Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Позивач ТОВ «Полтаваенергозбут» звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, мотивуючи свої вимоги тим, що ТОВ «Полтаваенергозбут» виконує функції постачальника універсальних послуг на території Полтавської області. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] з 02.07.2007 року є співвласниками по 1/3 квартири [ADDRESS] . Іншій співвласник [PERSON] помер [INFO] . З 01 січня 2019 року [PERSON] , [PERSON] приєдналися до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №1231222096, шляхом фактичного споживання електричної енергії по об`єкту розташованого За період з 01.01.2019 року по 01.10.2025 року відповідачі споживали електричну енергію, а оплату за неї не здійснювали в повному обсязі, чим порушили свої зобов`язання по договору про постачання електроенергії постачальником універсальних послуг перед ТОВ «Полтаваенергозбут», внаслідок чого виникла заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 19 645,68 гривень. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «Полтаваенергозбут» заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 19 645,68 грн. та судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 20.11.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача у позовній заяві просив справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] про місце та час слухання справи повідомлялись належним чином, надіслали відзив, в якому заперечували проти позову на підставі того, що фактично не проживали в квартирі і не споживали електроенергію. Споживав електроенергії їх батько [PERSON] .. Вони вважають, що право власності не породжує обов`язок оплачувати неспожиті послуги, тим більше в солідарному порядку. А також вказують, що з розрахунку заборгованості вбачається, що за період останніх трьох років до дати звернення нулеві значення, тому відсутній розмір стягнення. У разі висновку суду про стягнення заборгованості, просять застосувати строк позовної давності. Вважають, що правові підстави для задоволення позову відсутні, просять в позові відмовити. Представник позивача надіслала Відповідь на відзив, в якому зазначено, що відповідачі зареєстровані за адресою виниклої заборгованості, доказів не проживання та не споживання електричною енергію не надали. Відповідачі зобов`язані відповідно до своєї частки в майні, брати участь у витратах, згідно до ст.360 ЦК України. Розрахунок заборгованості наданий за період з 01.01.2019 по 01.10.2025 року (07.03.2024 року відключений) містить нульове значення в обсягах за деякий період, однак 12.01.2022 року покази лічильника 14536 зафіксовані контролером, оскільки не передавались відповідачами згідно п.8.6.5. Кодексу комерційного обліку електричної енергії, і є вірними, оплата за електроенергію від споживачів була лише одна 16.02.2024 року на суму 300,00 гривень, тому вказана в позові заборгованість підлягає стягненню. Вважають, що заява про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню, з посиланням на пункти 12,19 Прикінцевих положень Цивільного Кодексу України, частини 5 статті 267 ЦПК України. Позов просять задовольнити. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтями 67,68 ЖК України передбачено, що користувачі комунальних послуг, до яких відноситься й постачання та розподіл електричної енергії, зобов`язані своєчасно здійснювати їх оплату по тарифам, затвердженим в установленому порядку. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] є власниками по 1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.10.2025 р. №447960071. Згідно ст. 162 ЖК України, плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем. Згідно з п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки встановлені відповідними договорами. Верховний Суд України у справі № 6-56220св10, рішення від 07.09.2011 року та у справі №6-2951цс15 рішення від 20.04.2016 року, зазначив, що «відсутність укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення споживача від оплати спожитих житлово-комунальних послуг». Таким чином, відсутність укладеного та підписаного сторонами договору, за наявності надання послуг позивачем та їх отримання відповідачем - не звільняє відповідача від сплати заборгованості за надані послуги, оскільки цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки (ч.1 ст.11 ЦК України). Таким чином, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідачі не в повному обсязі виконують взяті на себе зобов`язання та не оплачують послуги з постачання електричної за період з 01.01.2019 року по 01.10.2025 року внаслідок чого виникла заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 19 645,68 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Суд вважає, що відповідачами [PERSON] та [PERSON] не підтверджено фактичне не проживання в квартирі і не споживання електроенергії. Відповідачем [PERSON] надані документи про його місце роботи в іншій місцевості, а відповідачкою [PERSON] взагалі не надано жодного доказу, відповідно, відповідачі не надали доказів на обґрунтування своєї позиції. Відповідно до ч.1 ст.322 ЦК України - Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. В ч.1 ст.360 ЦК України закріплено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. На підставі зазначених норм Закону, суд дійшов висновку, що відповідачі співвласники квартири, зобов`язані оплачувати за комунальні послуги в солідарному порядку. Суд вважає, що наданий позивачем Розрахунок заборгованості за період з 01.01.2019 року по 01.10.2025 року містить нульове значення з причин порушення відповідачами п.8.6.5. Кодексу комерційного обліку електричної енергії, і він підтверджує розмір спожитої енергії. Розглядаючи заяву відповідачів про застосування строку позовної давності, суд дійшов висновку про її необґрунтованість, оскільки споживачі сплатили 16.02.2024 року суму 300,00 гривень, чим перервали строк позовної давності і визнали розмір заборгованості. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів заборгованості за спожиту електричну енергію є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в сумі 2 422,40 гривень. На підставі ст.ст.16, 322, 360, 525, 526, 541, 714 ЦК України,

Outcome: approved