Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Савчук О.В. звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому, уточнивши вимоги, просив: розірвати договір оренди від 01.07.2013 земельної ділянки площею 6,23 га з кадастровим номером 5324081400:00:016:0050, укладений між ВСК «Злагода» і [PERSON] та зареєстрований в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.01.2014; розірвати договір оренди від 01.07.2013 земельної ділянки площею 6,08 га з кадастровим номером 5324081400:00:016:0001, укладений між ВСК «Злагода» і [PERSON] , зареєстрований в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.01.2014; стягнути з ВСК «Злагода» на користь [PERSON] 22434,98 грн заборгованості з орендної плати за вказані земельні ділянки, 16329,6 грн пені за прострочення платежу за оренду землі, 673,05 грн 3% річних та понесені судові виграти з оплати судового збору у розмірі 1937,92 грн. В обґрунтування вимог зазначає, що на праві приватної власності [PERSON] належать дві земельні ділянки з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 01 липня 2013 року між сторонами укладено договори оренди вищезазначених земельних ділянок, згідно з якими [PERSON] надала у строкове платне користування власні земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Додатковими угодами від 29.11.2017 продовжено строк дії основних договорів оренди до 29.11.2027 та збільшено розмір орендної плати до 8% від середнього розміру 5,39 га земельної частки (паю), виходячи з нормативної грошової оцінки землі (п. 3 додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 29.11.2017). Всі договори та додаткові угоди належним чином зареєстровані, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з умовами вищеназваного договору, а саме п. 11, орендна плата сплачується грошима до 30 числа останнього місяця. Однак відповідач порушив свої зобов`язання щодо своєчасності розрахунку за користування земельною ділянкою у 2024 році, чим порушує умови договорів. Відповідно до розділу «Орендна плата» до п. 9 додаткових угод до Договорів оренди землі від 29.11.2017 відповідач зобов`язався протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою сплачувати 8%, виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 6,09 га та земельної ділянки площею 6,23 га, відповідно, з урахуванням коефіцієнту індексації та коефіцієнту грошової оцінки. Вважає, що фактична заборгованість у 2024 році за оренду двох земельних ділянок складає 22434,98 грн. Вказана сума заборгованості вирахувана позивачем вже з урахуванням обов`язкових платежів. Крім того, відповідно до п. 14 договору оренди землі від 01.07.2013 за кожен день прострочення орендної плати сплачується пеня у розмірі 0.3% від суми заборгованості. Вказував, що пеня за прострочену заборгованість за 2024 рік за один день прострочення платежу із заборгованості 22434,98 грн становить 67,20 грн. За 242 днів прострочення платежу з 01.01.2025 до 01.09.2025 пеня складає 16329,60 грн. Також відповідач зобов`язаний сплатити 3 % річних від простроченої суми, що складає 673,05 грн. У відзиві представник відповідача зазначила, що невиплата орендної плати за 2024 рік не підтверджує систематичність несплати орендної плати кооперативом, а відтак відсутні підстави для розірвання договору. Стосовно стягнення пені вказує, що відповідно до додаткових угод до договорів оренди пункт, який стосується нарахування пені, у випадках прострочення виплати орендної плати, відсутній, відтак, відсутній і обов`язок орендаря сплачувати таку пеню. У судове засіданні сторони не з`явилися, надавши заяви про розгляд справи за їхньої відсутністі. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до Державного акту на право власності на землю серія ЯГ № 668766 від 09.02.2007 належить земельна ділянка з кадастровим номером 5324081400:00:016:0050 площею 6,23 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та відповідно до Державного акту на право власності на землю серія ЯГ № 668767 від 09.02.2007 земельна ділянка за кадастровим номером 5324081400:00:016:0001 площею 6,08 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що також підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 01.07.2013 між [PERSON] та ВСК «Злагода» були укладені договори оренди вищезазначених земельних ділянок, згідно з якими позивач надала у строкове платне користування власні земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У пунктах 9-14 договорів визначено розмір орендної плати за користування земельними ділянками, її обчислення, строк виплати, санкції за порушення строків виплати орендної плати та інше. Так, п. 11 договорів передбачено, що орендна плата сплачується грошима до 30 числа останнього у році місяця. Договори підписані сторонами, тобто між ними досягнуто згоди за всіма істотними умовами вказаного договору. Відповідно до п. 38 дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених Договором. Відповідно до п. 41 договору за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору. Актами прийому-передачі від 01.07.2013 [PERSON] передала, а ВСК «Злагода» прийняв зазначені земельні ділянки. Статтею 21 Закону України«Про орендуземлі»встановлено, що орендна плата за землю- це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. 29.11.2017 між сторонами укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки 5324081400:00:016:0050 від 01.07.2013(а.с. 17), відповідно до п. 1 якої розділ «Строк дії договору» змінено та викладено в такій редакції: «8. Даною додатковою угодою договір продовжено до 29.11.2027 року». Також цією додатковою угодою внесено зміни в п. 9 Розділ «Орендна плата» який змінено та викладено в наступній редакції: «За користування земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату у розмірі 8 (вісім) відсотків від середнього розміру 5,39 га земельної частки (паю), що числиться по Кіровській сільській раді, виходячи з нормативної грошової оцінки землі з урахуванням коефіцієнту індексації 4,7964 та коефіцієнту грошової оцінки 1,756, станом на 01.01.2017 становить 173265,54 грн, а саме 13861,24 грн 24 коп.». У п. 4 додаткової угоди визначено, що інші умови договору, до яких не внесені зміни, зберігають чинність. 29.11.2017 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки 5324081400:00:016:0001 від 01.07.2013 року (зворот а.с. 17), відповідно до якої внесено зміни в п. 9 Розділ «Орендна плата» який змінено та викладено в наступній редакції: «За користування земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату у розмірі 8 (вісім) відсотків від середнього розміру 5,39 га земельної частки (паю), що числиться по Кіровській сільській раді, виходячи з нормативної грошової оцінки землі з урахуванням коефіцієнту індексації 4,7964 та коефіцієнту грошової оцінки 1,756, станом на 01.01.2017 становить 173265,54 грн, а саме 13861,24 грн 24 коп.». Актом прийому-передачі [PERSON] передала вище зазначені земельні ділянки, а ВСК «Злагода» прийняло їх. Доказами виплати орендної плати за 2022-2023 роки є: видаткові касові ордери №836 від 05.09.2022, №17 від 12.01.2023, №1198 від 27.12.2023, №1199 від 27.12.2023 (зворот а.с. 49 - зворот а.с. 51). Відповідно до положень статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Згідно з частиною першою статті 628ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (ч. 1 ст. 407 ЦК України). Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата. Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. За правилами ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» , відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України,Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Як визначено у ст.15 вказаного Закону однією з істотних умов договору оренди землі є: орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. З аналізу наведеного вбачається, що строки виплати орендної плати не можуть бути виключені з умов Договору, оскільки це є суттєвим порушенням права орендодавця та вимог вищевикладеного законодавства. Крім того, додаткові угоди не містять зміни нумерації інших розділів Договору від 01.07.2013 «Умови використання земельної ділянки» п. 15-17, «Умови і строки передачі земельної ділянки» п.18-20 та інші, що також свідчить про незмінність п.10-14 Договору. Отже, доводи представника відповідача щодо зміни додатковими угодами розділу «Орендна плата» в договорі від 01.07.2013 та виключення п.11 є безпідставними та такими, що не беруться судом до уваги. Доказів щодо виплати орендної плати за 2024 рік суду стороною відповідача не надано. Більше того, в заяві від 01.12.2025 представником відповідача не заперечувалось того факту, що кооператив не виплатив відповідачу орендну плату з причин відсутності реквізитів орендодавця та контактних даних. Разом з тим, ця обставина не може бути взята судом до уваги як така, що звільняє орендаря від обов`язку виконання умов договору з огляду на те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження факту звернення до [PERSON] за зазначеною у договорах поштовою адресою з пропозицією про надання відповідних реквізитів для перерахування коштів чи можливості отримання нею орендної плати в готівковій формі. За таких обставин суд приходить до висновку про стягнення орендної плати за користування земельними ділянками з урахуванням обов`язкових платежів у розмірі 22434,98 грн. Що стосується розірвання договорів оренди земельних ділянок суд зазначає таке. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі»орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Приписами ст. 24 Закону України «Про оренду землі»встановлено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК Українипередбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати. Згідно з частиною 3 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.11.2024 у справі №918/391/23 звернула увагу на те, що під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Судова практика у розумінні поняття «систематичність» у подібних правовідносинах є усталеною (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 277/1186/18-ц, від 29 липня 2020 року у справі № 277/526/18, від 20 серпня 2020 року у справі № 616/292/17, від 08 травня2024 року у справі № 629/2698/23; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 922/367/21, від 04 липня 2023 року у справі № 906/649/22, від 20 лютого 2024 року у справі № 917/586/23, від 02 квітня 2024 року у справі № 922/1165/23 та інші). Верховний Суд у постанові від 10.09.2021 року у справі № 650/628/19 (провадження № 61-21777св19) вказав, що згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі»основною метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Отже, оскільки законодавець визначає однією із істотних умов договору оренди землі орендну плату, то основний інтерес особи, яка передає майно в оренду, полягає в отриманні орендної плати за таким договором. Порушення цього інтересу має наслідком завдання шкоди, через що сторона (орендодавець) значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору оренди земельної ділянки. Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена надалі заборгованість, оскільки згідно зістаттею 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оцінюючи встановлені обставини справи у співвідношенні їх із нормами закону, який їх регулює, а також судову практику Верховного Суду, висновки щодо застосування відповідних норм права якого, викладені в постановах, згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховуються судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки з підстав систематичного невиконання відповідачем істотної умови цього договору щодо своєчасного внесення орендної плати. Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів (принцип диспозитивності). Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 81 ЦПК України). Відтак, враховуючи те, що позивачем не доведено факту систематичності несплати орендодавцем орендної плати, так як несплата відбулася лише за 2024 рік, що є одним випадком, суд не вбачає підстав для розірвання таких договорів. Щодо штрафних санкцій суд зазначає таке. Статтею 629ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про оренду землі» у разі невиконання зобов`язань за договором оренди землі сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором. Крім того, ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з пунктом 14 Договорів оренди, у разі не виплати орендної плати у строки, визначені Договором, сплачується пеня у розмірі 0,3% несплаченої суми за кожен день прострочення. Також, підпунктом 2 пункту 28 Договору сторони визначили, що Орендодавець має право вимагати від Орендаря своєчасно сплачувати орендну плату, визначену в Договору. Отже, перевіривши розрахунки сторони позивача щодо розміру штрафних санкцій, суд погоджується з ними та приходить до висновку про задоволення позовних вимог у цій частині та стягнення з відповідача на корить [PERSON] : пеню за прострочення платежу з орендної плати у розмірі 16329,60 грн та 3% річних в сумі 673,05 грн. Щодо судових витрат суд приходить до таких висновків. Так, представником відповідача заявлено вимогу про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 12000 грн. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 37 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 виснує, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Враховуючи наведене та визначені, зокрема, частиною ч. 4 ст. 137 ЦПК України критерії для здійснення розподілу судових витрат, безпосередньо та причино пов`язаних з розглядом справи, беручи до уваги те, що справа не є складною, малозначною, є типовою, в якій сформована усталена судова практика, суд приходить до висновку, що розумним та справедливим у даному випадку буде стягнення з [PERSON] на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. Що стосується стягненню судових витрат по сплаті судового збору. Так, судом встановлено, що при зверненні до суду позивачем було сплачено 1937,92 грн, тобто за 2 вимоги із застосуванням пониженого коефіцієнта 0,8. Однак, як було з`ясовано судом, позивачем заявлено 4 вимоги (2 вимоги немайнового характеру про розірвання договорів та 2 самостійні вимоги майнового характеру про стягнення заборгованості, які не пов`язані між собою), тобто при поданні позову позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 3875,84 грн. Відтак, сума недосплаченого судового збору становить 1937,92 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються пропорційно до задоволених позовних вимог (50%), а тому з ВСК «Злагода» на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 1937,92 грн, натомість з [PERSON] на користь ВСК «Злагода» підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 грн (2000 грн х 50%), а також недоплачений судовий збір у розмірі 1937,92 грн на рахунок Полтавського районного суду Полтавської області, що зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: partial