Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

І. Стислий зміст позовних вимог та заперечень відповідача. Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», діючи через свого представника Котницького І.О., звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, нарахованої відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням суду. Зазначає, що 30.05.2007 між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Позивач, та відповідачем укладено кредитний договір № 738/24-САФ03.16-2, за яким надано кредит у сумі 41 700,00 доларів США, а рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04.04.2014 у справі № 569/1804/14-ц стягнуто заборгованість, яка відповідачем не погашена. У зв`язку з тривалим простроченням виконання грошового зобов`язання Позивачем за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 нараховано 3 % річних у сумі 30 618 грн. 50 коп. та інфляційні втрати у сумі 117 126 грн. 13 коп., усього 147 744 грн. 63 коп., які просить стягнути з відповідача. Представник відповідача адвокат Якобчук П.О. заперечує проти задоволення позову, вважаючи його безпідставним та таким, що поданий із пропуском строку позовної давності. Зазначає, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04.04.2014 у справі № 569/1804/14-ц було стягнуто заборгованість за кредитним договором, який забезпечувався договором застави транспортного засобу NISSAN Navara 2007 року випуску, при цьому обтяження залишається чинним, однак позивач не повідомляє суд про наявність забезпечення та не долучає відповідні докази. Також представник відповідача вказує на порушення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, недоведеність розміру заборгованості та односторонній характер розрахунку інфляційних втрат і 3 % річних. Окремо заявляє про застосування наслідків спливу трирічної позовної давності, вважаючи, що її перебіг розпочався з моменту ухвалення рішення суду у 2014 році та закінчився у 2017 році, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Представник позивача Ременюк Т.О. у додаткових поясненнях вказує на те, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04.04.2014 з відповідача стягнуто 205 928,71 грн заборгованості, однак воно не виконане, що підтверджує триваюче порушення грошового зобов`язання. Посилаючись на норми ст. 625 ЦК України та практику Верховного Суду, позивач вказує, що наявність судового рішення не припиняє зобов`язання і не позбавляє права на стягнення інфляційних втрат та 3 % річних. Також зазначає, що виконавчий лист пред`являвся до виконання, а строк позовної давності не сплив з урахуванням його продовження під час дії карантину та воєнного стану, тому позов підлягає задоволенню. У додаткових поясненнях представник відповідача адвокат Якобчук П.О. зазначає, що позивач не довів наявності правових підстав для стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки пропустив трирічний строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, встановлений ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження». Вказує, що рішення Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 569/1804/14-ц набрало законної сили 31.07.2014, а строк пред`явлення виконавчого листа сплив 01.08.2017, при цьому позивач не надав доказів своєчасного його подання. Посилання на постанову державного виконавця про повернення документа у 2021 році, на думку відповідача, не підтверджує дотримання строків, а додатково зазначає, що Рівненський апеляційний суд постановою від 29.05.2025 відмовив у видачі дубліката виконавчого листа. Відтак, як вважає представник відповідача, за відсутності чинного та своєчасно пред`явленого виконавчого документа право на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат є відсутнім; крім того, позивач не спростував доводів щодо обтяження транспортного засобу та не надав методики розрахунку заявлених сум, що свідчить про необґрунтованість позову. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 17 вересня 2025 року справа передана для розгляду судді Балацькій О.Р. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 вересня 2025 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін ( а.с. 89-90). Представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь АТ «Сенс Банк» 3 % річних та інфляційні втрати як передбачену законом відповідальність за тривале невиконання рішення суду. Представник відповідача просить суд відмовити у задоволенню позову в повному обсязі. У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується довідками про доставку електронних документів. У позовній заяві просив розгляд справи провести без участі позивача. Представник відповідача у своїй заяві просить суд розглядати справу за відсутності відповідача та його представника. Інших заяв та клопотань до суду від учасників справи не надходило. ІІІ. Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та докази. Суд встановив, що 30.05.2007 між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач АТ «СЕНС БАНК», та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 738/24-САФ03.16-2 на суму 41 700,00 доларів США. (а.с. 29-42) Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04.04.2014 у справі № 569/1804/14-ц з відповідача стягнуто заборгованість за цим кредитним договором, яка станом на подання позову не була погашена. Виконавчий лист за вказаним рішенням суду видано 05.11.2015. (а.с. 105) Згідно з інформацією про виконавче провадження (№ ВП 57998669) виконавче провадження за виконавчим листом від 05.11.2015 № 569/1804/14-ц завершене, а також приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Яцишиним А.М. було повернуто стягувачу (а.с.99-105). Суд також встановив, що згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна предмет застави - транспортний засіб NISSAN Navara 2007 року випуску перебуває під обтяженням (а.с.114). Згідно з відповіді Центральної міжрегіональної філії ДП "Інформ-Ресурси" Міністерства внутрішніх справ України транспортний засіб NISSAN Navara 2007 року випуску був виданий на підставі вимоги державного виконавця 19.07.2018 року, на спеціальних майданчиках відсутній. (а.с. 118). З`ясувавши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке. ІV. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення. Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно з статтею 629 України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1-2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Отже, виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання протягом трьох років з наступного дня набрання судовим рішенням законної сили. Дотримання зазначеного строку є обов`язковою умовою виникнення у стягувача права на примусове виконання судового рішення та, відповідно, на реалізацію похідних майнових вимог, пов`язаних із таким виконанням. Представник позивача стверджував, що право на стягнення 3 % річних та інфляційних втрат зберігається, оскільки виконавчий лист пред`являвся до виконання, а строки позовної давності не спливли з урахуванням продовження їх дії під час карантину та воєнного стану. Проте судом встановлено, що позивач не надав жодних підтверджуючих документів або доказів для обґрунтування цих тверджень. Відповідач у поясненнях вказав, що позивач не дотримався встановлених законом строків для пред`явлення виконавчого документа до виконання, що позбавляє його права на нарахування та стягнення 3 % річних і інфляційних втрат за період, коли виконавчий лист не мав юридичної сили для примусового виконання. Представник відповідача наголосив, що позивач не надав жодних доказів щодо своєчасного пред`явлення виконавчого документа, не спростував доводи щодо обтяження транспортного засобу, а також не довів правильність розрахунків заявлених сум. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років з дня набрання рішенням законної сили, тобто строк пред`явлення виконавчого листа закінчився 01.08.2017. Позивач не надав суду доказів того, що виконавчий лист був пред`явлений до виконання в межах встановленого законом строку. Посилання на постанову державного виконавця від 22.01.2021 про повернення виконавчого документа стягувачу не підтверджує дотримання строків його пред`явлення. Крім того, на розгляді суду перебувала справа № 569/1804/14-ц щодо видачі дубліката виконавчого листа, у задоволенню якої Рівненським апеляційним судом від 29.05.2025 було відмовлено. Суд, оцінюючи надані сторонами докази, встановив, що станом на момент подання позову АТ «СЕНС БАНК» не надало доказів своєчасного пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання, строк пред`явлення якого, відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», закінчився 01.08.2017. Судовим рішенням у справі № 569/1804/14-ц від 04.04.2014 стягнуто заборгованість, однак на момент звернення позивача до суду виконавчий лист не був дійсно пред`явлений до виконання у межах встановленого законом строку. Посилання позивача на постанову державного виконавця від 22.01.2021 про повернення виконавчого документа стягувачу та повторну спробу отримання дубліката виконавчого листа у справі № 569/1804/14-ц, яка була відмовлена Рівненським апеляційним судом від 29.05.2025, не підтверджує дотримання встановлених строків і не є достатнім доказом правомірності вимог щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат. Суд враховує, що предмет застави - транспортний засіб NISSAN Navara 2007 року випуску перебуває до цього часу під обтяженням, однак позивач не надав належних доказів про наявність або реалізацію цього забезпечення, не повідомив суд про його стан, а також не надав методику обчислення заявлених 3 % річних та інфляційних втрат, не довів їх правомірності та обґрунтованості. Додатково встановлено, що позивач не надав жодних розрахунків або методики обчислення 3 % річних та інфляційних втрат, не довів їх законність і правильність, а також не спростував доводи відповідача щодо пропуску строків для пред`явлення виконавчого листа та наявності обтяження транспортного засобу. Позивач посилався на зупинку давності в період карантину та воєнного стану. Представник відповідача послався на невиконання позивачем вимог щодо дотримання строків та належної доказової бази, обґрунтувавши відсутність правових підстав для нарахування та стягнення додаткових сум, що повністю підтверджено наданими суду доказами. Суд враховує, що Закон № 540-IX зупинив давність лише на строк карантину - з 12.03.2020 по 30.06.2023; Закон № 2120-IX зупиняє давність на тривалість воєнного стану. Проте навіть з урахуванням цих зупинок початкового строку щодо вимог, які виникли до 2017 року, вже сплив до введення карантину, а відтак його зупинення не можна відновити вже пропущений строк - зупинка діє лише щодо давності, яка ще не спливла. Верховний Суд неодноразово зазначав (зокрема, постанова КЦС ВС від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17), що стягнення за ст. 625 ЦК можливе лише за умови наявності чинного грошового зобов`язання. Якщо стягувач втратив право на примусове виконання рішення через пропуск строку пред`явлення виконавчого листа, то зобов`язання набуває «натурального» характеру - воно існує, але позбавлене судового захисту. У такому разі нарахування похідних санкцій (3% річних, інфляційні втрати) на суму, стягнення якої заблоковано з вини самого кредитора, суперечить принципу добросовісності (ст. 13 ЦК України). Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що у позивача відсутні належні та чинні підстави для стягнення заявленої заборгованості, 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки строк пред`явлення виконавчого листа до виконання пропущено, забезпечення кредитного договору не підтверджене відповідними доказами, а методика розрахунку заявлених сум не доведена. Суд зазначає, що позивач понад 7 років (з 2017 по 2025) не вживав заходів для примусового виконання рішення, після чого пред`явив вимоги про стягнення інфляційних втрат саме за цей період бездіяльності. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦК України суд може відмовити у захисті права, якщо його здійснення суперечить принципу добросовісності або є зловживанням правом - зокрема, коли особа свідомо затягує стягнення з метою накопичення похідних санкцій. Суд також врахував, що позивач не з`явився на судове засідання, хоча був належним чином повідомлений, і не оскаржував заперечення відповідача. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, що узгоджується з встановленими судом фактичними обставинами. Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеного в постанові від 21 липня 2021 року в справі № 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 квітня 2020 року по справі № 522/22023/16-ц висловився наступним чином: «…сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі». Отже, суд встановив, що заявлені позивачем вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат є необґрунтованими, оскільки відсутні чинний виконавчий документ, своєчасне пред`явлення до виконання та доказова база щодо розрахунків. Відтак у позивача відсутні належні правові та фактичні підстави для звернення до суду з позовом у заявленому обсязі, а надані докази не підтверджують його права на примусове виконання рішення суду, а також стягнення будь-яких сум, пов`язаних із інфляційними втратами або 3 % річними. Виходячи з викладеного, усі вимоги позивача в частині стягнення додаткових сум не можуть бути задоволені. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору слід покласти на позивача. На підставі викладеного ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

Outcome: dismissed