Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

У липні 2025 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітнього сина - [PERSON] разом із матір`ю. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти фактично проживають разом із позивачкою за її місцем проживання. На підставі рішення суду відповідач сплачує аліменти на утримання старшого сина. Молодший син перебуває повністю на утриманні та вихованні матері. Позивачка зазначає, що має належні житлово-побутові умови, стабільне матеріальне забезпечення та реальну можливість у повному обсязі здійснювати догляд, виховання, забезпечення фізичного, соціального та морального розвитку дитини. На її переконання, визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом із матір`ю відповідає найкращим інтересам дитини. Оскільки між батьками виник спір щодо визначення місця проживання дитини, звернення до суду є належним способом захисту прав та інтересів малолітньої дитини. З огляду на те, що дитина фактично проживає з матір`ю, позивачка просить суд визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом із нею. Ухвалою суду від 21.08.2025 відкрито провадження у справі та постановлено її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження (а. с. 38, 39). 06.11.2025 до суду надійшов висновок органу опіки і піклування - Служби у справах дітей Вінницької міської ради про недоцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] . Ухвалою суду від 21.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка та її представник - адвокат Хейніс О. Г. в судове засідання не з`явилися, проте, 17.02.2026 до суду через систему «Електронний суд» від представника надійшла заява, в якій просить судове засідання провести без їхньої участі, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак, 16.02.2026 через систему «Електронний суд» надіслав заяву про визнання позову, в якій вказав, що позов визнає в повному обсязі та надає згоду на реєстрацію місця проживання дитини разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явився. Водночас головний спеціаліст Служби у справах дітей Вінницької міської ради Юлія Ключковська подала до суду заяву, в якій повідомила, про неможливість участі у судовому розгляді справи у зв`язку зі службовою зайнятістю, просила розглянути справу за її відсутності та зазначила, що підтримує висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради. Від учасників справи надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, врахувавши позиції учасників справи, всебічно, повно й об`єктивно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, встановивши характер спірних правовідносин, що склалися між сторонами, та надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам, які мають значення для правильного вирішення спору по суті, встановив таке. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 03.06.2020 між сторонами 03.06.2020 виконавчим комітетом Саражинецької сільської ради Погребищенського району Вінницької області зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 2 (а. с. 15). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 16.04.2025) (а. с. 14). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.06.2023 (справа № 127/14183/23) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16.05.2023 і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 20, 21). На підставі виконавчого листа № 127/14183/23 від 18.12.2023 головним державним виконавцем Погребищенського відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коротуном Р. П. відкрито виконавче провадження ВП № 73739688 від 05.01.2024 (а. с. 22). Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні ВП № 73739688 станом на 17.01.2025 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 33 244 грн 98 коп. (а. с. 23, 24). Відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 09.05.2025 (справа № 127/12716/25) відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] та дружини [PERSON] (а. с. 16-19). Згідно з довідкою за № 299, виданою 01.05.2025 головою правління ОСББ «Антонова, 40-А» Іщук В. М. на ім`я [PERSON] власником особового рахунку квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] та до складу її сім`ї входять, зокрема, внучка - [PERSON] , 1997 року народження, правнук - [PERSON] , 2022 року народження, правнук - [PERSON] , 2025 року народження, який проживає без реєстрації (а. с. 9). З довідки, виданої 23.06.2025 сімейним лікарем [PERSON] , вбачається, що малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, підписано 18.04.2025 (а. с. 12). Рішенням Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 17.04.2025 відмовлено у реєстрації місця проживання малолітнього [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю письмової згоди батька на реєстрацію місця проживання дитини за зазначеною адресою. Крім того, під час подання відповідної заяви батько дитини особисто не був присутній (а. с. 10, 11). Відповідно до довідки від 17.10.2025 № 1342, виданої військовою частиною [NUMBER] , солдат [PERSON] перебуває на військовій службі за мобілізацією (а. с. 83). Згідно з витягами із наказів командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 20.03.2025 № 84 та від 29.07.2025 № 217 солдата [PERSON] призначено на посади стрільця-зенітника та старшого стрільця-зенітника, відповідно, зенітного ракетного відділення зенітного ракетного взводу зенітної батареї зенітного дивізіону (а. с. 84). Відповідно до службової характеристики, наданої командиром військової частини [NUMBER] та датованої 27.10.2025, солдат [PERSON] характеризується позитивно (а. с. 83). Згідно з довідкою № 65 від 27.10.2025 [PERSON] протягом останніх п`яти років за допомогою до психіатра та нарколога Погребищенської ЦЛ не звертався (а. с. 85). Згідно з довідками про доходи від 29.09.2025 №№ 1661/17/21297, 1661/17/21304 у період з 01.04.2025 по 01.08.2025 доходи [PERSON] (за винятком аліментів) становлять 122 355 грн 95 коп., а в період 01.07.2025 по 31.08.2025 (за винятком аліментів) становлять 40 655 грн 63 коп. (а. с. 82). Відповідно до висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 27.10.2025 № 01/0001165687 «Про недоцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] » орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за недоцільне визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] , оскільки спір між батьками щодо місця проживання дитини відсутній. У зазначеному висновку орган опіки і піклування надав оцінку обставинам, що мають значення для вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини. У частинах першій, четвертій статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третястатті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (частина перша статті 160 цього кодексу). За приписами частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 242 ЦК України встановлено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України», заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07.12.2006 року, заява №31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Статтею 176 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом. Згідно із частинами 1, 2, 4 ст. 156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього кодексу. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. У відповідності до положень пунктів 5, 16, 17, 33 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, батьки або інші законні представники зобов`язані задекларувати/зареєструвати місце проживання (перебування) новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Згода іншого з батьків або законних представників дитини підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. У разі ненадання одним із батьків згоди відповідно до вимог цього пункту реєстрація місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, здійснюється відповідно до пункту 33 цього Порядку. Пункт 33 Порядку передбачає, що подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку. Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05.11.2021 № 1871-ІХ задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників. Таким чином, за відсутності письмової згоди батька на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини за адресою місця проживання матері, позбавляє позивачку можливості зареєструвати дитину за місцем її фактичного проживання. У постанові Верховного Суду від 20.10.2021 у справі № 752/2951/20, провадження № 61-11860св21, викладено висновок згідно з яким при вирішенні спору між батьками щодо реєстрації місця проживання дитини та зняття її з реєстрації за відсутності згоди іншого з батьків з`ясуванню підлягає питання, чи була вказана відмова безпідставною, або ж вона викликана певними обставинами. Якщо відсутність згоди відповідача на реєстрацію місця проживання дитини з позивачем обумовлена наявністю спору між сторонами щодо того, з ким із батьків має проживати дитина і остаточне рішення з цього приводу не ухвалене, саме рішення у справі про визначення місця проживання дитини є підставою для реєстрації місця її проживання і буде ефективним способом захисту прав дитини. У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2020 у справі № 711/1435/19 зроблено висновок про те, що у випадку наявності будь-якої правової колізії, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції «Про права дитини», пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] народився [INFO] та фактично з дня народження проживає разом із матір`ю. Пунктом 5 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, на батьків новонародженої дитини покладено обов`язок задекларувати/зареєструвати місце проживання (перебування) новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження, а пункт 33 цього Порядку передбачає, що подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків за згодою іншого з батьків. Відповідачем у справі є [PERSON] , який відповідно до свідоцтва про нородження серії [NUMBER] записаний батьком дитини (а. с. 14). Згідно відомостей Реєстру Погребищенської територіальної громади зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 29). Водночас з березня 2025 року по теперішній час він проходить військову службу за мобілізацією, що об`єктивно унеможливлює його особисту участь у процедурі реєстрації місця проживання дитини та надання відповідної письмової згоди (а. с. 79, 80). Суд враховує, що батько дитини не заявляв зустрічних позовних вимог про визначення місця проживання сина разом із ним, при тому, що дитина фактично проживає з матір`ю. Крім того, під час засідання комісії органу опіки та піклування батько у телефонному режимі повідомив, що не заперечує проти проживання дитини разом із матір`ю та не має наміру перешкоджати реєстрації місця проживання сина за місцем проживання матері. У зв`язку з цим, орган опіки та піклування Вінницької міської ради дійшов висновку за недоцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом із матір`ю, посилаючись на відсутність спору між батьками щодо місця проживання дитини. Разом із тим суд встановив, що станом на час розгляду справи відповідач письмової згоди на реєстрацію місця проживання дитини разом з матір`ю за вказаною адресою не надав. Суд зазначає, що висновок органу опіки та піклування має для суду рекомендаційний характер та підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами, наявними в матеріалах справи, відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства. Згідно з частиною шостою статті 19 Сімейного кодексу України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо такий висновок є недостатньо обґрунтованим або суперечить інтересам дитини. Суд установив, що відсутність реєстрації місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю [PERSON] за місцем їх фактичного проживання суперечить інтересам дитини та обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема, права на свободу пересування і вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист. Враховуючи обставини, що об`єктивно унеможливлюють надання батьком письмової згоди на реєстрацію місця проживання дитини, суд дійшов висновку, що задоволення позову відповідає якнайкращим інтересам дитини. Водночас суд звертає увагу, що визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю не повинно негативно впливати на її взаємовідносини з батьком, оскільки таке визначення не позбавляє батька батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Отже, спір підлягає вирішенню судом шляхом визначення місця проживання дитини разом із матір`ю. Відповідно до частин 1, 2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно із частиною 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, сплачений [PERSON] за подання позову судовий збір в розмірі 1 211 грн 20 коп. підлягає стягненню на її користь із [PERSON] .

Outcome: approved