Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Стислий виклад обставин справи Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СВЕА ФІНАНС» (надалі ТОВ «СВЕА ФІНАНС») заборгованість за договором № 7870888 про надання споживчого кредиту від 08.05.2024 в розмірі 84406,39 грн та понесені судові витрати: судовий збір в сумі 2422,40 грн. Позов мотивує тим, що між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем був укладений споживчий договір № 7870888 від 08.05.2024, зобов`язання за якими цією установою були виконані шляхом видачі кредиту у розмірі 29000,00 гривень. Але відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування ним, у строки і порядку встановлені договором, не виконав. Тому, у цієї установи виникло право вимоги до відповідача на суму 84406,39 гривень, з яких: 26 379,77 грн - це основна сума боргу, 43526,62 грн - сума боргу по відсотках, 14500,00 грн - неустойка. Проте, оскільки було відступлено право вимоги за вищевказаним договором до позивача, згідно Договору факторингу № 01.02-35/24 від 24.21.2024, саме останній отримав право вимоги сплати боргу за цим договором. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 30.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, запропоновано відповідачу у п?ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак звертаючись з позовом до суду, в прохальній частині позовної заяви та в клопотанні просить розгляд справи проводити у відсутності представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з?явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи; рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення на 13.01.2026 та 19.02.2026 повернуті відправнику у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, вважається днем вручення судової повістки. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 08.05.2024 [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» уклали між собою договір про надання споживчого кредиту № 7870888 (а.с.10-18). За цим договором ТОВ «Авентус України» взяло на себе зобов`язання видати [PERSON] кредит у гривні у розмірі 29000,00 гривень, а відповідач як Споживач зобов`язався повернути кошти кредиту та сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки (п.1.2 Договору). Відповідно пункту 1.4 Договору строк кредиту 360 днів. Стандартна процентна ставки становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 (пункт 1.5.1 Договору). Пунктом 1.5.2 кредитного договору передбачено застосування зниженої процентної ставки - 1,275% при певних умовах, визначених договором. Умови кредитування відповідача зазначені також в паспорті споживчого кредиту (а.с. 19-21). Зазначений вище договір про надання споживчого кредиту та паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором С3478 та YE8869 08.05.2024 об 21:41 год. Свої зобов`язання за договором, Товариство виконало у повному обсязі, оскільки видало [PERSON] , вказаний у договорі кредит, що підтверджується листом ТОВ «Пейтек» від 26.12.2024 за № 20241226-41.2, в якому зазначено, що між товариством та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір про надання платіжних послуг з переказу коштів від 04.07.2024 № 04072024-3, й відповідно до зазначеного договору успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта ТОВ «Авентус Україна», маска картки [NUMBER] на суму 29000,00 грн, дата та час виконання: 08.05.2024 о 21:42:07 (а. с. 43). 24.12.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Свеа фінанс» укладено договір факторингу № 01.02-35/24, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «Свеа фінанс» права вимоги за Договором (а. с. 44-52). На підтвердження переходу прав вимоги надано витяг з реєстру боржників № 1 до договору факторингу 24.12.2024 № 01.02-35/24 та копію платіжної інструкції № 9880 від 24.12.2024 про перерахування коштів ТОВ «Свеа фінанс» на користь ТОВ «Авентус Україна» у межах виконання цього договору факторингу (а. с. 53, 56). Відповідно до картки обліку Договору (розрахунку заборгованості) виданою ТОВ «Авентус України» загальна заборгованість становить 84 406,39 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 26 379,77 грн, заборгованість за процентами 7225,28 грн й 48 347,29 грн, штраф 14 500,0 грн та оплачено 14666,18 грн (а. с. 34-38). У зв`язку із тим, відповідач не виконав свої грошові зобов`язання за договором № 7870888 від 08.05.2024, станом на 24.12.2024 вже перед новим кредитором за цим договором: ТОВ «Свеа Фінанс», у [PERSON] виник борг по кредиту, що в загальній сумі складає 84 406,39 гривень, який на день звернення до суду відповідач не сплатив. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Судом встановлено, що між сторонами виникли цивільно-правові зобов`язання на підставі договору кредиту, які регулюються ЦК України. Вирішуючи даний спір суд виходить з таких мотивів та правових норм чинного законодавства. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі. З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19. Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію". Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов?язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 3 цього Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов?язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 вищевказаного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз?яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз?яснення логічно пов?язані з нею. Приписами статей 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов?язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов?язання. Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Відповідно до частини сьомої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). З огляду на викладене та відповідно до ч. 1 ст. 12 вищевказаного Закону, укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1, 3 ст. 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов?язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання). Стаття 512 ЦК України регламентує, що кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги (ст. 1084 ЦК України). Пунктом 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов?язаний виконати свій обов?язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов?язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Висновки суду Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність порушення відповідачем права позивача щодо повернення кредитних коштів з огляду на нижчевикладене. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов?язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідач порушив умови договору про надання споживчого кредиту № 7870888 від 08.05.2024, неналежно виконуючи взяті на себе зобов?язання. Даних про належне виконання відповідачем умов кредитного договору суду не надано. Зазначене підтверджується наданими розрахунками заборгованості. При цьому суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023, що набрав чинності 24.12.2023, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Водночас пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5%, з 23.04.2024 не більше 1,5%, а з 21.08.2024 не більше 1%. Незважаючи на те, що розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, вони повинні узгоджуватися із нормами законодавства. Договір про надання споживчого кредиту № 7870888 між сторонами укладено 08.05.2024, із наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що проценти кредитування за період з 08.05.2024 по 27.05.2024 нараховані за зниженою процентною ставкою 1,25 %, а вже з 29.05.2024 по 27.09.2024 за процентною ставкою 1,50 %, тобто з 21.08.2024 у розмірах більших, ніж встановлені законом. Враховуючи встановлені п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» максимальних розмірів денної процентної ставки, розмір відсотків за кредитним договором становить: за період з 08.05.2024 по 28.05.2024 - 2048,78 грн (29000,00 грн - тіло кредиту х 1,25% - розмір пільгової процентної ставки х 20 - кількість днів у періоді); за період з 29.05.2024 по 20.08.2024: - 26369,35 грн (26781,50 грн - тіло кредиту х 1,5% - розмір процентної ставки х 84 - кількість днів у періоді мінус 6869,45 грн часткова оплата); за період з 21.08.2024 по 27.09.2024: 10 024,31 грн (26379,77 грн - тіло кредиту х 1% - розмір процентної ставки х 38 - кількість днів у періоді). Загальний розмір відсотків за вказаний період становить 38442,44 грн. Щодо стягнення з відповідача неустойки в розмірі 14 500,00 грн, то суд вважає, що такі вимоги задоволенню не підлягають, у зв`язку з наступним. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Воєнний стан діяв, триває і не припиняв свою дію в період нарахування штрафу позикодавцем. Тобто, в цьому випадку відповідач як позичальник звільнений від обов`язку сплати штрафу за прострочення своїх кредитних зобов`язань, оскільки такі нараховані після укладення кредитного договору з 08.05.2024 та під час дії воєнного стану. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення неустойки у розмірі 14 500,00 грн задоволенню не підлягають. За таких обставин суд дійшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог позивача, з [PERSON] слід стягнути заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 7870888 від 08.05.2024 в розмірі 64 822,21 грн, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом в сумі 26379,77 гривень та простроченої заборгованості за нарахованими процентами в сумі 38 442,44 грн. В решті позовних вимог слід відмовити. Розподіл судових витрат Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з квитанції № 1757 від 23.12.2025 позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2 422,40 грн. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 1860,40 грн.

Outcome: partial