Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

У червні 2024 року Позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 200/300307 від 30 березня 2007 року. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що між ТОВ «БМ Банк», правонаступником якого є АТ «ТАСКОМБАК» та відповідачем [PERSON] 30.03.2007 року було укладено Кредитний договір № 200/300307 з подальшими змінами та доповненнями. Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Банк належним чином виконав свій обов`язок та надав відповідачу кредит. Разом з тим, у зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору у відповідача виникла заборгованість, розмір якої становить 4 261 452, 48 грн. У якості забезпечення виконання умов кредитного договору 18 лютого 2016 року між ПАТ БМ Банк та [PERSON] , укладено договір поруки, за яким поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором щодо виконання умов договору. 31 січня 2024 року та 25 березня 2024 року Банком було направлено повідомлення вимогу до Відповідача з вимогою виконання Позичальником та Поручителем боргових зобов`язань за цим Договором. Проте, даний лист залишений відповідачами без розгляду. Просили суд: стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» заборгованість за Кредитним договором № 200/300307 від 30.03.2007 р., що станом на 03.05.2024 становить 4 261 452 грн. 48 коп., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту (в т.ч. простроченій) 2 641 610,74 грн.; заборгованості по відсоткам (в т.ч. простроченій) 1 294 070,32 грн., - заборгованість по комісії (в т.ч. простроченій) 325 771,42 грн. стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] 11645 на користь Акціонерного товариства АТ «ТАСКОМБАНК» витрати по сплаті судового збору у сумі 63 921,79 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.05.2024р. матеріали справи передані для розгляду судді Наталія Сергіївна Пінкевич. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 червня 2024 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2024 року заяву Позивача про забезпечення позову у цивільній справі задоволено частково та накладено арешт на земельну ділянку з кадастром номером 0520655900:02:001:0270, площею: 0.12 га, цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2904198305206, яка належить на праві власності [PERSON] . Постановою Київського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено та ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2024 року про забезпечення позову у справі за позовом акціонерного товариства «Таскомбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано та ухвалено нове судове рішення; у задоволенні заяви акціонерного товариства «Таскомбанк» про забезпечення позову у даній справі відмовлено. 12 вересня 2025 року від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву. Не погоджуючись з доводами позову зазначила, що строк договору поруки від 18 лютого 2016 року закінчився. Хоч між нею і банком укладались договору про внесення змін та доповнень, але вони мали лиш технічний характер і не впливало на зміст та суть забезпечувального зобов`язання. Тобто між ними не виникло нових правовідносин, а продовжують існувати правовідносини за договором поруки у тому самому вигляді, в якому виникли у березні 2007 року. Останній платіж [PERSON] здійснив 03 березня 2023 року і не у повному обсязі. Тому термін шість місяців для звернення до поручителя закінчився 10 жовтня 2023 року. А позов вона отримала лише у липні 2025 року. Просила відмовити у задоволенні позову. 24 вересня 2025 року від Банку до суду надійшли заперечення на відзив на позов [PERSON] . Додатково представник позивача [PERSON] зазначив, що відзив на позовну заяву подано до суду поза межами встановленого строку, протягом якого можуть бути подані відзив, а саме 12.09.2025, при цьому клопотання про поновлення строку Відповідачем-2 не подано, просив відзив на позов АТ «ТАСКОМБАНК» поданий [PERSON] , залишити без розгляду. Крім того, 25.03.2024 відповідним Повідомленням-вимогою АТ «ТАСКОМБАНК» від 25.03.2024 №6636/70.2.2 Поручитель був повідомлений про наявність заборгованості за кредитним договором та про дострокове повернення кредиту. Однак, зазначені порушення не були усунені, а заборгованість так і не була погашена. Отже, був зміненим строком виконання основного зобов`язання є - 31.01.2024. З позовом по даній справі Банк звернувся до суду - 16.05.2024 року, тобто в межах шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням. Таким чином, договір поруки з Відповідачем-2 не припинив свою дію. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 121 ЦПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства. Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч.ч.1,2 ст. 126 ЦПК України). Частиною 1 ст. 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У свою чергу, частиною першою статті 49 ЦПК України передбачено, що сторони користуються рівними процесуальними правами. Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 120 ЦПК України). Частиною сьомою статті 178 ЦПК України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. Згідно статті 123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до пункту 6 частини другої статті 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. У даному випадку у системному зв`язку з наведеними вище приписами застосуванню підлягають також норми статті 126 ЦПК України за якими право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Наведене свідчить про те, що право на подання відзиву на позовну заяву може бути реалізовано відповідачем виключно у строк, встановлений судом для його подання, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії. Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі прямо пов`язана із стадіями судового провадження та перебігом процесуальних строків. Процесуальний строк, виступає одним з ключових елементів цивільно-процесуальної форми та направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження цивільного процесу у визначених ЦПК України часових рамках. Під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз ЦПК України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства. Водночас, початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача за довіреністю Баженов А.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , та [PERSON] , в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про розгляд справи у їх відсутність не подавалось. З урахуванням належного повідомлення сторін суд вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідачів. Суд, вислухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. При розгляді справи судом встановлено, що 30 березня 2007 року між ТОВ «БМ Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 200/300307 з подальшими змінами та доповненнями відповідно до Додаткового договору №1 від 18 лютого 2016 року, Додаткового договору №2 від 30 липня 2019 року, Додаткового договору № 3 від 08 жовтня 2021 року, Додаткового договору № 4 від 24 жовтня 2022 року до Кредитного договору № 200/300307 від 30.03.2007 (надалі також «Кредитний договір»), відповідно до умов якого, Банк надав Позичальнику кредит у сумі 200 000,00 доларів США. Строк Кредиту 264 місяці (до 29.03.2029 року) Процентна ставка 13% (тринадцять процентів) річних. Кредит надається позичальнику на наступні цілі: будівництво власного будинку. В якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між ТОВ «БМ Банк» та відповідачем [PERSON] було укладений Договір поруки № 200/300307 від 30.03.2007. Відповідно до п. 1. Договору поруки, Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за зобов`язаннями, що випливають з Кредитного договору № 200/300307 від 30 березня 2007 року, укладеного між Банком та [PERSON] , за яким останній зобов`язаний до 29 березня 2029 року повернути кредит у розмірі 200 000,00 USD (двісті тисяч доларів США 00 центів), сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 13% (тринадцять процентів) річних, комісію, штрафні санкції у розмірі та у випадках, передбачених Кредитним договором. Відповідно до п. 3 договору поруки, відповідальність Поручителя настає у випадку, коли Боржник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання за кредитним договором. Відповідно до п. 4 Договору поруки, Поручитель і Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. 18 лютого 2016 року між ПАТ «БМ БАНК» та [PERSON] укладено Додатковий договір № 1 до Кредитного договору № 200/300307 від 30 березня 2007 року. Відповідно до п. 3 Додаткового договору № 1, Сторони дійшли згоди провести зміну валюти кредитування долар США на гривню за комерційним курсом, що діє у Банку станом на 18 лютого 2016 року та складає 27,50 (двадцять сім гривень п`ятдесят копійок) грн., за 1 дол. США. Згідно п. 7 Додаткового договору № 1, Сторони дійшли згоди викласти Кредитний договір № 200/300307 від 30 березня 2007 року в новій редакції: Сума кредиту 4 208 199,91 (чотири мільйони двісті вісім тисяч сто дев`яносто дев`ять гривень) 91 копійка. Процентна ставка: на період з 18 лютого 2016 року по 18 лютого 2019 року - 0,01 % (нуль цілих одна сота процента) річних; на період з 18 лютого 2019 року по 29 березня 2029 року - 23,0 % (двадцять три цілих нуль десятих процентів) річних. 18 лютого 2016 року між ПАТ «БМ БАНК» та [PERSON] укладено договір поруки № 200/300307. Відповідно до п.1 Договору поруки, Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за зобов`язаннями Боржника, що випливають з Кредитного договору № 200/300307 від 18 лютого 2016 року, укладеного між Кредитором та Боржником, за яким останній зобов`язаний до 29 березня 2029 року повернути кредит у розмірі 4 208 199,91 (чотири мільйони двісті вісім тисяч сто дев`яносто дев`ять гривень) 91 коп., сплатити проценти за користування кредитом, комісію, штрафні санкції у розмірі та у випадках, передбачених Договором про надання кредиту. Відповідно до п. 5 Договору поруки, Поручитель і Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. 03.05.2018 року між ПАТ «БМ Банк» та ПАТ «ТАСКОМБАНК» укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №230518i (надалі - Договір відступлення), згідно з яким відбулося відступлення прав вимог за рядом кредитних договорів. Відповідно до умов Договору відступлення Первісний кредитор ПАТ «БМ Банк» передає (відступає)» Новому кредитору ПАТ «ТАСКОМБАНК свої Права вимоги до Боржників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та Договорами забезпечення та сплачує Первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором. Право вимоги переходить до Нового кредитора на підставі Договору відступлення та підписаного Сторонами Реєстру прав вимоги ( в письмовому вигляді) з моменту зарахування коштів у розмірі Ціни договору на рахунок Первісного кредитора, після чого Новий кредитор стає новим кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх Заборгованостей по Кредитним договорам та їх зобов`язань по Договорам Забезпечення, що не засвідчені нотаріально, а також по відношенню до Поручителів, Майнових поручителів стосовно їх зобов`язань по Договорам забезпечення. Разом з Правами вимоги Новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав у Первісного кредитора. Згідно вищезазначеного Договору відступлення, АТ «ТАСКОМБАНК набув право вимоги до [PERSON] по Кредитному договору № 200/300307 від 30.03.2007 та договору забезпечення. 30 липня 2019 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було укладено Додатковий договір № 2 до кредитного договору № 200/300307 від 30 березня 2007 року. Відповідно до п.1 Додаткового договору № 2, сторони дійшли згоди викласти Кредитний договір № 200/300307 від 30 березня 2007 року та Додаток № 1 до Кредитного договору № 200/300307 від 30 березня 2007 року в новій редакції, яка передбачає, що проценти за користування кредитом сплачуються Позичальником, виходячи із встановленої Банком фіксованої процентної ставки у розмірі: 0,01 % річних 12 місяців, починаючи з 30.07.2019 року; 23% річних з 13-го місяця з дня укладення цього додаткового договору до закінчення строку дії кредитного договору. (п.3.2 Договору в редакції, викладеній в Додатковому договорі № 2. Проценти за кредитом та заборгованість за кредитом сплачуються Позичальником в валюті наданого кредиту щомісячно не пізніше 10 числа кожного наступного місяця з дати видачі кредиту та в повному розмірі в день погашення заборгованості на рахунок, вказаний у пункті 3.6 цього Договору. (п. 3.4 договору). Згідно п. 3.9. Договору, банк має право вимагати від Позичальника, у тому числі і достроково, сплати у повному обсязі заборгованості за кредитом та/або процентів за користування ним, та/або сум неустойки та інших платежів, передбачених цим Договором, при настанні будь-яких обставин: позичальник не виконав у строк свої обов`язки по сплаті частини кредиту та/або Процентів за користування кредитом, передбачених цим Договором, щонайменше за три календарні місяці. 08 жовтня 2021 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] укладено Додатковий договір № 3 до Кредитного договору № 200/300307 від 30 березня 2007 року. Відповідно до п. 1 Додаткового договору № 3, сторони домовились викласти п. 3.2, п. 3.6 розділу № 3 «Умови кредитування» Кредитного договору в наступній редакції: «3.2 Проценти за користування кредитом сплачуються Позичальником, виходячи із встановленої банком фіксованої процентної ставки у розмірі: 20 % річних 24 місяці, починаючи з 08.10.2021 року; 23 % річних з 25-го місяця, починаючи з 08.10.2023 року до закінчення строку діїкредитного договору.» 24 жовтня 2022 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] укладено Додатковий договір № 4 до Кредитного договору № 200/300307 від 30 березня 2007 року (далі Додатковий договір № 4), відповідно до якого: позичальник підтвердив можливість виконувати умови Кредитного договору в період воєнного стану. 24 жовтня 2022 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] укладено Договір № 1 про внесення змін та доповнень до договору поруки 200/300307 від 2007 року. Відповідно до п.1 Договору № 1, Поручитель підтверджує свої зобов`язання перед Кредитором за виконання Боржником в повному обсязі зобов`язань за Кредитним Договором №200/300307 від 30 березня 2007 року. Поручитель підтверджує, що він ознайомлений та згоден з Кредитним Договором №200/300307 від 30 березня 2007 року, Договором № 4 від 24 жовтня 2022 року про внесення змін та доповнень до договору про споживчий кредит № 200/300307 від 30 березня 2007 року, договором № 3 від 08 жовтня 2021 року про внесення змін та доповнень до Договору про споживчий кредит № 200/300307 від 30 березня 2007 року, Договором № 2 від 30 липня 2019 року про внесення змін та доповнень до Договору про споживчий кредит № 200/300307 від 30 березня 2007 року, Договором № 1 від 18 лютого 2016 року про внесення змін та доповнень до договору про споживчий кредит № 200/300307 від 30 березня 2007 року і йому зрозумілі всі умови (п. 2 Договору № 1). Поручитель підтверджує можливість виконувати умови договору поруки в період воєнного стану (п. 4 Договору № 1). З наданих суду доказів, судом встановлено, що Банк виконав свої зобов`язання, надав Відповідачу-1 кредит. Але, відповідач - 1 не виконував в повному обсязі взяті на себе зобов`язання у зв`язку з чим виникла заборгованість. Повідомленням-вимогою АТ «ТАСКОМБАНК» від 31.01.2024 №1907/70.2 Відповідач [PERSON] був повідомлений про наявність заборгованості за кредитним договором та про дострокове повернення кредиту. Повідомленням-вимогою АТ «ТАСКОМБАНК» від 25.03.2024 № 6636/70.2.2 відповідач [PERSON] (Поручитель) був повідомлений про наявність заборгованості за кредитним договором та про дострокове повернення кредиту. Однак, зазначені порушення не були усунені, а заборгованість так і не була погашена. Станом на 03.05.2024 р., його загальна заборгованість перед Позивачем складає 4 261 452, 48 (чотири мільйони двісті шістдесят одна тисяча чотириста п`ятдесят дві) гривні 48 копійок, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 2 641 610,74 грн. заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочені) - 1 294 070,32 грн., заборгованість по комісії (в т.ч. простроченій) 325 771,42 грн. Відповідачами не подано доказів на спростування доводів банку про наявність заборгованості, її розміру, не надано власного контррозрахунку. Відповідач [PERSON] , знаючи про відкрите провадження, отримавши ухвалу про відкриття провадження, позов з додатками 22 липня 2025 року, жодного відзиву не подав, а обмежився лише поданням апеляційної скарги на ухвалу суду про забезпечення позову. При вирішенні спору суд враховує, що 30 березня 2007 року між ТОВ «БМ Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 200/300307. У якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між ТОВ «БМ Банк» та відповідачем [PERSON] було укладений Договір поруки №200/300307 від 30.03.2007 з подальшими змінами та доповненнями. Судом досліджено виписку по особовому рахунку відповідача за період з якої вбачається, що останній користувався кредитними коштами, здійснював операції з погашення кредитної заборгованості. Судом досліджено вимоги АТ «ТАСКОМБАНК» від 31.01.2024 №1907/70.2 та від 25.03.2024 № 6636/70.2.2. про дострокове повернення кредитних коштів направлених Відповідачам. Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частина друга статті 207 ЦК України). За змістом статей 626,628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини другої статті 639ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до частини першоїстатті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником за останні три роки, які передували зверненню позивача з відповідним позовом до суду У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки За змістом ст.ст. 553, 554 ЦК України обсяг відповідальності поручителя встановлюється умовами договору поруки виходячи із умов основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, адже обсяг зобов`язань поручителя перед кредитором не може бути більшим ніж обсяг зобов`язань боржника Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 ЦК України) Отже, судом встановлено, що відповідачі свої зобов`язання за кредитним договором не виконали внаслідок чого утворилась заборгованість. Так згідно розрахунку наданого позивачем із урахуванням висновків Верховного Суду викладених в постанові від 14.07.2020 року по справі № 367/4970/13-ц, постанові від 08.07.2020 року по справі №464/4985/15-ц, постанові від 02.07.2020 року по справі №753/16745/15-ц, постанові від 20.10.2020р. по справі № 456/3643/17 (провадження № 61-9882 св20), які враховуються судом, на підставі ч.4 ст.263 ЦПК України, заборгованість за кредитним договором № 200/300307 від 30 березня 2007 року станом на 03.05.2024 становить 4 261 452, 48 (чотири мільйони двісті шістдесят одна тисяча чотириста п`ятдесят дві) гривні 48 копійок, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 2 641 610,74 грн. заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочені) - 1 294 070,32 грн., заборгованість по комісії (в т.ч. простроченій) 325 771,42 грн. Вказана заборгованість не оспорена під час розгляду справи, в матеріалах справи відсутній альтернативний розрахунок для перевірки та спростування заборгованості у зазначеному позивачем розмірі. Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. У рішенні 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголосив, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей» … Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в розмірі 4 261 452, 48 (чотири мільйони двісті шістдесят одна тисяча чотириста п`ятдесят дві) гривні 48 копійок, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 2 641 610,74 грн. заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочені) - 1 294 070,32 грн., заборгованість по комісії (в т.ч. простроченій) 325 771,42 грн. Щодо доводів відповідача про припинення договору поруки. Судом встановлено, що як позичальник, так і поручитель, зобов`язання за Кредитним договором і договором поруки належним чином не виконували, на вимоги Банку не реагували, унаслідок чого станом на 03.05.2024 р., його загальна заборгованість перед Позивачем складає 4261 452, 48 гривні 48 копійок. У зв`язку з порушенням [PERSON] строків погашення заборгованості за кредитом та процентами, з метою досудового врегулювання спору, Позивач на підставі п.3.9. Кредитного договору, 25 березня 2024 року направив відповідачам вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, які залишені відповідачами без задоволення. Відповідно до п. 7 Договору поруки № 200/300307 від 18 лютого 2016 року у випадку невиконання боржником зобов`язань за Кредитним договором Кредитор повідомляє про це Поручителя шляхом направлення письмової вимоги із зазначенням суми грошових коштів та рахунків, на які поручитель зобов`язаний перерахувати вказані кошти. Поручитель зобов`язаний сплатити Кредитору суму боргу не пізніше 10 (десяти) календарних днів після отримання повідомлення про невиконання Боржником зобов`язань за кредитним договором (п. 8 Договору поруки № 200/300307 від 18 лютого 2016 року). З огляду на зазначене, відповідним Повідомленням-вимогою АТ «ТАСКОМБАНК» від 25.03.2024 № 6636/70.2.2 Поручитель був повідомлений про наявність заборгованості за кредитним договором та про дострокове повернення кредиту. Однак, зазначені порушення не були усунені, а заборгованість так і небула погашена. Згідно зі ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Поручителем може бути одна або кілька осіб. Згідно вимог ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. При цьому поручителі, виходячи із зазначених норм закону, несуть солідарну відповідальність з боржником кожен за своїм договором поруки. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням(якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням. Такі висновки щодо застосування вказаних норм права відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Судувід 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18). У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до п.2.2 Додаткового договору №2 до Кредитного договору №200/300307 від 30.03.2007 року - дата видачі кредиту 30.03.2007, Кінцевий термін повернення кредиту не пізніше 29.03.2029. Позичальник зобов`язаний повертати кредит протягом строку Кредитного договору відповідно до графіку платежів, який визначено у Додатку №1 до Кредитного договору. Таким чином, Відповідач -1, як позичальник, зобов`язався перед Банком повернути суму кредиту з процентами до 29 березня 2036 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, разом із установленням строку дії кредитного договору сторони встановили й строки виконання Відповідачвем-1 окремих зобов`язань(внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов`язання Відповідача-1 по поверненню боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність Відповідача-1 за невиконання цього обов`язку. Відповідно до п.3.9 Кредитного договору, Банк має право вимагати від Позичальника (незалежно від настання строку погашення кредиту) у томі числі достроково, сплати в повному обсязі заборгованості за кредитом та/або процентів за користування ним, та/або сум неустойки та інших платежів, передбачених цим Договором, при настанні будь-якої з наступних обставин: Позичальник не виконав у строк свої обов`язки по сплаті частини кредиту та/або сплаті Процентів за користування кредитом, передбачених цим договором, щонайменше за три календарні місяці; про необхідність дострокової сплати кредиту, процентів за користування ним, та/ або сум неустойки з указаних вище підстав, Банк своєю вимогою письмово попереджає Позичальника не менше ніж за 30 (тридцять) календарних днів до вчинення необхідних дій по примусовому стягненню коштів. Сторони дійшли згоди, що датою з якої починається перебіг строку отримання вимоги є дата зазначена на квитанції пошти, що надається банку відділенням зв`язку при надісланні отримання рекомендованого листа (вимоги) (п. 3.9.1 кредитного договору). На підставі наведеного суд приходить до висновку, що вищевказаними повідомленням-вимогою АТ «ТАСКОМБАНК» від 31.01.2024 №1907/70.2 Відповідач-1 був повідомлений про наявність заборгованості за кредитним договором та про дострокове повернення кредиту. Однак, зазначені порушення не були усунені, а заборгованість так і не була погашена. 25.03.2024 відповідним Повідомленням-вимогою АТ «ТАСКОМБАНК» від 25.03.2024 № 6636/70.2.2 Поручитель був повідомлений про наявність заборгованості за кредитним договором та про дострокове повернення кредиту. Однак, зазначені порушення не були усунені, а заборгованість так і не була погашена. Отже, був зміненим строком виконання основного зобов`язання є 31.01.2024. З позовом по даній справі Банк звернувся до суду - 16.05.2024 року, тобто в межах шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням. Таким чином, договори поруки з Відповідачем-2 не припинили свою дію. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Станом на дату розгляду справи, Відповідачі свої зобов`язання по Кредитному договору не виконали. Тому вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. В силу вимоги ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача також підлягають стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі по 31 960,89 грн. з кожного. Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved