Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

02.09.2025 представник позивача Гіль Є. В. в інтересах [PERSON] подав до суду позовну заяву до ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс", приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С. з вимогами: 1) Визнати неукладеним договір від 03.09.2019 № 404722383 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео Швидка Фінансова Допомога" (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс") та [PERSON] про надання коштів у позику; 2) Визнати відсутнім у [PERSON] зобов`язання сплати коштів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" на загальну суму 31 565 грн 91 коп. за договором від 03.09.2025 № 404722383; 3) Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 24 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, зареєстрований у реєстрі за № 81029, про звернення стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" на загальну суму 31 565 грн 91 коп. за договором від 03.09.2019 № 404722383; 4) Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" на користь [PERSON] понесені судові витрати. На обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначив, що 03.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] як позичальником нібито було укладено договір № 404722383, умови якого [PERSON] невідомі, оскільки вона його не отримувала. Надалі з невідомих позивачу обставин, на підставі договору про відступлення права вимоги від 28.11.2018 № 28/1118-01 ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" передало свої права за спірним договором від 03.09.2019 № 404722383 ТОВ "Таліон Плюс". Після цього з невідомих позивачеві причин, на підставі договору про відступлення права вимоги від 05.08.2020 № 05/0820-01 ТОВ "Таліон Плюс" передало свої права за спірним договором від 03.09.2019 № 404722383 ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс". 24.10.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 81029, відповідно до якого підлягає стягненню з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Онлайн Фінанс" заборгованість на загальну суму 31 565 грн 00 коп. Відповідно до розрахунку, вказаному у виконавчому написі сума заборгованості становить 31 565 грн 91 коп., що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 8 328 грн 12 коп.; простроченої заборгованості за комісією - 0 грн 00 коп.; простроченої заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом - 17 872 грн 79 коп.; строкової заборгованості за сумою кредиту - 0 грн 00 коп.; строкової заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом - 0 грн 00 коп.; строкової заборгованості за штрафами і пенями - 4 165 грн 00 коп., а також плата за вчинення виконавчого напису - 1 200 грн 00 коп. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Богатиренка А. І. від 17.03.2021 про відкриття виконавчого провадження відкрито виконавче провадження № 64876419, відповідно до якого підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" заборгованість на загальну суму 31 565 грн 91 коп. Оскільки [PERSON] спірний договір не підписувала, передбачених ним коштів не отримувала, стягнення з позивача коштів та пов`язані з виконавчим провадженням обмеження становлять непропорційне втручання у права та законні інтереси позивача, у зв`язку з чим остання змушена звертатися за захистом до суду. Однак, відповідачем було надано нотаріусу докази укладення між сторонами справи кредитного договору, які взагалі не містять підпису позивача, а лише містять вказівку на прізвище, ім`я та по батькові позивача в графі "позичальник" без ідентифікуючих даних, що в свою чергу позбавляє можливості встановити факт ознайомлення позивача саме з цими документами, які були надані нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Також, у наданих відповідачем нотаріусу документах не наведено доказів видачі позивачу спірних кредитних коштів, а саме первинних бухгалтерських документів (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, виписки по рахунку та інше). Взагалі відсутні докази того, яким чином кредитні кошти були надані позивачу (відсутня інформації щодо наявності банківської картки, на яку міг бути виконаний переказ чи інформації щодо зарахування цих коштів на належний йому банківський рахунок) на виконання умов договору. Водночас, приватний нотаріус під час вчинення виконавчого напису не врахував та не перевірив факт безспірності, а також не послався на будь-який документ, що свідчить про безспірність заборгованості. Крім того, наданий нотаріусу договір не був нотаріально посвідченим. Так, представник позивача зазначає, що оскаржуваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки був виданий з порушенням вимог Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі вчинених написів нотаріусами, зокрема й з урахуванням того що кредитний договір, на підставі якого вчинено виконавчий напис, не є нотаріально посвідченим, а розмір заборгованості не є безспірним, у зв`язку з чим вчинений виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 09.09.2025 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 08.10.2025, та відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів. 25.09.2025 представник позивача Гіль Є. В. надіслав клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції. 08.10.2025 у зв`язку з перебуванням судді Овдієнка В. В. на навчанні, судовий розгляд відкладено на 29.10.2025. 29.10.2025 позивач [PERSON] надіслала клопотання про витребування доказів. 29.10.2025 ухвалою суду витребувано від ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" договір від 03.09.2019 № 404722383, укладений ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", а також усі документи, що стали підставою для його укладення; платіжні документи, що засвідчують передачу [PERSON] коштів за договором позики, а також заяву представника ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О. С. та усі додані до неї документи, на підставі яких 24.10.2020 було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 81029, та відкладено судовий розгляд на 24.12.2025. 07.11.2025 представник відповідача 1 Тимошенко О. О. надіслав заяву, в якій повідомив, що платіжні документи, що засвідчують передачу [PERSON] коштів за договором позики, а також заяву представника ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О. С. та усі додані до неї документи, на підставі яких 24.10.2020 було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 81029, оскільки останнім такі докази до ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" не надавалось. 23.12.2025 позивач [PERSON] надіслала клопотання про витребування доказів. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 24.12.2025 витребувано від ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" договір від 03.09.2019 № 404722383, укладений ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" з додатками: оригінали - для огляду в судовому засіданні, а копію - для долучення до матеріалів справи, та відкладено судовий розгляд на 20.02.2026. 29.12.2025 представник відповідача 1 Тимошенко О. О. надіслав заяву, в якій повідомив, що згідно з умовами договору факторингу № 161025-01-ОФ від 16.10.2025, право грошової вимоги за кредитним договором № 404722383 від 03.09.2019 відступлено та перейшло від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Позика". Отже, всі права первісного кредитора, у тому числі право вимоги за вказаним кредитним договором, а також відповідні підтверджуючи документи та докази, були належним чином передані до ТОВ "ФК "Позика". На цей час саме ТОВ "Фінансова компанія "Позика" є належним кредитором за кредитним договором № 404722383 від 03.09.2019. 20.02.2026 належним чином повідомлені учасники цивільного процесу повторно в судове засідання не з`явилися. Представник позивача Гіль Є. В. засобами телефонного зв`язку просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" про причини повторної неявки не повідомив, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав. Відповідач приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С. про причини повторної неявки не повідомив, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Богатиренко А. І., на судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд не має відомостей про причину повторної неявки представника відповідача та відповідача, які повідомлялися про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному ЦПК України, і від яких не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за їх відсутності, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 280 ЦПК України, проти чого не заперечував представник позивача. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (Постанова КЦС ВС від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18.). У цій справі суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого заочного рішення, не відкладаючи розгляду справи. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 24 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О. С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 81029, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ОНЛАЙН ФІНАНС" заборгованості за кредитним договором 404722383 від 03.09.2019. Стягнення заборгованості проводилося за період з 05.08.2020 по 05.08.2020, загальна сума заборгованості 31 565 грн 91 коп. (а. с. 11). Постановою приватного виконавця Богатиренка А. І. від 17.03.2021 відкрите виконавче провадження № 64876419, на підставі виконавчого напису № 81029, виданого 24.10.2020 (а. с. 12). Щодо позовних вимог в частині визнання договору неукладеним та відсутності у позивача зобов`язання зі сплати коштів, суд зазначає наступне. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено (пункт 7.18 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц). Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові констатувала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина друга статті 1055 ЦК України). Так, до матеріалів справи не долучений оспорюваний договір, заходи вчинені під час судового розгляду також не надали можливості отримати оспорюваний договір. Представником позивача хоча й зазначено в позовній заяві, що [PERSON] не отримувала грошові кошти за вказаним кредитним договором, однак доказів на підтвердження вказаного факту, зокрема виписок по рахунку позивача, до суду не надано. Також, суд позбавлений можливості здійснити перевірку достовірності, цілісності й незмінюваності оспорюваного документу. Враховуючи, що стороною позивача не надано суду оспорюваний договір, у тому числі доказів того, що позивачка [PERSON] не підписувала спірний кредитний договір та не отримувала кредитних коштів, відсутні підстави вважати цей договір не укладеним. Вимога позову про визнання відсутнім у позивача зобов`язання сплатити на користь ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" грошові кошти за договором надання коштів у позику, в тому числі і на умовах кредиту № 404722383 від 03.09.2019 у розмірі 31 565 грн 91 коп. обґрунтована обставинами не укладення договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах кредиту № 404722383 від 03.09.2019, які судом визнані не доведеними. Оскільки суд не вбачає підстав вважати неукладеним договір № 404722383 від 03.09.2019, то відсутні і підстави для визнання відсутнім у позивача зобов`язання сплатити на користь ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" грошові кошти за договором № 404722383 від 03.09.2019 у розмірі 31 565 грн 91 коп з підстав не укладення договору. Щодо позовних вимог в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд зазначає наступне. Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно п. 19 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 89 Закону України "Про нотаріат" у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. У відповідності до ст. 87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п. 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 Перелік документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999, доповнено після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та не чинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та не чинною у вказаній частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (стаття 255 КАС України). Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та не чинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10.12.2014, втратила чинність (у частині) 22.02.2017 з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 в частині відображення результату вирішення позовних вимог містить висновки: 1) про визнання незаконною та не чинною постанови № 662 у наведеній частині; 2) про зобов`язання Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину цієї постанови про визнання незаконною та не чинною постанови № 662 у наведеній частині. Отже, ухвали Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року, якими було передбачено зупинення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 до закінчення касаційного розгляду, стосувались лише зупинення виконання обов`язку Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Вказані правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Верховний Суд у постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав без спірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Факт того, що позивач звернулася до суду через свого представника після того, як їй стало відомо про те, що відносно неї відрито виконавче провадження № 64876419, відповідно до якого з неї стягується заборгованість за виконавчим написом нотаріуса № 81029, вчиненим 24.10.2020, при цьому із зазначеною заборгованістю позивач не погоджується, свідчить про те, що зазначена заборгованість не є безспірною. Отже, у цьому випадку нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчиняючи 24.10.2020 виконавчий напис № 81029, приватний нотаріус не мав підстав керуватися пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була не чинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені "Офіційний вісник України" від 21 березня 2017 року № 23. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. За загальним правилом, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, відповідач мав надати оригінал нотаріально посвідченого договору з позивачем. За таких обставин, слід визнати, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений на порушення вимог Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, тому позовна заява [PERSON] в цій частині є обґрунтованою та підлягає задоволенню шляхом визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Визначаючись щодо стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. З урахуванням викладеного, з огляду на те, щопозивач [PERSON] на підставі частини 3 статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" звільнена від сплати судового збору, часткове задоволення позову, а також положення статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача ТОВ "Файна Готівка" на користь держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1 211 грн 20 коп. Щодо витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. При подані позову до суду представником позивача було зазначено, що позивачем [PERSON] понесені витрати на надання правничої допомоги. Докази, що підтверджують надання адвокатом адвокатського об`єднання "ПРЕЦЕНДЕНТ" правничої допомоги будуть надані додатково, не пізніше п`яти днів з дня ухвалення рішення у справі. Частиною 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Outcome: partial