Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] . Просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0956 га, кадастровий номер 2621285501:01:001:1398 за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з переходом права власності на будинок [ADDRESS] , який знаходиться на даній земельній ділянці. В обгрунтування позову посилається на те, що ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09.09.2025 затверджена мирову угоду за її позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Відповідно цієї ухвали визнано за нею право власності на будинковолодіння [ADDRESS] . Оформлюючи право власності відповідно до цієї ухвали на дане будинковолодіння, позивачка дізналася, що право власності на земельну ділянку, на якій розташований цей будинок, оформлене 14.07.2025 за [PERSON] . Посилаючись на статтю 120 Земельного кодексу України, яка встановлює, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності користування іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти, просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, у зв`язку з переходом права власності на будинок [ADDRESS] , який знаходиться на цій земельній ділянці. Ухвалою суду від 25 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16 січня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 09 грудня 2025 року через канцелярію суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позовних вимог в повному обсязі та проведення розгляду справи за його відсутності. В судовому засіданні 03.02.2026 суд перейшов до стадії ухвалення рішення, відповідно до вимог статті 244 ЦПК України відклав ухвалення та проголошення судового рішення на 13 лютого 2026 року на 13 год 15 хв, оголосивши в засіданні дату та час його проголошення. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши належну правову оцінку наявним у справі письмовим доказам, установив наступні фактичні обставини справи. Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2025 року затверджено мирову угоду у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. За умовами мирової угоди визначено правовий режим будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] до складу якого входить житловий будинок під літерою «А», сарай під літерою «Б», стодола під літерою «Б1», криниця під літерою N, огорожа під літерою N1, як спільна сумісна власність подружжя [PERSON] та [PERSON] з рівністю часток. Припинено за [PERSON] право власності на (одну другу) частку в будинковолодінні за адресою: [ADDRESS] шляхом сплати грошової компенсації за дану частку, яка по домовленості сторін становить 10 000 (десять тисяч) доларів США. Визнано за [PERSON] право власності на будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] до складу якого входить житловий будинок під літерою «А», сарай під літерою «Б», стодола під літерою «Б1», криниця під літерою N, огорожа під літерою N1 (а.с.5-7). Право власності на будинковолодіння за адресою [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] 05.11.2025 року (Витяг з Державного реєстру речових прав №451193630 від 07.11.2025, виданий державним реєстратором виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Соловій І.З., а.с.30). Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №450773089 від 05.11.2025, право власності на земельну ділянку кадастровий номер 2621285501:01:001:1398, площею 0,0956 га зареєстровано 14.07.2025 за [PERSON] (а.с.8). Надаючи правову оцінку установленим обставинам у цій справі та позовним вимогам, суд виходить з такого. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права. Відповідно до частини 1 статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувана (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. Аналогічна норма Закону щодо переходу права на земельну ділянку у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна закріплена у статті 377 Цивільного кодексу України, згідно якої, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувана, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. Тобто, за загальним правилом, закріпленим у частині 1 статті 120 ЗК України особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі ухвали Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2025 року [PERSON] набула право вланості на будинковолодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , зареєструвавши таке в реєстрі Речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 3008917826040. Після набуття права власності на вказане будинковолодіння позивачці стало відомо, що право власності на земельну ділянку площею 0,096 га, кадастровий номер 2621285501:01:001:1398, на якій розташований цей житловий будинок, зареєстроване за відповідачем [PERSON] 14 липня 2025 року. Так, аналіз статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України свідчить про те, що перехід прав на земельну ділянку у разі переходу права власності на будинок відбувається в силу прямої норми закону, автоматично, без необхідності вчинення будь-яких додаткових правочинів чи волевиявлення сторін. Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалася про те, що особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (постанови від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (пункт 8Л7), від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц (пункт 61), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункт 42)). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 року у справі 689/26/17 вказала на те, що враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки (закріпленому у цивільному та земельному законодавстві) та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу права на земельну ділянку не передбачено умовами договору чи приписами законодавства. Відповідач у поданій до суду заяві позов визнав повністю. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З огляду на викладене, беручи до уваги визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує прав інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та визнання за позивачкою права власності на спірну земельну ділянку На підставі наведеного, та

Outcome: approved