Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернулося до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому прохали стягнути із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором № 110049 від 04.02.2020 в сумі 9320 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі-2000 грн., прострочена заборгованість за процентами в розмірі- 7320 грн. та судовий збір в сумі 2422,40 грн. В обґрунтування позову зазначили, що 04.02.2020 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 110049 про надання фінансового кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір Відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: Сума виданого кредиту: 2000,00 гривень Дата надання кредиту: 04.02.2020 року Строк кредиту :14 днів Валюта кредиту: [PERSON] процентна ставка 2 % в день або 730 % річних. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 16.04.2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 9320,00 грн., яка складається з: Прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 2000,00 гривень (Двi тисячi гривень 00 копiйок). Прострочена заборгованість за процентами в розмірі становить 7320,00 грн (Сiм тисяч триста двадцять гривень 00 копiйок). На виконання вимог п. 1.4. кредитного договору відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти № [NUMBER] для перерахування кредитних коштів (ч. 7 кредитного договору). На підтвердження виконання Товариством п. 1.4 Кредитного договору, позивачем надано інформаційну довідку, відповідно до якої 04.02.2020 року на картковий рахунок Відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 2000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що являється доказом видачі кредитних коштів. Відповідач умови договору порушила, кредитні кошти не повернула. На виконання вимог ч. 4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування» п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України на адресу [PERSON] була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором № 110049 від 04.02.2020 року, проте станом на дату подачі позову зазначена вимога була залишена Відповідачем без виконання. 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 року до договору факторингу №01-28/10/2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Вказану заборгованість відповідачем до цього часу не погашено, що і стало підставою звернення до суду із даним позовом. Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.07.2025 року передану позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості , за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Полтави. Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Полтави О.І.Шевської від 04.08.2025 року прийнято та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості. 27.08.2025 року до суду надійшов відзив від представника відповідача- адвоката Кононець Л.А. у якому прохають відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх необгрунтованість. Вказують на те, що згідно позовної заяви вбачається, що відповідач 04.02.2020 року уклала з договір № 110049 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора( електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, проте така інформація не відповідає дійсності. 04.02.2020 року за заявою [PERSON] , Полтавським ВП ГУ НП в Полтавській області відкрито кримінальне провадження № 12020170040000377 за фактом того, що 04.02.2020 року близько 10 год. 40 хв. невідома особа, перебуваючи на території ПОКЛ ім. Скліфосовського, що по вул. Шевченка в м. Полтава, таємно шляхом вільного доступу викрала мобільний телефон марки « Самсунг» ( iмеі 355612098575585, 355613098575583) з номером 0666414766 належний [PERSON] [INFO] відповідачем належний їй номер мобільного телефону заблоковано. 05.02.2020 року відповідач відновила свій номер телефону через сервісний центр, після чого їй одразу почали надходити смс повідомлення про необхідність погашення заборгованості за вказаним договором. Після вказаних повідомлень, 05.02.2020 року відповідач повторно звернулася до відділу поліції із заявою про вчинення шахрайських дій з фінансовими ресурсами по відношенню до неї. На час укладення вищевказаного кредитного договору телефон відповідача вибув із її володіння в результаті викрадення невідомими особами. Крім того, відповідач зазначає, що номер платіжної картки [NUMBER] на яку було переведено кредитні кошти, відповідачу не належить. Окрім того, долучені до матеріалів позову відомості про адресу реєстрації відповідача у м. Кривий Ріг не відповідають дійсності, оскільки відповідач там не зареєстрована. З огляду на вищевикладене, вказаний кредитний договір був оформлений від імені відповідача невідомими особами, які викрали її мобільний телефон, оформили кредит та отримали кошти на рахунок, який не належить [PERSON] . Прохали відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути із позивача на користь відповідача понесені судові витрати. 01.09.2025 року від позивача надійшла заява про розподіл судових витрат , понесених у зв`язку із розглядом справи, у якій Товариство прохає стягнути із [PERSON] на їхню користь витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10500 грн. Ухвалою суду від 01.09.2025 року витребувано з Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» (юридична адреса: м. Київ, Печерський район, вул. Мечнікова, 2А (бізнес-центр «Парус», 7-й поверх), код ЄДРПОУ 23697280) інформацію про те чи належить (належала) платіжна картка [NUMBER] [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ) . Витребувано інформацію щодо наявності/відсутності рахунків та банківських карток, відкритих у Публічному акціонерному товаристві Укргазбанк на ім`я [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ). 09.09.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив , у якій прохають позовні вимоги задовольнити, посилаючись на їх обгрунтованість та доведеність факту укладення між сторонами договірних відносин, та в подальшому їх порушення з боку відповідача. 02.09.2025 року на поштову адресу ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» надійшов відзив на позовну заяву у справі № 215/5908/25 ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», детально ознайомившись з відзивом на позовну заяву, вважає його безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Як зазначалося раніше в позовній заяві, 04.02.2020 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 110049. Згідно з матеріалами справи, між первісним кредитором та відповідачем було укладено кредитний договір в електронній формі , підписання якого здійснювалося шляхом застосування електронного підпису відповідача. Зазначений підпис було сформовано із використанням одноразового ідентифікатора, направленого на номер мобільного телефону, зазначений Відповідачем під час укладення договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. Відповідач, діючи добровільно та усвідомлено , чи примусу без жодного зовнішнього тиску , скористався доступом до мережі Інтернет та перейшов на офіційний веб-сайт Первісного кредитора, де самостійно, з використанням інтегрованого калькулятора, обрав бажану суму кредиту та строк кредитування. Після цього ним було надано персональні дані, зокрема реквізити банківської картки, на яку в подальшому були зараховані кошти. У процесі укладення правочину Відповідач пройшов передбачені етапи ідентифікації та підтвердження наміру укласти кредитний договір, за результатами чого між сторонами було укладено договір у встановленому законом порядку. Відповідач здійснив усі передбачені дії отримав одноразовий ідентифікатор, надісланий на номер мобільного телефону, введений ним під час оформлення заявки, ввів його у відповідне поле інформаційної системи та підтвердив акцепт натисканням кнопки «ТАК». Ці дії зафіксовані в електронній системі Первісного кредитора та відображені у матеріалах справи як належний доказ укладення електронного договору. Доводи Відповідача щодо неукладеності кредитного договору є безпідставними та спростовуються наявними у справі доказами, що підтверджують факт укладення договору в електронній формі відповідно до вимог законодавства. Відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що зазначений картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, Відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані чи інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний і повний доступ до таких Позичальник надав для перерахування суми Кредиту реквізити банківської платіжної картки та/або банківського рахунку, що належать третій особі, Позичальник підтверджує передачу майнових прав на отримання грошових коштів такій третій особі. При цьому решта прав та обов`язків за цим Договором залишаються за Позичальником. Така третя особа не є вигодонабувачем за цим Договором. Вигоду за кредитним Договором набуває виключно Позичальник. [PERSON] , укладаючи кредитний договір, реалізувала своє суб`єктивне право, визначивши кредитний рахунок, на який відповідно до умов договору було зараховано кредитні кошти Посилання відповідача на те, що банківська картка [NUMBER] їй не належить, жодним чином не спростовує факт її волевиявлення на укладення відповідного договору та отримання кредитних коштів. За таких обставин Первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору, здійснивши перерахування кредитних коштів на банківську платіжну картку( [NUMBER] ), реквізити якої були надані самим Позичальником. Заяви про вчинення злочину саме по собі не є підтвердженням факту відсутності волевиявлення Відповідача на укладення кредитного договору. Заява є лише підставою для початку досудового розслідування, а не встановлення факту злочину чи визнання угоди недійсною. По-друге , внесення відомостей до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, не означає автоматичного підтвердження обставин, викладених у заяві. Досудове розслідування є лише етапом встановлення істини, а не доведеним фактом шахрайства. Заяву відповідача про вчинення злочину за ознаками кримінального правопорушення необхідно розглядати виключно як припущення, яке не підтверджується жодними належними доказами. Тому цей факт не може бути підставою для визнання недійсності або неукладання кредитного договору. Строк позовної давності щодо звернення до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості за Кредитним договором було продовжено на строк дії карантину, тому позивач не пропустив строк звернення до суду із даним позовом. Позивач вважає відсутніми правові підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката відповідача у заявленому розмірі 7 000 грн. 02.10.2025 року до суду надійшло клопотання від представника відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, у якій прохають у разі задоволення позовних вимог зменшити розмір стягнення з [PERSON] на користь Товариства понесені витрати на правову допомогу з 10500 грн. до 2000 грн. Представник позивача надав заяву, в якій просить справу розглянути у відсутність свого представника, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи без його та участі відповідача. У задоволенні позовних вимог прохали відмовити. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Встановлено, що 04.02.2020 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 110049 про надання фінансового кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: Сума виданого кредиту: 2000,00 гривень Дата надання кредиту: 04.02.2020 року Строк кредиту :14 днів Валюта кредиту: [PERSON] процентна ставка 2 % в день або 730 % річних. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 16.04.2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 9320,00 грн., яка складається з: Прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 2000,00 гривень (Двi тисячi гривень 00 копiйок). Прострочена заборгованість за процентами в розмірі становить 7320,00 грн (Сiм тисяч триста двадцять гривень 00 копiйок). У позові товариство вказує на той факт, що на виконання вимог п. 1.4. кредитного договору відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти № [NUMBER] для перерахування кредитних коштів (ч. 7 кредитного договору). Відповідач вказує на те, що вона не укладала вказаного кредитного договору. Такий договір був укладений від її імені невідомими особами, з приводу даного факту вона звернулася до правоохоронних органів із відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення. Суд вважає за необхідне зазначити наступне. В ході розгляду справи було встановлено, що 04.02.2020 року за заявою [PERSON] , Полтавським ВП ГУ НП в Полтавській області відкрито кримінальне провадження № 12020170040000377 за фактом того, що 04.02.2020 року близько 10 год. 40 хв. невідома особа, перебуваючи на території ПОКЛ ім. Скліфосовського, що по вул. Шевченка в м. Полтава, таємно шляхом вільного доступу викрала мобільний телефон марки «Самсунг» ( iмеі 355612098575585, 355613098575583) з номером 0666414766 належний [PERSON] [INFO] відповідачем належний їй номер мобільного телефону заблоковано. 05.02.2020 року відповідач відновила свій номер телефону через сервісний центр, після чого їй одразу почали надходити смс повідомлення про необхідність погашення заборгованості за вказаним договором. Після вказаних повідомлень, 05.02.2020 року відповідач повторно звернулася до відділу поліції із заявою про вчинення шахрайських дій з фінансовими ресурсами по відношенню до неї. На час укладення вищевказаного кредитного договору телефон відповідача вибув із її володіння в результаті викрадення невідомими особами. Крім того, відповідач зазначає, що номер платіжної картки [NUMBER] на яку було переведено кредитні кошти, їй не належить. Тобто вказаний кредитний договір був укладений поза волею відповідача. Товариством вказується у позові адреса реєстрації [PERSON] [ADDRESS] . Проте відповідачем заперечується факт такої реєстрації та суду було надано копію паспорту відповідача із якої вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою- [ADDRESS] . Відмітка про її реєстрацію за межами міста Полтава у паспорті відсутня. Зі змісту кредитного договору № 110049 вбачається, що він був укладений в електронній формі, тобто мав бути оформлений у відповідності до вимог Закону України «Про електронну комерцію», пройти всі необхідні етапи , підписання перед його укладенням, чого зроблено не було і на чому наголошувала відповідач у своїх поясненнях. Електронним цифровим підписом вказаний договір відповідач не підписувала. Представником відповідача на підтвердження своєї позиції надано докази, а саме відповідь ПАТ АБ «Укргаз Банк», якою повідомлено, що між банком та [PERSON] , [INFO] договірні відносини відсутні. [PERSON] рахунки та картки в банку не відкривалися, в т.ч. станом на 04.02.2020 року [PERSON] не була та не є клієнтом Банку. Згідно довідки АТ КБ «Приват банк» від 21.01.2026 року вбачається, що на рахунок [PERSON] станом на 04.02.2026 не було зарахування будь яких коштів. Вказані докази підтверджують факт не отримання відповідачем на свої рахунки коштів від позивача. Статтею 207 ЦК України передбачено правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі в електронних), у листах, телеграмах, яким обмінялися сторони. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.(ч.3 ст. 639 ЦК України). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідач фактично не укладала даний кредитний договір у зв`язку із тим, що не володіла номером телефону за допомогою якого було підписано вищевказаний кредитний договір. Кошти за вказаним кредитним договором були перераховані на іншу платіжну картку ніж та, яка належить відповідачу, про що нею було зазначено у заяві, яка подана до органів поліції. У статті 626 ЦК України закріплено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частина третя статті 626 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 та статті 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно зі статтями 546, 547 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Між сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, і як факт наслідком є неукладення такого кредитного договору, не отримання відповідачем коштів по кредиту, а тому відсутність зобов`язань у відповідача перед позивачем. У разі ж якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору,договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Доказів того, що відповідач надав письмову згоду, у якій міститься зразок його власноручного підпису, на укладення кредитного договору, шляхом використання його електронного підпису до матеріалів додано не було. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статей 79, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У спорах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У даній справі, позивач не довів належними та допустимими доказами факт укладення з відповідачем кредитного договору, надання позичальнику кредитних коштів, тобто виконання належним чином своїх обов`язків та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що тягар доказування покладається на обидві сторони спору. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Вищенаведене узгоджується, з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 415/160/17. Відповідач довела належними та допустими доказами факт відсутності її волевиявлення на укладення кредитного договору № 110049. З матеріалів справи вбачається, що Полтавською окружною прокуратурою 10.10.20205 року було прийнято рішення про скасування постанови дізнавача сектору дізнання Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області про закриття кримінального провадження № 12020170040000377, оскільки з`ясовано, що рішення про його закриття є незаконним. Досудове розслідування кримінального провадження № 12020170040000377 триває. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Європейський суд із прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що у пункті 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36). ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду. Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Україна, як учасниця зазначеної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Частиною другою статті 129 Конституції України регламентовано, що основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Вказане положення кореспондується з вимогами частини другої статті 12 ЦПК України, відповідно до якої учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. У відповідача було відсутнє волевиявлення на укладення вказаного правочину, передбачене вимогами ст. 203 ЦК України, укладення такого договору не відповідало її внутрішній волі, та між сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Стосовно стягнення судових витрат суд вважає за необхідне зазначити наступне. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, тому у відповідності до вимог п. 2 ч. 2 с. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем слід віднести на його рахунок. Відповідач прохала стягнути із позивача на її користь витрати на правову допомогу у сумі 7000 грн. Відповідно до ч. 1,3,4,6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження вказаних витрат позивачем додано договір про надання правничої допомоги ( юридичних послуг) № 2 від 20.08.2025 року, додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги ( юридичних послуг) № 2 від 20.08.2025 року на суму 7000 грн., квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1 від 20.08.2025 року на суму 7000 грн. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 р. у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020р. у справі 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат(встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір -обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження№ 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження№ 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження№ 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21). Указана судова практика є незмінною. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Враховуючи складність справи, виконані адвокатом роботи, зміст позовної заяви, обсяг доданих документів, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. підлягають до задоволення. Такий її розмір відповідає засадам розумності та співмірності характеру наданої правової допомоги та підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed