Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

10.12.2025 ТОВ «Українські фінансові операції» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 13.02.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4384747, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в сумі 2500 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу [NUMBER] , а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу кредит в сумі 2500 грн. [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим має заборгованість. 23.09.2024 ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу № 23/09/2024 за плату відступило ТОВ «Українські фінансові операції» право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 4384747 в сумі 17750 грн., з яких: 2500 грн. заборгованість за тілом кредиту, 14000 грн. заборгованість за процентами, 1250 грн. - неустойка. Після укладення договору факторингу позивачем донараховано відсотки в сумі 8500 грн. У зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором № 4384747 в сумі 25000 грн., з яких: 2500 грн. заборгованість за тілом кредиту, 22500 грн. заборгованість за процентами, та судові витрати. Також просить в порядку ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача Дідух Є.О. подав заяву про розгляд справи у відсутності позивача, проти заочного розгляду справи позивач не заперечує. Відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. На підставі ч. 1 ст. 280, ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд проводить заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.02.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4384747 (далі кредитний договір, договір), відповідно до умов якого товариство зобов`язується надати клієнту кошти в сумі 2500 грн., шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу № [NUMBER] , на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Строк кредитування 360 днів. Процентна ставка фіксована, становить 2,5 % за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту. Вказане підтверджується копією вказаного договору, паспортом споживчого кредиту (а.с. 18-31). Первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав і надав відповідачу кредит в сумі 2500 грн., шляхом перерахування коштів на платіжну банківську картку № [NUMBER] , що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 1842-0310 від 03.10.2024, інформацією АТ КБ «Приватбанк» від 06.01.2026 № 20.1.0.0.0/7-260101/7543-БТ (а.с. 42). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 4384747 від 13.02.2024, станом на 23.09.2024 відповідач має заборгованість в сумі 17750,00 грн., з яких: 2500,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 14000,00 грн. заборгованість по процентах, 1250,00 грн. штрафні санкції (а. с. 59-63). 23.09.2024 року між ТОВ «Українські фінансові операції» та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено договір факторингу № 23/09/2024 відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило за плату ТОВ «Українські фінансові операції» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і до боржника [PERSON] за кредитним договором № 4384747 в сумі 17750 грн., з яких: 2500,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 14000,00 грн. заборгованість по процентах, 1250,00 грн. заборгованість за пенею, штрафами, що підтверджується копією вказаного договору факторингу, копією акту прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу, копією витягу з реєстру боржників, платіжною інструкцію № 42 від 25.09.2024 (а.с. 55-56, 89-94, 99). З розрахунку заборгованості за договором № 4384747 від 13.02.2024 вбачається, що після укладення договору факторингу новий кредитор ТОВ «Українські фінансові операції» нарахував відповідачу проценти за період з 24.09.2024 по 06.02.025 (136 днів) в сумі 8500 грн. (а.с. 57-58). За змістом частини першої ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, норми якої в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 5 липня 2017 року (справа № 6-459цс17), згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Відтак суди мають з`ясувати належним чином обсяг і зміст прав, які перейшли до нового кредитора та чи існували вони на момент їх переходу. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, первісний кредитор ТОВ «Лінеура Україна» виконав свої зобов`язання за договором від 13.02.2024 і надав відповідачу кредит в сумі 2500 грн. Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, внаслідок чого має заборгованість за тілом кредиту та за процентами. Позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором № 4384747 на підставі договору факторингу від 23.09.2024. Однак суд не погоджується з розміром нарахованих процентів за договором № 4384747 від 13.02.2024, з огляду на таке. З розрахунків заборгованості вбачається (а.с. 57-63), що проценти за період з 23.04.2024 по 06.02.2025 нараховувались первісним кредитором, а в подальшому позивачем, виходячи із встановленої договором денної процентної ставки 2,5%, що не відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування» (далі Закон). 22.11.2023 було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, п. 17 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону, тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно); - протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно). Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Враховуючи наведене, заборгованість за процентами за період з 23.04.2024 по 20.08.2024 (120 днів), виходячи із денної процентної ставки в розмірі 1,5 %, повинна становити 4500 грн. (37,5 х 120), а не 7500 грн., а заборгованість за процентами за період з 21.08.2024 по 06.02.2025 (170 днів) виходячи із денної процентної ставки в розмірі 1 %, повинна становити 4250 грн. (25 х 170), а не 10625 грн. Таким чином, заборгованість за процентами що підлягає стягненню з відповідача за договором № 4384747 від 13.02.2024 становить 13125 грн. (22500 9375). Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за договором від 13.02.2024 в сумі 15625 грн., з яких: 2500 грн. заборгованість за тілом кредиту, 13125 грн. заборгованість за процентами. Щодо вимоги позивача зазначити в рішенні про нарахування органом (особою), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, інфляційних втрат і 3 % річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З огляду на вказане, вимога про нарахування інфляційних втрат і 3 % річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, задоволенню не підлягає. Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме судовий збір в сумі 1514 грн. (2422,40 х 15625 : 25000), та документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу (а.с. 16, 32-35, 39, 115-116, 123) в сумі 6250 грн. (10000 х 15625 : 25000).

Outcome: partial