Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

І. Виклад позиції заявника та зацікавленої особи: Заявниця звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті[PERSON] [INFO] , який помер [INFO] на території російської федерації в місті Звенигород Одинцовського міського округу Московської області. Заява мотивована тим, що заявниця є матір`ю [PERSON] , [INFO] , який [INFO] виїхав до росії на лікування. [INFO] [PERSON] помер, про що було видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] Багатофункціональним центром по представленню державних і муніципальних послуг, а також проведена державна реєстрація акту громадянського стану послуг Одінцовского міського округу Москви та видано довідку про смерть № С-01448 про причину смерті та місце смерті. Також було видано довідку Нижегородським крематорієм № 61586 про кремацію тіла [PERSON] та видано прах для поховання. При зверненні до Кам`янець - Подільського міського відділу РАЦС, заявниці було усно роз`яснено, що вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану через те, що факт смерті сина відбувся на території рф, в зв`язку із чим вона вимушена звернутись із вказаним фактом до суду. ІІ. Заяви(клопотання) учасників справи. У час призначений до розгляду справи, особи що приймають участь у розгляді справи у судове засідання не з`явились. Про час, місце та дату проведення судового засідання повідомленні належним чином. Представник заявника подав заяву про розгляд справи без участі заявника та її представника. Представник Кам`янець-Подільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27.01.2026 року провадження у справі відкрито в порядку окремого провадження та призначено судовий розгляд у справі на 18.02.2026 року. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його у даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Судом, на підставі частини другої ст.247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Заявниця [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , який 19 грудня 2020 року виїхав до росії на лікування. [INFO] [PERSON] помер, про що було видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] Багатофункціональним центром по представленню державних і муніципальних послуг, а також проведена державна реєстрація акту громадянського стану послуг Одінцовского міського округу Москви та видано довідку про смерть № С-01448 про причину смерті та місце смерті. Також було видано довідку Нижегородським крематорієм № 61586 про кремацію тіла [PERSON] та видано прах для поховання V. Оцінка Суду. Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану, орган реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Згідно ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-УІ від 01 липня 2010 року, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого. Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту смерті, заявниця зазначає, що отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся в момент проживання в країні, яка наразі є територією країни-агресора, як і медичний документ. Згідно п.14 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, зі змінами, у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться будь-яким органом державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника. Відповідно п.1 Розділу 5 «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000, підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до ч.ч.4,7 глави 1 розділу ІІ вищевказаних Правил, у державній реєстрації актів цивільного стану може бути відмовлено, якщо державна реєстрація суперечить вимогам законодавства України; державна реєстрація повинна проводитись в іншому органі державної реєстрації актів цивільного стану; з проханням про державну реєстрацію звернулась недієздатна особа або особа, яка немає необхідних для цього повноважень. Документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Ключове значення, яке має встановлення факту смерті або народження особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ст.263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Відповідно до ст.13 Закону України «Про міжнародне приватне право» у редакції від 23.12.2022, документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. На час дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, статтею 13 передбачено, що документи, які на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за встановленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Крім того, документи, які на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів. 23.12.2022 року набрав чинності Закон України від 01.12.2022 № 2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993». Цим Законом передбачено зупинення у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України 22.01.1993 та Протоколу 1997 року до Конвенції, вчиненого від імені України 28.03.1997 та вихід України з Конвенції від 22.01.1993 та Протоколу від 28.03.1997. Так, дія Конвенції від 22.01.1993 та Протоколу від 28.03.1997 року зупинена з 27.12.2022 року. За встановлених обставин заявниця позбавлена можливості отримати свідоцтво про смерть її сина у відділі державної реєстрації актів цивільного стану, через те, що факт смерті відбувся на території рф. Отже, заявником обґрунтовано підставу звернення до суду з заявою про встановлення факту смерті, яка настала, на території іноземної держави. У цьому контексті суд зауважує, що п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України передбачає можливість встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Суд, оцінивши подані заявником докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається заявник, а в сукупності, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з законом, встановлення вказаного факту породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту смерті дідуся дає заявниці змогу реалізувати свої спадкові права. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про встановлення факту смерті [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] на території російської федерації в місті Звенигород Одинцовського міського округу Московської області, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. VI. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VII. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України, судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved