Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування посилається, що на праві приватної власності належить транспортний засіб Audi д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . 22.05.2025 о 00 год. 00 хв. в м. Києві по вул. А. Верхогляда, 7, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом Volkswagen д.н.з. [NUMBER] , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності маневру та здійснив зіткнення з транспортним засобом Audi д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 23.06.2025 у справі №757/26170/25-п Відповідача було визнано винним у вчиненні вказаного правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. Після визнання Відповідача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки останній не мав полісу ОСЦПВВ, Позивач звернувся до Моторного транспортного страхового бюро України з заявою про призначення відшкодування. Внаслідок розгляду Моторно транспортним страховим бюро України страхової справи №123643 та згідно наказу №3.1/25904 від 27.08.2025, Позивачу було сплачено страхове відшкодування у розмірі 88 558 грн 53 коп. В свою чергу, згідно Наряду-Замовлення на надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісного транспортного засобу №02.09.25/1 від 02.09.2025 вартість відновлювального ремонту склала 203 435 грн. Отже, різниця між сплаченим відшкодуванням та вартістю відновлювального ремонту склала 114 876 грн 47 коп.. Після настання ДТП, Відповідач посилаючись на внутрішні положення своєї військової частини викликав на місце події свого командира, який після прибуття разом із Відповідачем почав поводитись зухвало та агресивно, принижуючи якість та вартість автомобіля Позивача, а також здійснюючи погрози щодо Позивача. В свою чергу, командир Відповідача не представився та не назвав ані свого імені, ані звання, ані будь-яких інших обставин. Водночас, оскільки така особа була викликана Відповідачем, логічним є те, що Відповідач перебував у підпорядкуванні такої особи, а тому обидві ці особи проходять військову службу в одному підрозділі Відповідача. Внаслідок вказаних дій Позивач тривалий час мав побоювання за своє життя та здоров`я, а також своїх близьких, оскільки вказані особи часто перебували та перебувають за місцем проживання Позивача. Крім того, Позивач мав намір здійснити продаж свого транспортного засобу, але внаслідок ДТП його товарна якість сильно впала, що також спричиняло Позивачу додаткових страждань через неможливість а ні полагодити транспортний засіб, оскільки не мав можливості його відремонтувати, а ні відчужити його, оскільки пошкоджений транспортний засіб має меншу привабливість аніж цілий. Вказував, що транспортний засіб Позивача є кабріолетом, а тому продати його в будь-яку пору року окрім літнього сезону є вкрай складно, але Відповідач своїми діями сильно ускладнив навіть такі спроби реалізації своїх прав Позивачем. Зважаючи на глибину заподіяної моральної шкоди, характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав Позивач внаслідок протиправних дій Відповідача у справі (через ДТП, яке вчинив Відповідач, неможливість продати транспортний засіб, побоювання переслідування себе та своїх близьких та протиправні дії невстановленої особи, яка вочевидь є командиром Відповідача), тривалості моральних страждань у зв`язку з необхідністю докладання додаткових зусиль для відновлення своїх прав, доведення своїх вимог в суді, моральна шкода у розмірі 30 000 грн, що є достатньо для відшкодування. Просить стягнути з [PERSON] ( [INFO] ) на користь [PERSON] матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП у розмірі 114 876 моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. , витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 159 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити. Надав відповідь на відзив. Відповідач надав відзив. Вказував , що автомобіль позивача продовжував експлуатуватись до моменту проведення експертизи. Не можливо встановити які саме пошкодження виникли безпосередньо в момент зіткнення, а які стали наслідком подальшої експлуатації. Просить врахувати що він є військовослужбовцем ЗСУ, самостійно виховує двох неповнолітніх дітей. Просить відмовити в позові, подав заяву про розгляд справи в відсутність. 3-тя особа пояснення не надав. В судове засідання не з`явився представник, причину неявки не повідомив. Судом визнано можливим розгляд в відсутність. Ухвалою суду від 17.10.2025р. відкрито провадження та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного з викликом сторін. Судом встановлено. 22.05.2025 о 00 год. 00 хв. в м. Києві по вул. А. Верхогляда, 7, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом Volkswagen д.н.з. [NUMBER] , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності маневру та здійснив зіткнення з транспортним засобом Audi д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 23.06.2025 у справі №757/26170/25-п Відповідача було визнано винним у вчиненні вказаного правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. Відповідач не мав полісу ОСЦПВВ, Позивач звернувся до Моторного транспортного страхового бюро України з заявою про призначення відшкодування. Внаслідок розгляду Моторно транспортним страховим бюро України страхової справи №123643 та згідно наказу №3.1/25904 від 27.08.2025р., Позивачу було сплачено страхове відшкодування у розмірі 88 558 грн 53 коп. Позивач посилається , що згідно Наряду-Замовлення на надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісного транспортного засобу №02.09.25/1 від 02.09.2025 вартість відновлювального ремонту склала 203 435 грн. Згідно з п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч.2 ст. 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17, від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц та від 19 липня 2021 року у справі № 206/3219/15-ц (провадження № 61-І9062св20). Подібні за змістом висновки, зокрема щодо застосування положень ч.2 ст. 1192 ЦК України, викладено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 265/5388/20 (провадження № 61-14462св21), від 18 травня 2022 року у справі № 761/11792/16-ц (провадження № 61-42292св18), від 20 червня 2022 року у справі № 156/1162/20 (провадження № 61-19св22) та від 17 серпня 2022 року у справі № 761/15232/18 (провадження № 61-19661св20). Під час визначення розміру збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, необхідно враховувати складові цих збитків відповідно до змісту ч.2 ст.1192 ЦК України: реальна вартість втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-6691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Аналогічні за змістом висновки щодо відшкодування потерпілому саме вартості відновлюваного ремонту викладено у постановах Верховного Суду від 21.07.2021 по справі 757/33065/18-ц (провадження № 61-691сп21) та від 17.08.2022 у справі № 761/15232/18 (проваджений № 61-19661св20). Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 Методики, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Таким чином, системний аналіз пункту 32.7 ч.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 22, абзацу третього п. 3 ч.1 ст. 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювана шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Покладення відповідальності у розмірі завданого збитку який повинен відшкодувати страховик на винуватця - суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Суть зводиться до того, що з винуватця можна стягнути лише ті суми,які не платить страхова,до яких, як правило відносяться:знос авто,франшиза, розмір збитку понад страхову суму. Якщо потерпілий заявляє вимогу до винуватця про відшкодування тих платежів, які повинна сплатити страхова компанія, то суд повинен відмовити у задоволенні таких позовних вимог. Єдине виключення - сам винуватець згоден самостійно покрити розмір завданого збитку, який повинен бути покритий страховою компанією. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах:№ 204/5314/18від25.11.2021; № 208/2600/17від27.10.2021; № 205/1314/16-цвід20.10.2021; № 362/3043/18від06.10.2021; № 753/311/17від06.10.2021; № 128/1453/18від06.10.2021; № 369/11644/16-цвід04.08.2021; № 759/24061/19від28.07.2021; № 523/7115/18від30.06.2021; № 204/4050/17від03.06.2021; № 607/17727/18від19.05.2021; № 523/3212/19від24.03.2021; № 753/11069/16від17.02.2021; № 760/5686/17від17.02.2021; № 592/8115/18від03.02.2021. Згідно із позицією відображеною у ряді постанов Верховного Суду, у тому числі і у рішеннях Великої Палати, винуватець повинен відшкодувати потерпілому різницю між завданим збитком та страховою виплатою. Тому позивач має право на стягнення з відповідача стягненню різниця між фактичною вартістю відновлювального ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням. Відповідно до частин першої, четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами другою-четвертою статті 83 ЦПК України визначено, що позивач , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2022 року в справі № 602/1455/20). Судом встановлено , що автомобіль позивача в результаті ДТП зазнав пошкоджень -передній бампер, номерний знак, номерна рамка, решітка радіатора (а.с.51) Згідно наряду-замовлення від 2.09.25р. вказані інші пошкодження в т.ч. фара права (а.с.9) Позивачем не надано доказів , що ці пошкодження також були виявлені та враховані страховою компанією при здійсненні розрахунку. Також позивачем не надано страховий акт (наказ,звіт) , розрахунок відшкодування з урахуванням фізичного зносу автомобіля 2016 р.в. та ПДВ. Враховуючи вказані норми процесуального права, суд зазначає, що позивач брав участь у розгляді справи, користувався послугами адвоката, подавав відповідь на відзив, проте не надав документів щодо страхового відшкодування, не скористався своїм правом заявити клопотання про їх витребування судом. Аналізуючи надані докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог про стягнення матеріальної шкоди . Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів понесених реальних збитків пошкодження автомобіля в результаті ДТП, відмову страхової компанії відшкодування ПДВ( чи неврахування) . Суд позбавлений можливості здійснення відповідного розрахунку. Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно з статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» ( надалі Постанова), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно абз 1 п. 4 вказаної Постанови , у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до п. 7 Постанови - заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У абз. 2 п. 5 Постанови , судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд зазначає, що дорожньо-транспортна пригода це подія, яка виражається у зіткненні двох транспортних засобів під час здійснення ними руху по дорозі загального користування, що призвело до механічного пошкодження даних транспортних засобів. Сама по собі дорожньо-транспортна пригода є стресовою і небезпечною подією, що полягає у факті настання дорожньо-транспортної пригоди та її наслідках. Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини і на законодавчому рівні в Україні, у тому числі ч.2 ст. 1166 ЦК України, згідно з якою особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпцію моральної шкоди. Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди (узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.02.2021 у справі № 761/24143/19). Виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що відшкодуванню позивачу підлягає моральна шкода, завдана в результаті ДТП у розмірі 5000 грн. Зазначений розмір відшкодування є не більш, ніж достатнім для розумного задоволення позовних вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди і не призводить до його збагачення. При таких обставинах позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст..141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 201 грн.(пропорційно задоволеним вимогам про стягнення моральної шкоди 16,6%) На підставі вище викладеного, ст.ст.22, 979, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України,

Outcome: partial