Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся із позовною заявою у Вараський міський суд Рівненської області до [PERSON] , [PERSON] , у якому просив стягнути солідарно [PERSON] та [PERSON] на його, користь грошові кошти: по тілу позики в сумі 15000 доларів США на виконання вимог договору позики від 03 вересня 2022 року; проценти за користування грошовими коштами, отриманими в позику, за період з 03 вересня 2022 року по 03 березня 2023 року, в сумі 4500 доларів США; три проценти річних від простроченої суми, визначені ч.2 ст.625 ЦК України, за період з 04 березня 2023 року до 14 жовтня 2025 року, в сумі 1178,63 доларів США. В обґрунтування позову вказав, що між ним [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] 03 вересня 2022 року укладено Договір позики, за яким [PERSON] і [PERSON] отримали від нього в позику грошові кошти в сумі 611 250 грн, що еквівалентно на той час 15000 доларів США. Пунктом 2 договору позики від 03 вересня 2022 року передбачено, що у разі падіння курсу гривні сума позики повертається в доларовому еквіваленті, яка становить 15000 доларів США. Вказане зобов`язання [PERSON] і [PERSON] повинні були виконати, повернувши йому суму позики до 03 березня 2023 року. Після передання ним грошових коштів [PERSON] і [PERSON] 03 вересня 2022 року, останні до цього часу не повернули суми боргу, внаслідок чого утворилось прострочення повернення грошового зобов`язання. У зв`язку з цим, невиконане грошове зобов`язання [PERSON] і [PERSON] переді ним за договором позики з моменту отримання грошових коштів до часу подання позову не змінилося і становить по тілу позики 15000 доларів США. На даний час [PERSON] і [PERSON] у добровільному порядку відмовляються повернути суму боргу. З урахуванням вищевказаного, відсотки, визначені в договорі позики від 03 вересня 2022 року, в розмірі 5% на місяць (750 доларів США щомісячно) нараховують починаючи з 03 вересня 2022 року до 03 березня 2023 року, що становить 6 місяців. Обрахунок відсотків у час дії боргового зобов`язання наступний: 15000 доларів США (сума боргу) * 5% (місячна ставка відсотку) / 100 * 6 (місяці прострочення) = 4500 доларів США. Наведеним підтверджується, що за договором позики від 03 вересня 2022 року [PERSON] і [PERSON] також мають невиконане зобов`язання зі сплати відсотків у сумі 4500 доларів США Згідно із договором позики від 03 вересня 2022 року, термін виконання вказаного зобов`язання настав 03 березня 2023 року, а прострочення виконання грошового зобов`язання почало відраховуватися з 04 березня 2023 року. Тому, 3% річних, передбачені ст.625 ЦК України, розраховуються з урахуванням боргу в сумі 15000 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання з 04 березня 2023 року до 14 жовтня 2025 року, що становить 956 днів. Тобто, 15000 доларів США (сума боргу) * 956 днів (кількість прострочених днів) * 3% / 100 / 365 = 1178,63 доларів США. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Пояснив, що перед 03.09.2022 до нього звернувся [PERSON] і попросив позичити йому 15 тис. доларів США. На той час [PERSON] займався фарбуванням автомобілів і пояснив, що йому потрібно кошти для розширення діяльності. Він повідомив, що зможе позичити, якщо [PERSON] знайде ще одну особу, яка буде гарантувати повернення боргу. 03.09.2022 [PERSON] прийшов до нього разом з [PERSON] . Він погодився та надав їм у позику 15 тис. доларів США строком на шість місяців зі сплатою відсотків 5 % у місяць. З такими умовами, що відсотки вони виплачують щомісяця. Гроші передав [PERSON] та [PERSON] у себе на кухні. Вони перерахували гроші, після чого [PERSON] власноручно написав розписку, у якій виклав умови позики. Власні анкетні дані він та [PERSON] у розписці написали власноручно. Розписку підписали усі троє. Проте, [PERSON] позичені гроші та відсотки не повернув і відмовився з ним спілкуватись. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що до нього звернувся [PERSON] з проханням бути присутнім як свідок під час передачі грошей йому у позику. Він погодився і прийшов 03.09.2022 разом із [PERSON] [PERSON] . Проте під час розмови зрозумів, що він також буде виступати як позичальник. Після цього звернувся до [PERSON] за роз`ясненнями, проте той пообіцяв, що виплатить цей борг самостійно за півроку. Він знав, що той займається автомобілями, а тому розраховував, що [PERSON] дотримається слова, тому погодився бути позичальником. [PERSON] передав їм 15 тис. доларів США, які [PERSON] перерахував та забрав собі. Далі останній написав власноручно розписку, яка підтверджувала умови договору. Анкетні дані він та [PERSON] у розписку записували власноручно. Потім кожен з них підписали розписку. Протягом наступного часу [PERSON] казав йому, що виплачує борг [PERSON] , а згодом повідомив, вже розрахувався. Однак, у 2025 році він довідався, що [PERSON] у дійсності борг не повернув. Вважає, що зазначену суму боргу необхідно стягувати лише із [PERSON] , оскільки той є дійсним позичальником. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Заслухавши та проаналізувавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши інші докази, які є в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі статтею 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладення договору позики із [PERSON] та [PERSON] , позивач подав Договір позики грошей від 03.09.2022 року. Зі змісту вказаного договору випливає, що позивач [PERSON] з 03.09.2022 передав [PERSON] та [PERSON] у позику 611 250 грн, які є еквівалентом 15 000 доларів США. З іншої сторони [PERSON] та [PERSON] зобов`язались солідарно у разі падіння курсу гривні віддати позивачу 15 000 доларів США до 03.03.2023 року із щомісячним нарахуванням 5 % у місяць від вказаної суми. Сторони визнають обставину написання досліджуваного договору позики грошей власноручно [PERSON] , написання власноручно [PERSON] та [PERSON] у договорі своїх анкетних даних, а також проставлення ними власноручно своїх підписів. Отже, усі істотні умови викладені в оглянутому договорі дотримані та узгоджуються із ст. 1046 ЦК України, яка визначає поняття договору позики. Таким чином поданий позивачем документ під назвою договір позики грошей підтверджує, що сторони у справі у передбаченій законом формі дійшли згоди щодо предмета договору позики, суми позики, строку її повернення позичальниками. Відповідно до ч.2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Зі змісту договору позики грошей вбачається, що гроші передані [PERSON] [PERSON] та [PERSON] 03.09.2022. Тому суд доходить висновку, що договір між [PERSON] як позикодавцем з однієї сторони, а з іншої сторони [PERSON] та [PERSON] про позику у сумі 15 000 доларів США є укладеним, з урахуванням вимог ч.2 ст. 1046 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України установлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (стаття 527 ЦК України). Оскільки судом встановлено, що договір позики укладений між [PERSON] як позикодавцем з однієї сторони, а з іншої сторони [PERSON] та [PERSON] як позичальниками на суму 15 000 доларів США, суд доходить висновку, що у відповідачів [PERSON] та [PERSON] виник солідарний обов`язок повернути до 03.03.2023 [PERSON] кошти отримані у позику та нараховані відсотки. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). За приписами ч. 2 і 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) вказано «у частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Тлумачення абзацу 1 частини першої статті 1046, абзацу 1 частини першої статті 1049 ЦК України дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики. Це підтверджується використанням таких формулювань: «зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості» (абзац 1 частини першої статті 1046 ЦК України); «позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)» (абзац 1 частини першої статті 1049 ЦК України)». Виходячи із змісту ст. 545 ЦК України, а також враховуючи, що борговий документ (договір позики грошей від 03.09.2023 року) знаходиться у позивача, зустрічних розписок позивача про повернення позики до суду не надано, суд дійшов висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не повернули позивачу позику 15 000 доларів США та нараховані відсотки 4 500 (15 000 доларів США (сама позики) х 5 % (місячна ставка) х 6 місяців) у визначений договором строк, тобто до 03.03.2023. Відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Оскільки договором позики визначено, що відповідачі зобов`язались солідарно повернути позику, суд доходить висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів суми позики 15 000 доларів США та нарахованих відсотків 4 500 доларів США на користь позивача. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно дост. 625 цього Кодексу (ч. 1ст. 1050 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В той же час, пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На підставі Указу Президента України від24лютого 2022року №64/2022 в Україні був введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дію якого було неодноразово продовжено Указами Президента України і який діє на час винесення цього судового рішення. Відтак у суду відсутні підстави для стягнення із відповідачів на користь позивача 3 відсотків річних, передбачених ст.. 625 ЦК України у сумі 1 178,63 доларів США. Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Платіжною інструкцією від 14.10.2025 підтверджується сплата позивачем судового збору на суму 6 882,29 грн. Таким чином, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути 6 490,02 грн, пропорційно до суми задоволених вимог у рівних частках з кожного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial