Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Представник ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 24479,32 грн. В обґрунтування позову посилався на те, що 21.05.2021 між відповідачем та ТОВ "Фінансова компанія "Інкасо Фінанс" у порядку, визначену Законом України "Про електронну комерцію" був укладений електронний договір №3401005519-76559. Відповідно до його умов ТОВ "Фінансова компанія "Інкасо Фінанс" надало відповідачеві кредит у розмірі 2000 гривень. 10.05.2021 між ТОВ "Авентус Україна" та відповідачем був укладений договір №4131090. Відповідно до його умов ТОВ "Авентус Україна" надало відповідачеві кредит у розмірі 3500 гривень. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитними договорами, виникла заборгованість у розмірі 24479,32 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 5500грн; процентів 18861 грн., інфляційні збитки 102,22 грн., 3% річних 16,10 грн. 07.09.2021 між ТОВ "Фінансова компанія "Інкасо Фінанс" та ТОВ "Вердикт капітал" укладено договір факторингу №07-09/21. 10.01.2023 між ТОВ "Вердикт капітал" та ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" укладено договір факторингу №10-01/2023, за яким позивач набув права вимоги до [PERSON] за договором №3401005519-76559. 30.12.2021 між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "Вердикт капітал" укладено договір факторингу №30-12/2021-21. 10.01.2023 між ТОВ "Вердикт капітал" та ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" укладено договір факторингу №10-01/2023, за яким позивач набув права вимоги до [PERSON] за договором №4131090. Посилаючись на норми ЦК України та умови кредитних договорів, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 24479,32 грн. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Судом установлено, що 21.05.2021 між відповідачем та ТОВ "Фінансова компанія "Інкасо Фінанс" у порядку, визначену Законом України "Про електронну комерцію" був укладений електронний договір №3401005519-76559. Відповідно до його умов ТОВ "Фінансова компанія "Інкасо Фінанс" надало відповідачеві кредит у розмірі 2000 гривень, строком на 14 днів. 10.05.2021 між ТОВ "Авентус Україна" та відповідачем був укладений договір №4131090. Відповідно до його умов ТОВ "Авентус Україна" надало відповідачеві кредит у розмірі 3500 гривень, строком на 30 днів. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що наданими позивачем доказами підтверджується перехід до нього прав вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за: - договором кредитної лінії №3401005519-76559 від 21.05.2021 у розмірі 2546 грн, що складається з тіла кредиту в сумі 2000 грн та процентів за 14 днів у сумі 546 грн; - договором кредитної лінії №4131090 від 10.05.2021 у розмірі 5495 грн, що складається з тіла кредиту в сумі 3500 грн та процентів за 30 днів у сумі 1995 грн. У задоволенні позовних вимог у частині стягнення решти нарахованої заборгованості суд відмовляє. Нарахування процентів за межами строку кредитування є безпідставним, оскільки суперечить ст. 1050 ЦК України. Суд зазначає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Позивачем також необґрунтовано включено до розрахунку заборгованості інфляційні втрати в сумі 102,22 грн та 3% річних у сумі16,10 грн, з огляду на зміст п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо звільнення позичальника від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено воєнний стан, дію якого продовжено і він триває до теперішнього часу. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Згідно платіжної інструкції від 10.12.2025 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 13000 грн. До позовної заяви додано копію договору №01-07/2024 про надання юридичних послуг від 01.07.2024 між Позивачем та адвокатським об`єднанням "Лігас Ассістанс". Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Предметом спору в дані справі є стягнення заборгованості за кредитним договором. На теперішній час судова практика розгляду даної категорії справ є поширеною. Її вивчення, аналіз обставин справи та складання процесуальних документів, на думку суду, за наявності звичайної професійної підготовки в галузі права, об`єктивно не вимагає витрачання значного часу та зусиль адвоката. Враховуючи фактично надані послуги та часткове задоволення позовних вимог, суд визнає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. Крім того, згідно ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача відшкодування витрат зі сплати судового збору пропорційно частині задоволених позовних вимог - в сумі 795,71 грн. Таким чином, загальна сума судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 2795,71 грн.

Outcome: partial