Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк», третя особа Білгород-Дністровський відділ державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якому просить зняти арешт, накладений державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Руслановою Тетяною Русланівною, на все майно боржника [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , який помер [INFO] , згідно постанови про арешт майна боржника від 12.02.2020 року у виконавчому провадженні АСВП №59076920, індексний номер 56686599 від 18.02.2021 13:33:37, [PERSON] , Білгород-Дністровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Одеська область, номер запису про обтяження 40616042. Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.01.2020 року, актовий запис №110. Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] від 18.04.1990 року, актовий запис №215. Після смерті батька позивач звернувся до Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої 28 квітня 2020 року заведена спадкова справа №120/2020, у якій зазначено, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем всього майна спадкодавця, що підтверджується довідкою Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області від 09.05.2025 року №688/02-14. До складу успадкованого майна входить квартира [ADDRESS] , у якій зареєстрований та проживає позивач. Маючи на меті отримати свідоцтво про право на спадщину на дану квартиру останній звернувся за ним до державного нотаріуса, який листом від 09.05.2025 № 685/02-14 повідомив про неможливість його видачі через виявлення наявності арешту всього належного спадкодавцеві нерухомого майна, що підтверджується листом Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області від 09.05.2025 року №685/02-14. 12.02.2020 року державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Руслановою Тетяною Русланівною в межах виконавчого провадження АСВП №59076920 винесено постанову про арешт майна боржника. Вказане виконавче провадження стосувалося примусового виконання виконавчого листа №495/7829/18, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 12.02.2019 року про стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу у розмірі 16 080,37 грн. За результатом звернення до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), останній своїм листом від 06.05.2025 року №47073/21.3 повідомив, що відповідно до інформаційної довідки №425572427 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.05.2025 року, за реєстраційним номером обтяження 40616042 від 18.02.2021 року державним виконавцем Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) було зареєстровано обтяження на все нерухоме майно, яке належить [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] . Повідомлено також, що станом на 06.05.2025 року у відділі відсутні виконавчі провадження, згідно з якими накладено арешт на майно спадкодавця. При цьому проінформовано, що у відділі дійсно перебувало виконавче провадження АСВП №59076920 про примусове виконання виконавчого листа №495/7829/18 від 12.02.2019 року, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу у розмірі 16 080,37 грн, яке 18.02.2021 року було завершене на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчий документ повернуто стягувачу. Через це, зважаючи на зміст статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», відділом повідомлено про неможливість зняття ним накладеного арешту. Відтак позивач не має можливості оформити свої спадкові права через накладений за життя свого батька арешт на його майно. Посилаючись на викладені обставини та з метою захисту свого права власності, позивач звернувся до суду, оскільки зняти арешт у досудовому порядку немає можливості, в зв`язку з чим позивач просив позов задовольнити. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.05.2025 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.12.2025 року підготовче провадження по справі закрито та справа призначена до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримали та просили задовольнити. Представник АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у відсутність представника, крім того, зазначив, що спадкоємець погасив кредитну заборгованість померлого в повному обсязі. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, повідомлявся, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.01.2020 року, актовий запис №110. Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] від 18.04.1990 року, актовий запис №215. Після смерті батька позивач звернувся до Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої 28 квітня 2020 року заведена спадкова справа №120/2020, у якій зазначено, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем всього майна спадкодавця, що підтверджується довідкою Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області від 09.05.2025 року №688/02-14. До складу успадкованого майна входить квартира [ADDRESS] , у якій зареєстрований та проживає позивач. Маючи на меті отримати свідоцтво про право на спадщину на дану квартиру останній звернувся за ним до державного нотаріуса, який листом від 09.05.2025 № 685/02-14 повідомив про неможливість його видачі через виявлення наявності арешту всього належного спадкодавцеві нерухомого майна, що підтверджується листом Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області від 09.05.2025 року №685/02-14. 12.02.2020 року державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Руслановою Тетяною Русланівною в межах виконавчого провадження АСВП №59076920 винесено постанову про арешт майна боржника. Вказане виконавче провадження стосувалося примусового виконання виконавчого листа №495/7829/18, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 12.02.2019 року про стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу у розмірі 16 080,37 грн. За результатом звернення до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), останній своїм листом від 06.05.2025 року №47073/21.3 повідомив, що відповідно до інформаційної довідки №425572427 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.05.2025 року, за реєстраційним номером обтяження 40616042 від 18.02.2021 року державним виконавцем Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) було зареєстровано обтяження на все нерухоме майно, яке належить [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] . Повідомлено також, що станом на 06.05.2025 року у відділі відсутні виконавчі провадження, згідно з якими накладено арешт на майно спадкодавця. При цьому проінформовано, що у відділі дійсно перебувало виконавче провадження АСВП №59076920 про примусове виконання виконавчого листа №495/7829/18 від 12.02.2019 року, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу у розмірі 16 080,37 грн, яке 18.02.2021 року було завершене на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчий документ повернуто стягувачу. Через це, зважаючи на зміст статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», відділом повідомлено про неможливість зняття ним накладеного арешту. Відтак позивач не має можливості оформити свої спадкові права через накладений за життя свого батька арешт на його майно. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 Цивільного кодексу України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» визначено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом, в Україні формується та діє єдиний Державний реєстр прав, який базується на державному обліку земельних ділянок усіх форм власності та розташованого на них іншого нерухомого майна, реєстрації речових прав на об`єкти нерухомого майна, їх обмежень та правочинів щодо нерухомого майна, державна реєстрація прав базується на кадастровому номері, присвоєному у встановленому законом порядку. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 цього кодексу передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 59 частини першої Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з частиною п`ятою статті 59 згаданого закону у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. У цьому контексті варто звернутися до висновків про застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Так, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 травня 2023 року у справі №463/3251/22 суд зазначив, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Питання процесуального правонаступництва регламентовані частиною першою статті 55 ЦПК України, згідно з якою у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Законодавець не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду. На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України. Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства. Після закінчення виконавчого провадження не виключається можливість подальшого руху справи як у межах перегляду рішення суду (апеляційний, касаційний перегляд, перегляд за нововиявленими або виключними обставинами), так і в межах виконання рішення суду (поворот виконання, оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження), а також у зв`язку із судовим контролем за виконанням рішення суду. Тож навіть після закінчення виконавчого провадження в учасника справи може виникати ряд процесуальних питань, пов`язаних із захистом його прав та охоронюваних інтересів. Закінчення виконавчого провадження, у тому числі й у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них. Питання процесуального правонаступництва в усіх випадках вирішується судом, який при його вирішенні повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва. Зазначене відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 та від 08 лютого 2022 року у справі №2-7763/10. В даній справі єдиний спадкоємець померлого, позивач, не був залучений стороною виконавчого провадження, яке завершено, і питання його процесуального правонаступництва після смерті батька, який був боржником у ньому, у судовому порядку не вирішувалося. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року в справі № 712/12136/18. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Таким чином, зважаючи на те, що заявник як спадкоємець після смерті свого батька не був залучений стороною виконавчого провадження, яке завершене і в подальшому поновлено не було, в межах якого був накладений арешт на майно останнього, останній не є суб`єктом права на подачу скарги в порядку статті 447 ЦПК України, тобто не може звернутися зі скаргою на дії державного виконавця в межах виконавчого провадження, яке завершене. За таких обставин позивач має скористатися іншим способом судового захисту свого порушеного права, яке може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подання позову про зняття з нього арешту, відповідачем у якому має бути особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчому провадженні, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Аналогічний висновок викладене у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2023 року у справі № 463/2924/22. Як висловився Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у своїй постанові від 28 серпня 2024 року у справі № 947/36027/21 тривале повторне непред`явлення виконавчого листа до примусового виконання із закінчення строку його пред`явлення з цією метою з одночасним збереженням накладених арештів з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном особи. Висновки за результатами розгляду справи Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов до переконання про те, що існування обтяження нерухомого майна позбавляє можливості позивача як власника вільно розпоряджатися належним їй нерухомим майном, оскільки іншого способу захисту свого права власності у позивача не має та обраний спосіб в даному випадку суд вважає правильним, таким що не порушує інтереси третіх осіб, таким, що не суперечить закону, в зв`язку з чим поданий позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved