Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду до відповідача з позовом, в якому просила стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку доходів та 1/4 частки на своє утримання до досягнення дитиною трьох років. Позов мотивує тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 28.12.2029, від шлюбу мають дитину [PERSON] [INFO] . Відповідач проходить службу в ЗСУ та матеріально не допомагає, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, не має змоги працювати та перебуває на межі бідності. Відповідач подав відзив, в якому позов визнав частково, просив стягнути аліменти на утримання доньки в розмірі ? частини доходу, а на утримання відповідача в розмірі 1/8 частини. В обґрунтування посилався на те, що позивач надає матеріальну допомогу позивачці, під час проходження служби в ЗСУ був поранений, отримав контузію, витрачає основну частину грошового забезпечення на засоби індивідуального захисту (шоломи, бронежилети, балістичні окуляри), тактичний одяг, спорядження, тощо. Позивач подала відповідь на відзив, в якій просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що за період з червня 2024 по грудень 2024 перерахував позивачу грошових коштів в розмірі 175 160,32 грн, а за останні два роки перерахував 677 387,44 грн, тому твердження позивача про перебування на межі бідності та щодо відсутності матеріальної допомоги зі сторони відповідача не відповідає дійсності. Просила стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі не більше максимального розміру на утримання дитини до 6 років 25630 грн. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник відповідача вимоги визнала частково, просила застосувати граничний розмір аліментів, оскільки позивач повідомила суду неправдиві відомості щодо ненадання відповідачем матеріальної допомоги, а він надає її в добровільному порядку. Відповідач проходить службу в ЗСУ та постійно перебуває на лінії бойового зіткнення. В зв`язку із постійною втратою автомобілів, бойового знаряддя, псування одягу, тощо вимушений придбавати все за свої кошти. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Позивач зазначає, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, однак такі твердження спростовуються наданими відповідачем платіжними інструкціями про перерахування коштів позивачу. Дитина проживає з матір`ю, що підтверджується довідкою. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За статтею 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав малолітньої або неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов`язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Відповідно до ч.3 ст.181, ст. 182 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Статтею 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Максимальний розмір аліментів у позовному провадженні не передбачений. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ст. 191 СК України). За таких обставин вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини всих видів заробітку (доходу) підлягає задоволенню. Крім того, згідно з ч. 5 ст. 49 СК України, дружині-матері мають бути створені у сім`ї умови для поєднання материнства із здійсненням нею інших прав та обов`язків. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Відповідно до ч.2 ст. 91 СК України, якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч.2-4 ст.84 та ст. 86, 88 Сімейного Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з положеннями ч. 4 ст.84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до Постанови КЦС ВС від 27.05.2020 в справі № 712/4702/19 (61-929 св20), право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до ч. 1 ст.80СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що враховуючи відсутність у позивача самостійного доходу, та відсутність доказів неможливості надання чоловіком матеріальної допомоги, останній має їй компенсувати втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті та надавати визначену законодавством допомогу дружині. У Сімейному кодексі України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. У відповідності до ч. 1 та 2 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Отже, аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини під час вагітності та до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з положень ст. 84 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу, можливість платника аліментів сплачувати саме такий розмір, який бажає позивач, добровільне утримання відповідачем позивача та дитини. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання дружини керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів та приймає до уваги, що відповідач проходить службу у ЗСУ, постійно перебуває на лінії бойового зіткнення, загальновідомим, є то факт, що знаряддя та одяг військовослужбовців швидко зношується та потребує частого оновлення за їх власні кошти. З урахуванням встановлених обставин у цій справі, виходячи з норм права, які регулюють спірні правовідносини,

Outcome: partial