Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва, через підсистему «Електронний суд», надійшла заява про ухвалення додаткового рішення [PERSON] , інтереси якої представлені адвокатом Стареньким С.Є., в якій заявник просить стягнути понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 15 800,0 грн, в рівних частинах з позивача-3 [PERSON] в розмірі 5 266,0 грн, з позивача-1 [PERSON] в розмірі 5 266,0 грн, з позивача-2 [PERSON] в розмірі 5 266,0 грн. Заява обґрунтована тим, що ухвалено рішення у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину недійсним та стягнення збитків, яким в позові відмовлено в повному обсязі, проте в резолютивній частині рішення не вирішено питання про судові витрати. Не погоджуючись із рішенням суду, [PERSON] , інтереси якої представлені адвокатом Лисенко С.В., подала апеляційну скаргу на рішення Подільського районного суду міста Києва суду від 03.12.2024 року. Ухвалою Київського апеляційного суду від 17.11.2025 року апеляційну скаргу [PERSON] , подану адвокатом Лисенком Сергієм Володимировичем, задоволено частково, рішення Подільського районного суду м. Києва від 3 грудня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою суду від 30.01.2026 року заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання. Представником позивача -1 - адвокатом Лисенком С.В., через підсистему «Електронний суд», подано заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні ухвалення додаткового рішення, оскільки витрати є завищеними. Представником позивача -1 - адвокатом Лисенком С.В., через підсистему «Електронний суд», подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, мотивуючи тим, що понесені витрати на правничу допомогу не підтверджені належними доказами, оскільки до заяви про їх стягнення долучені договір від 11.10.2021 р., додатковий договір від 11.10.2022 р., додатковий договір від 10.10.2023 р., акт надання послуг зі змісту яких неможливо встановити, що адвокат Старенький С.Є. надавав на їх підставі правову допомогу саме у цій справі. Зазначає, що адвокат Старенький С.Є. надає правову допомогу [PERSON] і в рамках інших справ, в тому числі у справі № 755/21821/21, а тому ідентифікувати, що надані договори стосуються саме даної справи - неможливо. Також наданими договорами взагалі не визначена обумовлена сума гонорару. Зазначає, що долучені до заяви про стягнення витрат на правову допомогу платіжні доручення на суму 1 850 грн., 2 050 грн., 1 850 грн. 10 000 грн. не містять реквізитів договору та/або акту наданих послуг на виконання яких ці кошти перераховувались. Вказано лише про переказ власних коштів, що виключає можливість використання вказаних документів в якості доказів у даній справі. Отже, адвокатом відповідачки не надано докази, які б підтверджували розмір витрат, які відповідачка сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом даної справи, як цього вимагає стаття 141 ЦПК України. Крім того, адвокат Старенький С.Є. вживав заходів з метою затягування судового процесу, а саме: клопотав про допит свідків і суд клопотання задовольнив, поклавши на представника відповідача обов`язок забезпечити їх явку, але він цього не зробив, що призвело до відкладення судових засідань, що також має суттєве значення при вирішення питання щодо обґрунтованості заявлених судових витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. З урахуванням вище зазначеного можна зробити висновок, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 800, грн. є невиправданими та не співмірними із складністю даної справи. Також зазначимо, що визначення розумності розміру витрат на правничу допомогу здійснюється також з урахуванням фінансового стану учасників справи, в свою чергу, витрати у розмірі 15 800 грн. - є завищеними та не відповідають майновому стану відповідачів. Просив зменшити розмір судових витрат, нарахованих у зв`язку із наданням правничої (правової) допомоги відповідачу до 5 000,0 грн. До початку судового засідання представник відповідача - адвокат Старенький С.Є. подав заяву про розгляд справи у його відсутність та просив заяву щодо ухвалення додаткового рішення задовільнити. Представник позивача, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст.270 ч.4 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомленні про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали заяви та матеріали справи, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 03.12.2024 року в позові відмовлено в повному обсязі. Ухвалою Київського апеляційного суду від 17.11.2025 року апеляційну скаргу [PERSON] , подану адвокатом Лисенком Сергієм Володимировичем, задоволено частково, рішення Подільського районного суду м. Києва від 3 грудня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Однак, при ухваленні судового рішення, судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат, а саме не стягнуто витрат на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У відповідності до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови у позові на позивача. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійсненим ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України). Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №757/60277/18-ц. У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі. У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18). Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеної у постанові від 28 грудня 2020 року у справі №640/18402/19 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №910/8443/17, від 11.05.2018 р. та практиці Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 р., п. п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 р., п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 р., п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 р. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), зазначає, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява №18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява №49684/99). Судом встановлено, що на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу представником відповідача адвокатом Стареньким С.Є. було надано договір від 11.10.2021 р. про надання професійної правничої допомоги, відповідно до якого адвокат Стареньким С.Є. надавала відповідачу [PERSON] правничу допомогу. Як вбачається з акту приймання-передачі послуг від 18.12.2024 р. та квитанції, які наявні в матеріалах справи, адвокат Старенький С.Є. надав [PERSON] послуги професійної правничої допомоги на загальну суму 15 800,0 грн. Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною /третьою особою чи тільки має\\ бути сплачено. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19, від 27.09.2023 р. у справі № 904/1711/22, від 01.11.2023 р. у справі № 910/12597/22, від 06.12.2023 р. у справі № 905/493/22. Так, ч.2 ст.137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно зі ч.3 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, з огляду на обсяг виконаних адвокатом Стареньким С.Є. робіт, складність справи, суд дійшов висновку, що сума гонорару в розмірі 15 800,0 грн. є неспівмірною із складністю справи та ціною позову, а тому є підстави для зменшення відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000,0 грн. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне заяву представника відповідача - адвоката Старенького С.Є. про ухвалення додаткового рішення суду задовільнити частково, ухвалити додаткове рішення в частині стягнення судових витрат по оплаті правничої допомоги в сумі 10 000,0 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial