Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

21 листопада 2024 року представник позивача адвокат Динник О.В. подала до суду позов, яким просить суд : встановити [PERSON] додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , тривалістю у 3 (три) місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Заповіт батько не складав, а тому спадкування відбулось за законом. До складу спадщини увійшла квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Мати позивача [PERSON] померла. Позивач у визначений законодавством строк не подав заяву про прийняття спадщини оскільки тривалий час не могла прийти до нормального стану через повномасштабне вторгнення російської федерації, хвороби матері та відсутність коштів на послуги адвоката. Крім того, позивач вважає, що спадщину фактично прийняла, так як після переміщення позивача та її батьків з окупованих територій постійно доглядала за батьком, останній мешкав з нею. З цих підстав позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав. Ухвалою суду від 20 січня 2025 року провадження у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом і повідомленням. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Ухвалою суду від 14 березня 2025 року клопотання представника позивача задоволено та зупинено провадження по справі. Ухвалою суду від 24 вересня 2025 року поновлено провадження по справі та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 06 жовтня 2025 року клопотання представника позивача задоволено, виключено з списку учасників справи [PERSON] . Ухвалою суду від 06 жовтня 2025 року клопотання представника позивача задоволено та витребувано докази. Ухвалою суду від 28 листопада 2025 року у справі закрито підготовче провадження та призна-чено її до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, натомість представник позивача подав до суду заяву з проханням слухати справу у її та позивача відсутність, позовні вимоги повністю підтримала та просила задовольнити. Від представника відповідача Першої бориспільської державної нотаріальної контори надійшла заява, якою представник просив здійснювати розгляд справи без участі їх представника, при вирішенні питання покладається на думку суду. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Дослідивши подані заяви, матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Приписами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обґрунтовуючи судове рішення, суд також приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав люди-ни» відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року (серія А, № 303А, п. 2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 21 березня 2024 року Бориспільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ); копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим 24 серпня 1964 року Северодонецьким міським ЗАГС Луганської області; копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданим Відділом ЗАГСА (а.с. 8-10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно (а.с. 12-16). Враховуючи, що позивач здійснювала догляд за матір`ю [PERSON] яка тяжко хворіла, а також через введення військового стану, окупацію Луганської області, евакуацію та тимчасове проживання в інших містах, вона не встигла у визначений 6-місячний термін подати заяву до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті її батька [PERSON] . Наведене підтверджується копією виписки №189 від 05 листопада 2024 року та копією Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с. 21-22). [PERSON] звернулася до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини, проте їй було відмовлено у зв`язку з пропущенням встановленого законодавством строку та рекомендовано звернутися до суду. Наведене підтверджується копією листа державного нотаріуса Першої бориспільської державної нотаріальної контори № 1466/01-16 від 15 жовтня 2024 року (а.с. 7). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №83256548 від 14 листопада 2025 року, спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилась. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 05 березня 2025 року виконавчим комітетом Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області (а.с. 49). Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст. 1268 ЦК України). Частиною 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевияв-лення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Таким чином, відповідно до наведених вище положень цивільного законодавства України для набуття прав щодо вступу в спадщину, на спадкоємця покладається вимога подати відповідну заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк. Позивач у термін, встановлений ст. 1270 ЦК України, не звернувся до нотаріальної контори за оформленням та отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом. Поважними причинами пропуску строку визначеного для прийняття спадщини позивач зазначає те, що тривалий час займалася лікуванням матері, яка тяжко хворіла, а також через введення військового стану, окупацію Луганської області, евакуацію та тимчасове проживання в інших містах. З огляду на викладені обставини, суд вважає, що позивач з поважних причин пропустив строк встановлений законом для прийняття спадщини. Судом враховано, що спадкова справа щодо майна померлого [PERSON] не відкривалась, спадщина ніким не прийнята, заяв про відмову від спадщини позивач не подавала, спадщина не визнана судом відумерлою, в інший спосіб, крім як звернутися до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та відновити своє порушене право, позивач не може. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе позов задовольнити та визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю 3 (три) місяці. На підставі викладеного та

Outcome: approved