Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

У липні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] ,третя особа: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дев`ятий вал», у якому просить стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 24 004,80 грн., витрати за проведення будівельно-технічної і товарознавчої експертизи в розмірі 6 000грн., моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. та судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . 21 січня 2023 року сталося залиття квартири позивачки з причини протікання лічильників обліку холодного та гарячого водопостачання, встановлених в квартирі [PERSON] № 273, внаслідок чого було складено Акт № 01 від 25 січня 2023 року. 09 серпня 2024 року сталося друге залиття квартири позивачки [PERSON] [ADDRESS] . Причиною залиття було зазначено тріснутий корпус бачка унітаза в квартирі відповідачки[PERSON] № 273, про що складено Акт від 09 серпня 2024 року. Відповідно до Звіту про визначення вартості проведення відновлювального ремонту квартири, складеного ТОВ «Малеас`від 25 вересня 2024 року вартість проведення відновлювального ремонту квартири [ADDRESS] становить 24 002,80 грн. Відповідно до Звіту про визначення вартості проведення відновлювального ремонту квартири, складеного ТОВ «Малеас» від 30 червня 2023 року кошторисна вартість проведення відновлювального ремонту [ADDRESS] складає 18 634 грн. Відповідач не бажає в добровільному порядку відшкодувати завдану залиттям квартири шкоду у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з позовом. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2025 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 04 вересня 2025 року [PERSON] звернулася до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2025 року. Ухвалою Київського апеляційного суду м. Києва від 26 вересня 2025 року апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2025 року повернуто особі, яка її подала. 13 листопада 2025 року відповідач [PERSON] подала заяву про відвід судді Лужецькій Олені Романівні. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2025 року заяву відповідача [PERSON] про відвід судді Лужецької Олени Романівни визнано необґрунтованою та передано в порядку частини 1 статті 33 ЦПК України для вирішення питання про відвід. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 21 листопада 2025 року в задоволенні заяви [PERSON] про відвід головуючого судді Лужецької Олени Романівни, відмовлено. 01 грудня 2025 року відповідач [PERSON] подала заяву про відвід судді Лужецькій Олені Романівні. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 01 грудня 2025 року заяву відповідача [PERSON] про відвід судді Лужецької Олени Романівни визнано необґрунтованою та передано в порядку частини 1 статті 33 ЦПК України для вирішення питання про відвід. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 08 грудня 2025 року в задоволенні заяви [PERSON] про відвід головуючого судді Лужецької Олени Романівни, відмовлено. В судове засідання, призначене на 13 лютого 2026 року з`явився представник позивача, позовну заяву підтримала з підстав, викладених у позові та просила суд її задовольнити. В судове засідання, призначене на 13 лютого 2026 року відповідач не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Разом з тим, представник відповідача Ортіков А.М. направив суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його зайнятістю в іншій справі. Суд, не вбачає підстав для відкладення судового засідання, скільки відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права, зокрема, на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, а тому, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, а також позицію представника позивача, яка заперечувала щодо відкладення розгляду справи, відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету. З урахуванням зазначеного судом відхиляється клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання як безпідставне. Протокольною ухвалою суду від 13 лютого 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судової будівельно-технічної експертизи. Протокольною ухвалою суду від 13 лютого 2026 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, повернуто [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири від 07 грудня 2017 року. Звертаючись до суду з позовом позивач [PERSON] зазначає, що 21 січня 2023 року сталося залиття належної їй на праві власності квартири [ADDRESS] , причиною якого є протікання лічильників обліку холодного та гарячого водопостачання, які встановлені у ванній кімнаті в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується Актом № 01 від 25 січня 2023 року, складеним ОСББ «Дев`ятий вал». 09 серпня 2024 року сталося друге залиття квартири позивачки [PERSON] , причиною якого є тріщина корпуса бачка унітаза в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується Актом про залиття № 270 від 09 серпня 2024 року, складеним ФОП [PERSON] . Відповідно до Звіту про визначення вартості проведення відновлювального ремонту квартири, складеного ТОВ «Малеас» від 30 червня 2023 року кошторисна вартість проведення відновлювального ремонту [ADDRESS] складає 18 634 грн. Відповідно до Звіту про визначення вартості проведення відновлювального ремонту квартири, складеного ТОВ «Малеас» від 25 вересня 2024 року вартість проведення відновлювального ремонту квартири [ADDRESS] становить 24 002,80 грн. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із частинами. 4, 5 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені законодавцем у ст. 1166 ЦК України, згідно ч. ч. 1, 2 якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом ст. 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини, та за відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилалася на те, що 21 січня 2023 року та 09 серпня 2024 року сталося залиття належної їй на праві приватної власності квартири [ADDRESS] , що підтверджується долученим до матеріалів справи Актом № 01 від 25 січня 2023 року, складеним ОСББ «Дев`ятий вал» та Актом про залиття № 270 від 09 серпня 2024 року, складеним ФОП [PERSON] . Так, на підтвердження факту вартості спричиненої майнової шкоди позивачем надано Звіт про визначення вартості проведення відновлювального ремонту квартири, складеного ТОВ «Малеас» від 25 вересня 2024 року, згідно якого вартість проведення відновлювального ремонту квартири [ADDRESS] становить 24 002,80 грн. Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76 (далі - Правила) визначено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (пункт 2.3.6). Додатком 4 до Правил встановлено форму згаданого акта. Тобто факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин). Таким чином, факт залиття квартири, характер та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтована вартість) та його наслідків має бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов`язкової участі потерпілої та винної особи. У наданому позивачем на підтвердження факту завдання шкоди актах про залиття від 25 січня 2023 року, складеного ОСББ «Дев`ятий вал» та від 09 серпня 2024 року, складеного ФОП [PERSON] відсутні підписи позивача та відповідача. Тобто вказані акти складено за відсутності зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної особи, що є обов`язковим. При цьому, у вказаних актах не було зазначено наслідків залиття. Більш того, з Акту №1 вбачається, що наслідки протікання зафіксувати не вдалося у зв`язку із не допуском членів комісії до квартири [ADDRESS] . Під час судового розгляду встановлено, що у акті від 25 січня 2023 року та акті від 09 серпня 2024 року вказана причина залиття, однак, в судовому засіданні представник позивача повідомила суду, що комісія не мала доступу до квартири [ADDRESS] після залиття, що дозволяє суду прийти до висновку про те, що комісія фізично не могла здійснити обстеження квартири, встановити характер залиття та його причини, визначити власника квартири, з вини якого сталося залиття. Судом неодноразово роз`яснювалося позивачу право звернутися до суду з клопотанням про призначення судової будівельно-технічної експертизи, проте таким правом сторона позивача не скористалася. Отже, належних доказів, які б підтверджували факт залиття квартири [ADDRESS] позивачем не надано та не встановлено судом під час розгляду справи. Згідно ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За правилами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що стороною позивача також не доведено належними доказами факт залиття квартири [ADDRESS] та те, що саме неправомірна поведінка відповідача призвела до спричинення шкоди позивачу. Позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що саме відповідач є тією особою, яка завдала шкоди майну позивача. Також позивачем не надано доказів на підтвердження причино-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та заподіяною позивачу шкодою. Відтак, позовні вимоги [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України). Як визначено у ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення. Проте, позивачем не надано належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених нею позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, а саме: в чому полягає спричинена їй моральна шкода, якими саме діями чи бездіяльністю вона спричинена і чим підтверджується протиправність цих дій або бездіяльність, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням винної особи, а також факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або інших втрат немайнового характеру. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Всупереч вказаним вимогам, позивачем не доведено та матеріалами справи не підтверджено факт заподіяння їй моральної шкоди. Крім того, оскільки вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимоги про стягнення матеріальної шкоди, у задоволення якої відмовлено, в задоволенні цієї вимоги також слід відмовити. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено у ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Аналізуючи викладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed