Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

13.11.2025 [PERSON] звернулася до суду із заявою, шляхом направлення у системі «Електронний суд», мотивуючи тим, що вона проживає у квартирі [ADDRESS] . Вказана квартира була набута нею у власність частинами, на підставі наступних документів: 1/3 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори 08 травня 1996 року за №2 2868; 2/3 частини на підставі договору купівлі продажу, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори 29 жовтня 1996 року за №4 2030. У вересні 2025 року, підчас отримання у Комунальному підприємстві Київської обласної ради «Київське обласне БТІ» довідки з інформацією про зареєстровані речові права на паперових носіях, яка підтверджує реєстрацію її прав на вказану квартиру, працівниками установи було звернуто увагу на відмінність написання її прізвища у паспорті та у правових документах на квартиру. Так, у свідоцтві про право на спадщину за законом посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори 08 травня 1996 року за №2 2868 та договорі купівлі продажу, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори 29 жовтня 1996 року за №4 2030, її прізвище зазначається як « [PERSON] », натомість у паспорті громадянина України, що посвідчує її особу, прізвище зазначається як « [PERSON] ». Вказані невідповідності унеможливлюють реєстрацію права власності на зазначену квартиру у Державному реєстрі прав та подальшим розпорядженням власністю. Вона звернулась до Першої білоцерківської державної нотаріальної контори із заявою про виправлення помилки у прізвищі на « [PERSON] » замість « [PERSON] » та 05 листопада 2025 року отримала відповідь, у якій зазначено, що вказані у заяві документи (спадщина та купівля продаж квартири) були видані та посвідчені на підставі паспорта громадянина України, наданого на дату вчинення нотаріальних дій та роз`яснено їй право на звернення до суду. Тому, просила у судовому порядку встановити факт належності їй правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] , а саме: свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори 08 травня 1996 року за №2 2868 та договору купівлі продажу, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори 29 жовтня 1996 року за №4 2030. 18.11.2025 судом постановлено ухвалу, якою заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 12.01.2026 11:00. 12.01.2026 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення засідання на 13.02.2026 09:00, для подання заявницею додаткових доказів у справі. Заявниця - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату,час та місце засідання повідомлена належним чином та її представник адвокат Овчаренко Дмитро Костянтинович подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності заявниці та її представника, а також подав до суду Експертний висновок № 056/7d-2 від 27.01.2025. Заінтересована особа - Перша білоцерківська державна нотаріальна контора Київської області, Білоцерківська міська рада Київської області представника у судове засідання не направила, про дату, час та місце засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити за відсутності представника нотаріальної контори на розсуд суду. Заінтересована особа - Білоцерківська міська рада Київської області представника у судове засідання не направила, про дату, час та місце засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника міської ради за наявними матеріалами у справі на розсуд суду. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України за умов неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, при вирішенні заяви виходить з наступного. Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Встановлено, що заявниця - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , з 03 березня 1995 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено копією паспорта Серії [NUMBER] , виданого МВМ № 1 ГУ МВС України у Київській області 11 травня 2004 року. З копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 02.01.1959 вбачається, що [INFO] народилася « [PERSON] », батьками якої записані: мати « [PERSON] », батько « [PERSON] ». Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб із [PERSON] , [INFO] , та після укладення шлюбу заявниці присвоєно прізвище « [PERSON] ». Згідно копії посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1993 роках (Категорія 4), Серії [NUMBER] від 19.12.1996, [PERSON] має право на пільги і компенсації, встановлені Законом УРСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи. Згідно копії свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 06.11.1995, [INFO] у віці 40 років у селі Фурси Блоцерківського району Київської області помер [PERSON] , [INFO] . З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 травня 1999 року, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Дворко Т.Г., зареєстрованого у реєстрі за №2-2868, вбачається, що спадкоємцями майна [PERSON] , який помер [INFO] у рівних частинах є [PERSON] , дружина [PERSON] , дочка [PERSON] . Згідно із реєстраційним написом (на російській мові) на свідоцтві про право на спадщину за законом від 08.05.1999, за « [PERSON] » Білоцерківським МБТІ було зареєстровано право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . З копії договору купівлі продажу квартири від 29 жовтня 1996 року, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Базановою Т.В., зареєстрованого у реєстрі за № 4 2030, вбачається, що [PERSON] набула у власність 2/3 частини квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] . Згідно із Довідкою КП КОР «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» від 09 вересня 2025 року за № БЦ 3162/1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.05.1996, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори за №2-2868, та договору купівлі продажу квартири від 29.10.1996, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори за № 4 2030, за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . 05.11.2025 Перша білоцерківська державна нотаріальна контора Київської області листом за № 953/01-16 повідомила [PERSON] про неможливість внесення виправлень у свідоцтві про право на спадщину за законом від 08.05.1999 та договорі купівлі продажу квартири від 29.10.1996, у зв`язку з тим, що вказані документи були видані та посвідчені на підставі паспорта громадянина України, наданого на дату вчинення нотаріальної дії. Згідно Експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз від 27 січня 2025 року за № 056/7d-2, записи прізвища українською мовою та російською мовою у досліджуваних документах « [PERSON] », « [PERSON] », « [PERSON] », попри розбіжності в орфографічній фіксації у документах є ідентичними. У п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. З п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить їй і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно із листом Верховного Суду України 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. У даному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності правовстановлюючого документу особі. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати, зокрема, особа - власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй. У даній справі заявницею доведено викладені у заяві обставини, та доведено, що встановлення вказаного факту має для неї юридичне значення, а організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до ч.1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам у їх сукупності, враховуючи, що встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved