Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі по тексту - позивач, ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості у сумі 146 999,18 грн за рядом кредитних договорів, а саме: за Кредитним договором № 9202459 від 03.09.2023 у розмірі 36 316,00 грн, з яких 9 000,00 грн - сума заборгованості по тілу кредиту, 25 416,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 1 900,00 грн - сума заборгованості за комісією; за Кредитним договором № 101698917 від 12.09.2023 у розмірі 38 720,00 грн, з яких 10 000,00 грн - сума заборгованості по тілу кредиту, 26 820,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 1 900,00 грн - сума заборгованості за комісією; за Договором позики № 4979315 від 07.10.2023 у розмірі 41 025,68 грн, з яких 9 315,00 грн - сума заборгованості по тілу кредиту, 31 710,68 грн - сума заборгованості за відсотками; за Договором позики № 76816678 від 26.10.2023 у розмірі 30 937,50 грн, з яких 9 000,00 грн - сума заборгованості по тілу кредиту, 21 937,50 грн - сума заборгованості за відсотками. Позивач свої позовні вимоги мотивував тим, що між ТОВ "Мілоан" та відповідачем було укладено Кредитний договір № 9202459 від 03.09.2023, Кредитний договір № 101698917 від 12.09.2023 та між ТОВ "1 безпечне агенство необхідних кредитів" та відповідачем було укладено договір позики № 4979315 від 07.10.2023, договір позики № 76816678 від 26.10.2023. У подальшому від первісних кредиторів право вимоги було передано ТОВ «ФК «ЄАПБ». Первісні кредитори свої зобов`язання по видачі кредиту, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача, виконали, але позичальник кредит не погашає, у зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 07.07.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.12.2025 суд перейшов до розгляду вказаної цивільної справи з викликом сторін у порядку спрощеного позовного провадження. 13.08.2025 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого вказує, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини, що підтверджують заявлені ним вимоги, і у суду немає правових підстав для задоволення позовних вимог позивача. Також позивачем не надано доказів приєднання відповідача до Правил надання грошових коштів ТОВ «Мілоан», ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів», а тому самі по собі такі Правила не можуть оцінюватись судом як договір приєднання та породжувати передбаченими цими правилами права і обов`язки для відповідача. Надані позивачем Правила надання коштів, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком (фінансовою установою) додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником. Більше того, надані суду платіжні доручення не містять жодних реквізитів банківської установи про день та час вчинення такої банківської операції. Щодо копій платіжних доручень № 109257840 від 03.09.2023, № 72323711 від 12.09.2023, зазначає, що на підставі вказаних документів не можна встановити дійсні обставини справи щодо перерахунку ТОВ «Мілоан» [PERSON] грошових коштів, оскільки платіжні доручення не містять таких обов`язкових реквізитів первинного документа як: найменування банку, від імені якого складений документ, посаду особи, відповідальної за здійснення операції та правильність її оформлення (у платіжному дорученні відсутній підпис працівника банку, відповідального за здійснення операції, а також штамп (печатка) відповідної банківської установи про проведення банком означеної операції) та особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції (будь-яких підписів, в тому числі електронних цифрових, платіжне доручення не містить). У досліджуваних платіжних дорученнях № 109257840 від 03.09.2023, № 72323711 від 12.09.2023 відсутній код банку отримувача, а також рахунок отримувача. Натомість, замість означених обов`язкових реквізитів для здійснення відповідної банківської операції, у платіжних дорученнях зазначено «MASTERCARD» і [NUMBER] та «MASTERCARD» і 516780*54, а також таке платіжне доручення має містити усі відкриті цифри (номер рахунку), а не їх частину, що є об`єктивною перешкодою для здійснення будь-якою банківською установою такої грошової операції. Не надано жодних доказів, що банківські картки «MASTERCARD» [NUMBER] та «MASTERCARD» 516780*54 належать [PERSON] . Отже, додані до позовної заяви платіжні доручення, що завірені лише підписом уповноваженої особи і печаткою позивача, із зазначенням неповного номера банківських карток, належність яких не встановлено, не є належним і достовірним доказом надання відповідачу кредитних коштів на виконання умов кредитних договорів. Доказами, які можуть підтвердити факт надання ТОВ «Мілоан», ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів», і отримання відповідачем кредитних коштів і, як наслідок, наявність або відсутність заборгованості, її розмір, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та п. 51 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України», оскільки лише первинні документи містять відомості про операцію: найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи, який/яка склав/склала документ/ від імені якого/якої складений документ; зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру. Долучені Позивачем відомості про щоденні нарахування та погашення за договорами № 9202459, № 101698917 містять лише суму заборгованості (незмінну) та не містить відомостей щодо розрахунку заборгованості за період з часу укладення кредитного договору, які б дозволили суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Відомості про щоденні нарахування та погашення за договорами № 9202459, № 101698917, розрахунки заборгованості за договорами № 4979315, № 76816678 є виключно внутрішніми документами фінансової установи, підготовленими його працівниками, та відображають односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Таким чином, розрахунки заборгованості, відомості про щоденні нарахування та погашення, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договорів на умовах, які вказані в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. Так само, жодних доказів на підтвердження отримання відповідачем грошових коштів за кредитними договорами № 9202459, № 101698917, № 4979315, № 76816678, позивач, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України, не надав. Разом із тим, позивачем одночасно із поданням позовної заяви не було надано жодного належного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірах, що передбачені кредитним договором, а відповідач ці кошти отримав. З наведеного слідує, що позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. У судове засідання 27.01.2026 учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Судове засідання відкладено для повторного виклику відповідача. 17.02.2026 від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. У судове засідання 17.02.2026 учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані у справі докази,

Outcome: dismissed