Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

08.09.2025 представник позивача, за довіреністю у справі - [PERSON] , звернулася до суду з даним позовом, шляхом направлення у системі «Електронний суд», що зареєстрований судом 09.09.2025, обґрунтовуючи тим, що 26.08.2023 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] за допомогою Веб-сайту (https://creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1261-8257, який разом із Правилами відкриття кредитної лінії, паспортом споживчого кредиту, таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором (Графік платежів) складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений та у відповідності до норм ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію». На виконання вимог ст. 12 3У «Про електронну комерцію» позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор A3748, для підписання кредитного договору №1261-8257 від 26.08.2023. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит у розмірі 15000,00 грн для задоволення особистих потреб, на строк - 300 днів, базовий період 14 днів, зі сплатою відсотків за зниженою відсотковою ставкою 2,5% в день, стандартною відсотковою ставкою 3,0 % за кожен день користування кредитом. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов договору, а позичальник порушив взяті на себе зобов`язання, умови кредитного договору і станом на 25.08.2025 має заборгованість в розмірі 140650,00 грн, яка складається із: 15000,00 грн - простроченої заборгованості за кредитом, 125650,00 грн - простроченої заборгованості за нарахованими процентами. Разом з тим, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 72900,00 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 67750,00 грн, а саме: прострочена заборгованість за кредитом 15000,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 52750,00 грн. Враховуючи вищезазначене, просив суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №1261-8257 від 26.08.2023 у розмірі 67750,00 грн та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. 29.09.2025 судом постановлено ухвалу, якою прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 05.11.2025-11:30. 05.11.2025 судом постановлено ухвалу, якою у задоволенні клопотання відповідача, про зупинення провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до [PERSON] , про стягнення заборгованості, відмовлено. 05.11.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення судового засідання на 02.12.2025 16:00, у зв`язку із першою неявкою відповідача у судове засідання. 02.12.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення судового засідання на 20.01.2026 14:00, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України. 15.01.2025 відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що він частково не визнає позовні вимоги. Так, 26.08.2023 року між ТОВ «Укр кредит фінанс» та ним було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1261-8257, відповідно до умов кредитного договору йому був наданий кредит на наступних умовах: сума кредиту 15000 грн, строк кредитування 300 днів, базовий період -14 днів, знижена процентна ставка - 2,5 % в день, стандартна процентна ставка - 3% в день. 08.09.2023 він сплатив 5250,00 грн, 02.10.2023 2000,00 грн, які навіть не відображені в розрахунку заборгованості. Сплачена сума -7500,00 грн складала 50 % кредиту, але не покривала ні тіло, ні нараховані проценти. Тільки тоді він зрозумів, що попав в кредитну пастку, сам себе загнав у кредитне коло, з якого не зміг вибратись. Він, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не зміг ефективно здійснити свої права бути поінформованим про дійсні умови кредитування ТОВ«УКР КРЕДИТФІНАНС», які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. Тому, договір з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» перетворився для нього на непомірний тягар споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором. У зв`язку з тим, що між сторонами укладено споживчий договір, тому під час вирішення цього спору суд має, серед іншого, враховувати вимоги Законів України «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування». Він вважає, що встановлений сторонами договору розмір відсотків за несвоєчасно виконане зобов`язання за кожен день прострочення у розмірі 2,5 - 3 % є несправедливим у розумінні положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечить обмеженням, встановленим ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», порушує принципи розумності та добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків, яка перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України та становить більше ніж 15 % простроченого платежу. На його думку, загальна сума кредиту мала б становити 19500,00 грн, з яких 15000,00 грн - сума кредиту, 4500,00 грн - сума відсотків, яка не перевищує 15 % від суми простроченого платежу. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є недопустимим доказом, оскільки не належить до первинних бухгалтерських документів у розумінні вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Він заперечує проти розміру заборгованості, який визначило ТОВ «УКРКРЕДИТ ФІНАНС» у позовній заяві та підтверджений лише випискою, сформованою на свій розсуд. Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Також, нараховуючи відсотки позивачем не враховано Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5Розділу І Закону № 3498- ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5Розділу І Закону № 3498-ІХ). Враховуючи зміни у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: - з 24 грудня 2023року денна ставка має бути не більше 2,5%, - з 22 квітня 2024 року - денна ставка не більше 1,5%, - з 20 серпня 2024року - денна ставка не більше 1%. Відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Тобто, нарахування денної процентної ставки в більшому розмірі ніж визначено в перехідних положеннях є неправомірним. Він вважає, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 67750,00 грн не є співрозмірною сумі кредиту у розмірі 15000,00 грн за договором, в декілька разів перевищують суму кредиту і таким чином суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. У теперішній час він проходить військову службу у 3 механізованому батальйоні військової частини [NUMBER] , потребує другої платної операції на коліні, має хворих батьків: батька з інвалідністю першої групи та мати після інсульту та важкими хворобами зору. Тому, просив зменшити розмір процентів за прострочення грошового зобов`язання, з урахування 15% облікової ставки НБУ за 2 роки, виходячи із розрахунку:15000:100х15 х 2 =4500,00 грн - проценти,15000,00 грн - тіло кредиту,19500,00 грн загальна сума заборгованості, яку він визнає та відмовити частково у стягненні процентів. 20.01.2026 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення судового засідання на 17.02.2026 14:30, для реалізації права на подання заяв щодо спору. 17.02.2026 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про розгляд справи за відсутності відповідача, оскільки останній подав до суду відзив на позовну заяву, а наявні у справі матеріали та подані сторонами докази, дають підстави ухвалити рішення у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, до позову додав клопотання про розгляд справи без участі представника товариства, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини, спірні правовідносини, з посиланням на докази та норми права. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). Встановлено, що 26.08.2023 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] за допомогою Веб-сайту (https://creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1261-8257, відповідно до умов якого кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику кредиту на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути Кредит не пізніше останнього дня Строку кредитування та сплатити нараховані Кредитодавцем проценти за користування Кредитом у порядку, передбаченому цим Договором. Згідно п. 2.3, 4.8 Договору, базовий період кредиту складає 14 календарних днів тобто до 08.09.2023. Згідно п. 3.1 Договору, цей Договір укладається Сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію». Згідно п. 4.1, 4.2. Договору, загальний розмір Кредиту (сума Кредиту) за цим Договором становить 15000,00 гривень. Дата надання/видачі Кредиту: 26.08.2023. Згідно п. 4.6 Договору спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: кредит надається Позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п. 4.1. цього Договору, на банківський рахунок Позичальника шляхом використання вказаних Позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Згідно п. 4.7. Договору, плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування Кредитом. Тип процентної ставки за користуванням Кредитом фіксована. Процентна ставка за користуванням Кредитом не змінюється протягом усього строку користування Кредитом, однак Позичальнику на умовах, вказаних у цьому Договорі (програма лояльності), може надаватися можливість скористатися Кредитом за Промо-ставкою та/або Пільговою, та/або Зниженою процентними ставками. Надані клієнту в межах програм лояльності ставки діють і залишаються незмінними протягом усього періоду дії пропозиції в межах програми лояльності за умови дотримання клієнтом усіх умов відповідної програми лояльності. Згідно п. 4.9. Договору, сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше визначних графіком платежів (який є Додатком 3 до Договору) дат, які є останніми днями відповідних Базових періодів. У разі несплати процентів за користування Кредитом не пізніше останнього дня будь-якого Базового періоду. Позичальник зобов`язаний починаючи із наступного календарного дня сплачувати проценти за користування Кредитом кожного календарного дня Строку кредитування до дати погашення простроченої заборгованості зі сплати процентів за користування Кредитом у повному обсязі. Згідно п. 4.12 Договору, строк кредитування, тобто, строк на який надається Кредит Позичальнику: 300календарнихднівз моменту перерахування Кредиту Позичальнику (далі Строк кредитування). Надання додаткових грошових коштів Позичальнику у рахунок Кредиту на підставі Додаткової угоди не змінює Строк кредитування. Дата повернення (виплати) Кредиту 20.06.2024. Строк дії Договору є рівним Строку кредитування. У будь-якому випадку Договір діє до 24 (двадцять четвертої) години(включно) доби, наступної після дати повного та належного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором. Продовження Строку кредитування або строку дії Договору в односторонньому порядку Кредитодавцем або Позичальником не допускається. Подовження Строку кредитування є можливим виключно за взаємною згодою Сторін в процесі реструктуризації кредитних зобов`язань Позичальника. Згідно п. 4.14 Договору, орієнтовна загальна вартість Кредиту на дату укладення цього Договору (за весь Строк кредитування) складає: 150 000,00 грн та включає в себе: суму Кредиту та проценти за користування Кредитом. Згідно п. 8.1. Договору, позичальник несе відповідальність перед Кредитодавцем за порушення умов даного Договору відповідно до вимог законодавства України та умов Договору і Правил. Також, пунктом 11.1 Договору, передбачено, що цей Договір та Правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови Договору та надання Кредиту та укладаючи цей Договір, Позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на веб-сайті Кредитодавця (creditkasa.com.ua), повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись Договору, а тому добровільно та свідомо укладає Договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним Згідно п. 11.3 Договору, позичальник підписуючи договір підтверджує, що до укладення Договору уважно ознайомився з текстом цього Договору та Правилами, а також отримав від Кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України,зокрема частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та статтями 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування» на веб-сайті Кредитодавця, що забезпечує вірне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Згідно п. 11.13 Договору невід`ємною частиною цього Договору є додатки: (1) Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), (2) Паспорт споживчого Кредиту, (3) Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором (Графік платежів за Договором) відповідно до Методики Національного банку України. Встановлено, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» свої зобов`язання перед [PERSON] за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 15000,00 грн, шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , яка зазначена останнім у кредитному договорі, за допомогою системи «LiqPay», що підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту в розмірі 15000,00 грн та витягом з реєстрів банків щодо видачі кредиту по договору №1261-8257 від 26.08.2023. Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ч 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ст. 11 Закону). Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. П. 6 ч. 1 ст. 3 цього Закону визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону). На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». У ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» вказано, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. За змістом ст. 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Отже, електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 у справі № 910/1162/19 та від 19.01.2022 у справі № 202/2965/21). Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісними кредиторами не було б укладено. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі №757/40395/20-ц, від12.01.2021 у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18. Вищевказаний кредитний договір №1261-8257 від 26.08.2023підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором (А3748), а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Отже, підписання кредитного договору №1261-8257 від 26.08.2023, свідчить про те, що [PERSON] цілком зрозумів усі умови договору та електронним підписом письмово підтвердив та закріпив те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Отже, вказаний кредитний договір №1261-8257 від 26.08.2023, підписаний сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, сторони визначили всі істотні умови договору, а тому, саме з 26.08.2023 між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами. Вищевказані обставини підтверджуються матеріалами справи в електронній формі та визнаються відповідачем. Ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, відповідач з умовами договору був ознайомлений, підписав договір №1261-8257 від 26.08.2023, отримав кредит у розмірі 15000,00 грн, однак умови договору щодо повернення кредитних коштів порушив. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно із ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, позивачем доведено факт укладення кредитного договору, факт отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 15000,00 грн та порушення ним зобов`язання щодо їх повернення, що визнається відповідачем, а тому, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту згідно договору №1261-8257 від 26.08.2023 у розмірі 15000,00 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по відсотках в розмірі 52750,00 грн, слід зазначити наступне. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідач, заперечуючи проти стягнення з нього заборгованості по відсоткам в розмірі 52750,00 грн, зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є недопустимим доказом, оскільки не належить до первинних бухгалтерських документів у розумінні вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Встановлений у договорі розмір відсотків за несвоєчасно виконане зобов`язання за кожен день прострочення у розмірі 2,5 -3 % є несправедливим у розумінні положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечить обмеженням, встановленим ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», порушує принципи розумності та добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг фінансової установи. Також, зазначає, що 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5Розділу І Закону № 3498- ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Тобто, нарахування денної процентної ставки в більшому розмірі ніж визначено в перехідних положеннях є неправомірним. Суд критично оцінює зазначені твердження відповідача виходячи з наступного. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Також, виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15ц, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц та від 15.01.2025 у справі № 753/16762/15-ц. Так, на підставу вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором позивачем було надано розрахунок заборгованості. Матеріалами справи підтверджується, що у підписаному відповідачем договорі №1261-8257 від 26.08.2023 визначені тип та розмір процентних ставок плати за користування кредитом, а тому, вимоги про стягнення відсотків є обґрунтованими, оскільки такі умови прямо передбачені кредитним договором та паспортом споживчого кредиту до вказаного кредитного договору, які підписані відповідачем, відтак, останній був обізнаний з такими умовами договору перед його укладанням, що ним не заперечується. Отже, суд вважає, що надані позивачем розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом, враховуючи, що до суду надані докази отримання відповідачем кредитних коштів за кредитними договорами, а відповідач заперечуючи заявлений позивачем розмір заборгованості свого контррозрахунку, який би спростовував доводи позивача щодо суми боргу, до суду не надав. З наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за договором №1261-8257 від 26.08.2023, вбачається, що заборгованість [PERSON] станом на 25.08.2025 становить 140650,00 грн, з яких: 15000,00 грн прострочена заборгованість за кредитом, 125650,00 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами та вказана сума боргу по відсоткам нарахована в період з 26.08.2023 до 20.06.2024 (300 днів), тобто в межах строку кредитування, яка визначена умовами договору. Разом з тим, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 72900,00 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 67750,00 грн, а саме: прострочена заборгованість за кредитом 15000,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 52750,00 грн. Так, дійсно відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Відповідно ч. 3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. За порушення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, процентна ставка за кредитом, порядок її обчислення, порядок сплати процентів не можуть бути змінені у бік погіршення для споживача. Однак, вказані норми застосовуються щодо нарахування непропорційно великих сум штрафних санкцій за порушення виконання позичальником умов договору, зокрема неустойки (штрафу та пені), а не до відсотків за користування кредитом, які за своєю правовою природою не відносяться до компенсації у разі невиконання боржником зобов`язань, їх зменшення чинним законодавством не передбачено. Також, при розгляді справи відповідач не заявляв зустрічних вимог про визнання недійсними пунктів кредитного договору щодо визначення розміру відсоткової ставки, у зв`язку з їх невідповідністю ч. 3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому вирішення цього питання в рамках даної справи є неможливим, оскільки виходить за межі заявлених позовних вимог. Крім того, відповідно до п. 6.1. Договору, кредитодавець має право відмовитись від надання Кредиту за умов та у порядку, встановлених чинним законодавством України, цим Договором та Правилами. Також, відповідно до п. 6.9. Договору, позичальник має право протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дня укладення Договору відмовитися від Договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів, про що зобов`язаний повідомити Кредитодавця до закінчення вказаних 14 (чотирнадцяти) календарних днів шляхом направлення відповідного повідомлення у письмовій формі на адресу Кредитодавця. У разі подання такого повідомлення не особисто Позичальником справжність підпису Позичальника на такому повідомленні має бути посвідчено нотаріусом у порядку, передбаченому Законом України «Про нотаріат». У разі подання повідомлення у вигляді електронного документу таке повідомлення повинно бутипідписано електронним підписом Позичальника у порядку, передбаченому Законом України «Про електронні довірчі послуги». В такому випадку Позичальник зобов`язаний протягом 7 (семи)календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від цього Договору повернути Кредитодавцю грошові кошти, одержані згідно з Договором, та сплатити проценти за період з дня одержання Кредиту до дня його повернення за ставкою, яка діяла під час фактичного користування Кредитом. Також, згідно із ч. 5 ст. 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Так, 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (далі - Закон №3498-ІХ), яким внесені зміни до ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп. 6 п. 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч.4 цієї статті, не може перевищувати 1 %. Водночас, п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Відповідно до розділу IІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Згідно із карткою документа Закону № 3498-ІХ визначено, що дата публікації 23.12.2023, дата набрання законної сили 24.12.2023. Частиною 2 Розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Як зазначено вище у рішенні, 26.08.2023 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачем укладено договір № 1261-8257 від 26.08.2023, зі строком надання кредиту 300 днів, тобто до 20.06.2024, та сторонами погоджено процентну ставку за користування кредитом: знижену у розмірі 2,5% в день та стандартну у розмірі 3,0% в день. Отже, враховуючи, що процентна ставка (знижена у розмірі 2,5% в день та стандартна у розмірі 3,0% в день), що визначена умовами договору була встановлена ще до вступу (набрання законної сили, а саме 24.12.2023) Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, зміни до кредитного договору не вносились, строк дії кредитного договору № 1261-8257 від 26.08.2023 після 24.12.2023 не продовжувався, то відповідно правових підстав для перерахунку денної процентної ставки немає та законодавче обмеження по встановленню денної процентної ставки на вказаний кредитний договір не поширюється. Таким чином, позовна вимога щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом у сумі 52750,00 грн грунтується на вимогах закону, узгоджена сторонами кредитного договору, а тому підлягає до задоволення. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідач у відзиві на позов зазначив, що він проходить військову службу у 3 механізованому батальйоні військової частини [NUMBER] , потребує другої платної операції на коліні, має хворих батьків: батька з інвалідністю першої групи та матір після інсульту із важкими хворобами зору, а тому просив зменшити розмір процентів за прострочення грошового зобов`язання. Однак, вказані обставини не звільняють відповідача від сплати процентів за кредитним договором, однак враховуються судом при визначенні порядку виконання рішення у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. За вимогами ч. 3 ст. 435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Згідно із ч. 4, ч.5 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд враховує, зокрема, тяжке захворювання фізичної особи або членів її сім`ї, її матеріальний стан. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення. Тобто, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення, його виконання може бути розстрочено на певних умовах або відстрочено. Розстрочка або відстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників. Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення суду лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб. Розстрочення передбачає виконання судового рішення протягом певних визначених проміжків часу у відповідних частинах та передбачає поступове часткове виконання. Строки виконання кожної частки також повинен визначити суд. При цьому необхідно зазначити, що розстрочення можливе при визначені механізму виконання судового рішення в межах процесуального закону. Встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації на особливий період та з 21.08.2025 він прибув для проходження підготовки (перепідготовки) при Військовій академії (м. Одеса) за відповідними військово обліковими спеціальностями і зарахований до списків особового складу академії, з 23.12.2025 проходить військову службу у 3 механізованому батальйоні військової частини [NUMBER] , що підтверджується витягом із Наказу начальника Військової академії (по стройовій частині) від 21.08.2025 за № 242, довідкою Військової академії Міністерства оборони України від 20.09.2025 за № 1790, письмовою згодою ВЧ [NUMBER] від 23.12.2025, має захворювання лівого колінного суглобу (ураження меніска, у зв`язку зі старим розривом або ушкодженням, множинні локалізації), що підтверджується копією дослідження МРТ від 26.08.2025, копією виписного епікризу №7083 від 11.09.2025 та копією запису лікаря-травматолога від 17.10.2025, батько відповідача - [PERSON] , [INFO] , має інвалідність 1 групи, мати відповідача - [PERSON] , [INFO] , має захворювання ока та потребує операції по рефракційній заміні кришталика лівого ока, перенесла інсульт та має гіпертонічну хворобу ІІІ, ст. 1 ризик 4 (дуже високий), що підтверджується копією посвідчення, копією консультативного висновку спеціаліста від 09.01.2024 та копією консультативного висновку офтальмолога від 01.10.2025. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що зазначені відповідачем обставини є такими, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, а тому, приймаючи до уваги те, що відповідач у відзиві зазначив про свій скрутний матеріальний стан, своє тяжке захворювання та захворювання членів його сім`ї, суд вважає за можливе при ухваленні рішення розстрочити його виконання терміном на один рік, зі сплатою заборгованості рівними частинами щомісячно. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати у розмірі сплаченого судового збору 2422,40 грн.

Outcome: approved