Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

03.12.2025 представник позивачки адвокат Куспись Євгеній Адамович звернувся до суду з вказаною позовною заявою, шляхом направлення у системі «Електронний суд», що зареєстрована судом 04.12.2025, мотивуючи тим, що з 13 грудня 2013 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2025 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] , та відповідач визнав своє батьківство щодо інших дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На даний час діти проживають разом із позивачкою та перебувають на її повному утриманні, а відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дітей, не надає матеріальної допомоги, не цікавиться їхнім станом здоров`я, потребами чи умовами проживання. Така поведінка свідчить про ухилення відповідача від виконання свого прямого батьківського обов`язку утримувати дітей, який відповідно до вимог СК України покладається на обох батьків у рівній мірі. Інших неповнолітніх дітей відповідач немає, батьки на його утриманні не перебувають. Відтак, відповідач є здоровою, працездатною особою у найбільш продуктивному віці, здатний і має можливість заробляти своєю працею кошти та виконувати обов`язок з надання достатнього утримання своїм дітям. На момент звернення до суду між сторонами не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обов`язку утримувати дітей. Тому просив у судовому порядку стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі по 5000,00 грн на кожну дитину щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття, а у разі навчання дітей у вищому навчальному закладі до закінчення навчання. Також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою правничої допомоги у розмірі 10000,00 грн. 20.01.2026, після отримання відповідей на запити щодо зареєстрованого місця проживання сторін, судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 18.02.2026 14:30. 02.02.2026 представник відповідача, адвокат Федоренко Володимир Сергійович, подав до суду відзив на позов обґрунтовуючи тим, що [PERSON] не погоджується з розміром аліментів у твердій грошовій сумі, часом їх присудження з дня подачі позову, зокрема, на дочку [PERSON] , не погоджується зі стягненням аліментів у разі навчання дітей у вищому навчальному закладі - до закінчення навчання, не погоджується з розміром стягнення витрат на правову допомогу. Позивачка просить стягнути з [PERSON] аліменти на трьох дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 5000,00 грн на кожну дитину щомісяця, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття, а у разі навчання дітей у вищому навчальному закладі до закінчення навчання. При цьому, позивачкою (чи її представником) жодним чином не обґрунтовано тверду грошову суму в розмірі 5 000,00 грн на кожну дитину, не надано примірного розрахунку, не наведено та не підтверджено конкретних витрат, їх склад та конструкцію, які відповідали б заявленій сумі. Крім цього, позивачкою не доведено, що відповідач має нерегулярний, неофіційний або нестабільний дохід. Таким чином, відповідач визнає та просить суд стягнути аліменти відповідно до ст. 183 СК України, визначити розмір аліментів у частці від заробітку (доходу). Що стосується вимоги про стягнення аліментів у разі навчання дітей у вищому навчальному закладі до закінчення навчання, то варто зазначити, що така вимога є передчасною, оскільки аліменти на повнолітню дитину можуть бути присуджені у разі: продовження навчання, потреба дитини у матеріальній допомозі, можливості надавати таку допомогу одним із батьків, проживання дитини з одним із батьків, а на даний час усі ці обставини не можуть бути встановлені. Не може бути присуджено аліменти з дня подачі позовної заяви щодо найменшої доньки [PERSON] [INFO] , оскільки на день подачі заяви дитина проживала з батьком (відповідачем) на території України та була на його утриманні, про що надаються відповідні докази. Лише у січні 2026 року дитина залишила територію України та наразі перебуває з Позивачкою, що підтверджується матеріалами справи № 504/3075/25 (справа розглядалась в Доброславському районному суді Одеської області). Згідно ухвали суду від 14.01.2026, 08.01.2026 до суду надійшла заява від представника позивачки адвоката Кусьпись Є.А., у якій він просить закрити провадження в цій справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, оскільки дитина була передана матері. Таким чином, аліменти на доньку [PERSON] можуть бути присуджені з 08.01.2026. Окремо відповідач зазначає про вкрай завищений розмір витрат на правничу допомогу в даній справі у розмірі 10 000,00 грн, адже, розмір вказаних витрат є не співмірним, зокрема, із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Таким чином, фактично адвокатом була написана лише шаблонна позовна заява, тому максимальна сума витрат на правничу допомогу не може перевищувати суму у розмірі 500,00 грн, як за одну годину роботи. Тому просив врахувати зазначені обставини, викладені у відзиві, оцінити надані докази, прийняти законне та обґрунтоване рішення. Позивачка - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце проведення засідання повідомлена належним чином, та її представник подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, позовні вимоги підтримує. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та його представник у відзиві на позов просив розглянути справу без участі відповідача чи його представника. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України за умов неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини, спірні правовідносини, з посиланням на докази та норми права. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (частина 1 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 79, ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 13 грудня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2025 року, у справі № 357/6321/25, провадження № 2/357/3515/25, яке набрало законної сили 26.12.2025, шлюб між ними було розірвано, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 13.12.2013 та інформацією з ЄДРСР. Сторони являються батьками трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копіями свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 11.10.2024, свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 08.10.2024, свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 08.10.2024, Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень №00014528239 від 02.10.2014 та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень №00014528213 від 02.10.2014. Згідно відповіді Виконавчого комітету Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області від 24.12.2025 за № 11-16-72, позивачка - [PERSON] та діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи (підтвердження про навчання від 27.06.2025 та довідок про реєстрацію місця проживання від 02.09.2025) вбачається, що позивачка - [PERSON] та діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , фактично проживають за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , [INFO] , навчається у 1ВНВТ класі Вищого технічного навчально - дослідницького закладу м. Філлах, навчальний рік 2024-2025, а [PERSON] , [INFO] , навчається у середній школі Філлах-Лінд у класі 3С з 09.09.2024 до 04.07.2025. Згідно відповіді з Єдиного держаного демографічного реєстру від 20.01.2026 за № 2252900, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а згідно Акту від 08.09.2025 відповідач фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . З копії Акту про встановлення факту проживання/не проживання осіб на території Фонтанської сільської територіальної громади вбачається, що станом на [INFO] за адресою: [ADDRESS] , окрім відповідача, проживала [PERSON] , [INFO] . Згідно із Довідкою Центру дитячого розвитку НОGWARTS (Одеська область, с. Кріжанівка, вул. Софіївська, 2а) від 12.09.2025, [PERSON] , [INFO] , відвідувала центр на постійній основі з 02.05.2025. З Декларації № 0001-43М8-7Н10 вбачається, що [PERSON] , як законний представник дитини, уклав декларацію з лікарем ТОВ «Центр сімейної медицини «АМЕДИКА» [PERSON] щодо надання медичних послуг дитині [PERSON] , [INFO] . З ухвали Доброславського районного суду Одеської області від 14 січня 2026 року, яка набрала законної сили 14.01.2026, про закриття провадження у справі № 504/3075/25, провадження № 2/504/1437/26, за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області, про забезпечення повернення дитини до місця постійного проживання в Республіці Австрія, вбачається, що 08.01.2026 представник [PERSON] , адвокат Куспись Євгеній Адамович, подав до суду заяву про закриття провадження у вказаній справі, у зв`язку із відсутністю предмету спору, оскільки дитина - [PERSON] , [INFO] , була передана матері. При вирішенні спору суд виходить з наступного. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 9 ст. 7 Сімейного Кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ч.3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, спосіб стягнення аліментів обирається тим з батьків разом з яким проживає дитина та змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів, тому вимоги відповідача щодо стягнення аліментів у частковому відношенні не обґрунтовані. Відповідно до ч.1 ст. 184 Сімейного Кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Представник позивача в обґрунтування вимог вказав, що з відповідача можливо стягнути аліменти у твердій грошовій сумі, враховуючи, що він працездатного віку та інших осіб на утриманні не має. Представник відповідача в обґрунтування заперечень зазначив про недоведеність позивачкою обставин, що відповідач має нерегулярний, неофіційний або нестабільний дохід. Суд критично оцінює доводи представника відповідача, оскільки до суду не надано належних, допустимих та достатніх доказів щодо стану здоров`я та матеріального становища [PERSON] , які б підтверджували неможливість останнім сплачувати аліменти на дітей у твердій грошовій сумі. Положення процесуальних норм ЦПК України передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Так, позивач на підтвердження розміру аліментів 5000,00 грн на кожну дитину жодних доказів не надала, а відповідач частково визнав позов, а саме не заперечував проти стягнення з нього аліментів на дітей у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно на кожну дитину до їх повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років становить 2817,00 грн, а для дітей віком від 6 до 18 років встановлено у розмірі 3512,00 грн. Отже, гарантований розмір аліментів на одну дитину, станом на час розгляду справи, має бути щомісячно не менше 1408,50 грн на дитину до 6 років та 1756,00 грн на дітей від 6 до 18 років, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить 2817,00 грн на дитину до 6 років та 3512,00 грн на дітей від 6 до 18 років. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, ч. 1 та ч. 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд враховує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку із чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, що призводить до дисбалансу в обов`язках батьків, тому кореспондується право одного з батьків подати позов до суду для спонукання іншого з батьків брати участь у витратах на дитину. Разом з тим, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Враховуючи зазначене вище, у тому числі визнання відповідачем обов`язку утримувати дітей та відсутність доказів у підтвердження обставин, які дали б змогу суду дійти висновку, про неможливість платника аліментів сплачувати кошти у вказаному розмірі, задля належного та всебічного розвитку і утримання дітей, а також створення для них гідних умов життя, суд дійшов висновку про стягнення аліментів у розмірі 5000,00 грн на кожну дитину. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам у їх сукупності, максимально враховуючи інтереси дітей,

Outcome: partial