в» пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Як вбачається з постанови Дарницького районного суду м. Києва від 9 січня 2025 року [PERSON] було притягнуто до відповідальності за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 (залишення місця дорожньо-транспортної пригоди). Отже, враховуючи встановлення судом обставин, передбачених статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які надають право страховику звернутись до страхувальника із регресною вимогою, та зважаючи на те, що ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» відшкодувало завдану відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду в розмірі 108700,86 грн, у нього виникло право регресної вимоги до [PERSON] - особи, протиправними діями якої завдано шкоди власнику пошкодженого в ДТП транспортного засобу. Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо невірного визначення вартості ремонтних робіт пошкодженого транспортного засобу та інші, зазначені у судовому засіданні доводи, оскільки суд наголошує, що позивач звернувся до відповідача саме із регресною вимогою та через те, що відповідач, будучи причетною до ДТП, залишила місце ДТП, вказана сума страхового відшкодування була повністю сплачена позивачем страховій компанії потерпілої особи. Будь-яких належних, достатніх доказів на спростовування доводів позивача представником відповідача суду, крім слів, надано не було. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а позовна заява щодо стягнення з відповідача в порядку регресу суми коштів у розмірі 108700,86 грн підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у порядку статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved