Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідачки. 1. 19.08.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»(далі позивач та/або ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»), в особі представника, звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідачка та/або споживач) з вимогами про стягнення заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 57088,20 гривень та судових витрат. 2. Свої вимоги мотивує тим, що позивач, як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018 року здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам, які використовують його для власних потреб на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг № 880 від 04.07.2017 року «Про видачу ліцензій з постачання природного газу….» на території України. Згідно з Постанови Кабінету Міністрів України № 867 від 19.10.2018р. «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» являвся постачальником на якого покладені спеціальні обов`язки. Правилами постачання природного газу, що затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) № 2496 від 30.09.2015 р. (далі Правила), та ст.ст. 6, 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Позивач зобов`язаний постачати природний газ Споживачам які використовують його (природний газ) для власних потреб, а Споживачі зобов`язані здійснювати оплату за отриманий природний газ, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, (далі Договір), які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 р. «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» визначено, що договір між Постачальником природного газу та Споживачем є публічним договором приєднання, відповідно до ст.ст. 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Відповідно укладається шляхом заявочного принципу і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Відповідно до вимог Правил, акцептуванням публічного договору постачання природного газу побутовим споживачам є повернення Споживачем Постачальнику підписаної заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем, та/або сплата/часткова сплата Споживачем вартості спожитого природного газу, та/або факт фактичного споживання природного газу (визначається за даними Оператора ГРМ та вноситься до особового рахунку Споживача). За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Пунктом 1 Розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496 (далі Правила, Правила постачання) передбачено, що постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501 (далі Типовий договір), який є публічним, а його умови однаковими для всіх споживачів. Довів до відома суду, що відповідачка являвся споживачем Постачальника «останньої надії» та був включений до Реєстру споживачів Постачальника «останньої надії» та споживав газ за ціною тарифного плану «Надійний» для споживачів Постачальника «останньої надії» яку зазначено у витягі з білінгової системи «Газоліна» - «Фінансовий стан» у вигляді роздруківки по особовому рахунку позивача. Постачальник «останньої надії» компанія, яка зобов`язана протягом 60 днів постачати газ споживачу, якщо він залишиться без постачальника. За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження КМУ від 22 липня 2020р. № 917-р постачальником «останньої надії» визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». Отже, товариство здійснювало постачання природного газу на об`єкт боржника на підставі договору постачання природного газу постачальником «останньої надії». Відповідно до п. 1 наказу Міністерства енергетики України від 08.06.2022 №198, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.06.2022 за № 637/37973 «Про постачання природного газу побутовим споживачам» (далі Наказ від 08.06.2022 № 198) на виконання рішення Кризового комітету, затвердженого наказом Міністерства енергетики України від 26.02.2022 № 87 «Про введення кризової ситуації рівня надзвичайної ситуації» та протоколу засідання Кризового комітету від 03.06.2022 № 1; відповідно до Національного плану дій, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 02.11.2015 року № 687, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.11.2015 року за № 1458/27903; згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про ринок природного газу»; з урахуванням листа НКРЕКП від 03.06.2022 року № 4521/16/7-22, було наказано ТОВ «ГК «Нафтогаз України» здійснювати постачання природного газу побутовим споживачам на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року № 2500, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за № 1386/27831, та базової річної пропозиції: 1) з 01.05.2022 року - побутовим споживачам, яких на день набрання чинності цим наказом внесено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи; 2) з дня початку постачання природного газу постачальником «останньої надії» побутовим споживачам, яких після набрання чинності цим наказом буде внесено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи. Оператором ГТС України, в межах чинного законодавства, а також згідно листа ГПК «Нафтогаз України» (лист від 08.06.2022 № 119/2.2-72-86-2022) було здійснено перенесення побутових споживачів, які станом на 08.06.2022 знаходились в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії», до Реєстру споживачів ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». В пп. 1 п. 2 наказу від 08.06.2022 №198 вирішено забезпечити можливість Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» вносити побутового споживача, якого внесено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії», до Реєстру споживачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» для реалізації газу побутовим споживачам без надання постачальником інформації щодо заяви приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам. З огляду на вказану правову норму, включення споживача до Реєстру споживачів ТОВ «ГК «Нафтогаз України» не передбачало підписання споживачем заяви-приєднання. Таким чином, Товариство здійснювало постачання природного газу на об`єкт Споживача на підставі договору постачання природного газу побутовим споживачам, який є типовим та публічним, а Споживач в свою чергу зобов`язаний своєчасно оплачувати Товариству вартість спожитого природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені Договором. Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відсутність укладеного між Постачальником та Споживачем письмового договору на постачання природного газу не є підставою для відмови судом у задоволені позивних вимог. Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідачкою по об`єкту, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в період з жовтня 2021 року по липень 2025 року (включно) було спожито природний газ на загальну суму 57088,20 гривень. Вартість спожитого газу не сплачена відповідачкою. У зв`язку з викладеним, представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. 3. Відповідачка відзив на позов не надала. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 4. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи. (а.с. 23) ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 5. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2025 року цивільна справа № 496/5315/25 була передана на розгляд головуючій судді Портній О.П. (а.с. 16) 6. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 7. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 28.08.2025 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Окрім того, відповідачці було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 18-19) 8. Відповідачка, в установлені ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки, не подала до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленою належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. 9. Оскільки відповідачка була належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання відповідно до ст. 128 ЦПК України шляхом направлення рекомендованого поштового відправлення з повідомленням про вручення, яке повернулося на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 22) та розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Біляївського районного суду Одеської області в мережі Інтернет (а.с. 27), в судове засідання не з`явилася, про поважність причин своєї неявки суд не повідомила, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. 10. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б). 11. Верховний Суд у своїй Постанові від 29.04.2020 року у справі № 348/1116/16-ц вказав, що, якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. 12. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом обставини та зміст спірних правовідносин. 13. Судом встановлено, що Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2500 від 30.09.2015 року затверджено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам. (а.с. 14-15) 14. Позивачем надано роздруківку типової заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем, яка є Додатком № 2 до Договору постачання природного газу побутовим споживачем. (а.с. 13) 15. Відповідно до інформації по рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , сальдо складає 57088,20 гривень. Показники лічильника за період з 01.10.2021 року по 01.07.2025 року 0. (ЕС) 16. На підтвердження того, що відповідачка є власником нерухомого майна, за адресою знаходження якого здійснюється постачання природного газу, представник позивача до матеріалів справи долучив інформаційну довідку № 5005365083302-17239548757 від 06.08.2025 року з Реєстру речових прав на нерухоме майно. (а.с. 12) 17. З вказаної інформаційної довідки вбачається, що житловий будинок під [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Біляївською ДНК Одеської області 05.08.2022 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1407. (а.с. 12) V. Оцінка Суду. 18. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. 19. У ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» вказано, що до житлово-комунальних послуг належать: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. 20. У постанові КЦС ВС від 23.11.2022 року у справі № 761/43664/18 вказано, що ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. 21. Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. 22. Згідно ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. 23. Відповідно до п. 1 глави 4 Розділу IX Кодексу газорозподільних систем, визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ. 24. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 25. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). 26. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400 цс 19) зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18 (п. 41)). 27. У постанові від 27.05.2020 року у справі № 2-879/13 Верховний Суд зазначив, що сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме, такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, а сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом. 28. У позовній заяві, позивач зазначає, що відповідачка є споживачем по об`єкту газифікації, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 29. Разом з тим, в обґрунтування доводів про належність відповідачці об`єкта газифікації позивач надав роздруківку відомостей з сервісу «Опендатабот», згідно з якою право власності на спірне нерухоме майно зареєстровано за відповідачкою з 05.08.2022 року. Однак заявлена до стягнення заборгованість нарахована позивачем з 01.10.2021 року, тобто за період, що передує зазначеній у поданій роздруківці даті державної реєстрації права власності. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у період, за який заявлено стягнення, відповідачка була зобов`язаною особою щодо оплати послуг газопостачання за вказаним об`єктом, матеріали справи не містять. 30. Суд звертає увагу, що відповідно до вимог ст.ст. 12, 81, 84 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторону, яка заявляє відповідні вимоги та посилається на певні обставини. Водночас представником позивача не було подано клопотання про витребування відповідних доказів у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим суд розглядав справу на підставі тих доказів, які були подані сторонами, та не мав процесуальних підстав для самостійного витребування додаткових доказів. 31. Суд наголошує, що варто чітко розмежовувати поняття офіційного джерела та інформаційного сервісу. ЄДР, який адмініструється Міністерством юстиції України, є єдиним офіційним джерелом достовірних відомостей. Витяг сформований з такого реєстру має юридичну силу, адже його сформовано безпосередньо з державного реєстру, і він містить електронний підпис уповноваженої особи. На відміну від цього, Опендатабот не є державним реєстром. Це комерційний сервіс, який лише відображає інформацію з відкритих державних джерел, зокрема з ЄДР, але не генерує офіційні документи. Дані, отримані через такі сервіси, мають виключно інформаційний характер. Вони не підтверджують юридичний статус або актуальність відомостей на момент їх використання, адже не містять електронного підпису державного реєстратора. У зв`язку з викладеним витяг з Реєстру речових прав на нерухоме майно, роздрукований з сервісу «Опендатабот» не може визнаватися належним та допустимим доказом права власності у розумінні ст.ст. 7678 ЦПК України, а підлягають оцінці судом лише у сукупності з іншими доказами у справі. 32. До позовної заяви додано інформацію по рахунку (фінансовий стан), який сам по собі не може вважатись належним доказом того, що відповідач є власником певного нерухомого майна або свідчити про виникнення у відповідача з інших підстав обов`язку з оплати послуг з газопостачання, наданих за вказаною у позовній заяві адресою, з урахуванням того, що об`єм споживання газу обраховувався лише за даними оператора ГРМ. 33. Враховуючи, що позивачем не надано суду належних, достатніх та допустимих доказів того, що відповідачка є власницею та/або користувачкою нерухомого майна, у якому надавались житлово-комунальні послуги, або наявності інших визначених договором або законом підстав виникнення у відповідача обов`язку з оплати житлово-комунальних послуг за вказаною адресою, суд вважає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз України» необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 34. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем при поданні позову відшкодуванню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed