Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

В провадженні Миргородського міськрайонного суду Полтавської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Миргородської міської ради Полтавської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом по 1/3 частині на садибу. На підтвердження позовних вимог вказували, що вони [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , є рідними сестрами та народилася відповідно: 28 жовтня 1966 року, 18 січня 1976 року та [INFO] в селі Малі Сорочинці Миргородського району Полтавської області. Їхніми батьками є [PERSON] та [PERSON] , які перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 травня 1959 року і до смерті [INFO] матері [PERSON] . В період зареєстрованого шлюбу, проживаючи в складі однієї сім`ї, за спільні кошти, у 1966 році, батьки побудували будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до рішення № 133 виконавчого комітету Миргородської районної ради народних депутатів від 30 серпня 1991 року «Про видачу свідоцтв про право особистої власності на будинковолодіння» визнано право особистої власності за їхньою матір`ю [PERSON] та вирішено видати їй свідоцтв на право особистої власності на житловий будинок [ADDRESS] . Факт наявності такого домоволодіння за вказаною адресою підтверджується відомостями, викладеними у Технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами з відповідним | реєстраційним номером у Реєстрі будівельної діяльності. Будинок обладнаний системами газо - та електропостачання з виготовленням відповідних робочих проектів. За користування в побуті спожитою електричною енергією та природним газом батьки оплачували вартість комунальних послуг на підставі відповідних договорів. [INFO] [PERSON] померла за місцем свого проживання в селі Малі Сорочинці Миргородського району Полтавської області. За життя заповіту вона не залишила. Внаслідок смерті матері відкрилася спадщина на її нерухоме майно у виді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, право власності на яке було підтверджене рішенням № 133 виконавчого комітету Миргородської районної ради народних депутатів від 30 серпня 1991 року «Про видачу свідоцтв про право особистої власності на будинковолодіння». Після смерті матері, у встановлений законом строк, вони подали до органів нотаріату заяви про наміри спадкувати за законом після матері, будучи спадкоємцями першої черги за законом, батько [PERSON] , як чоловік спадкодавця, відмовився від прийняття спадщини. [INFO] помер [PERSON] . Згідно довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Миргородської міської ради від 05.08.2025 року № 473 - Д, право власності батьків на житловий будинок з господарськими будівлями відповідно до рішення № 133 виконавчого комітету Миргородської районної ради народних депутатів від 30 серпня 1991 року «Про видачу свідоцтв про право особистої власності на будинковолодіння» не було зареєстроване з невідомих їм причин. З наміром оформити свої спадкові права на садибу після смерті матері, вони, як спадкоємці за законом першої черги, звернулася з відповідними документами до Миргородської державної нотаріальної контори, проте, постановою державного нотаріуса Бобир О.М. від 24 жовтня 2025 року їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на таке майно, з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів на ім`я померлого спадкодавця матері. На даний час отримати правовстановлюючі документи на вказане майно не є можливим через смерть спадкодавця, оскільки його цивільна правоздатність як фізичної особи припинена у момент його смерті. У зв`язку з чим позивачі звернулися до суду і просять визнати за ними в порядку спадкування за законом право власності по 1/3 частині на садибу за адресою: [ADDRESS] , що перебувала у володінні і користуванні їхньої матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 01 грудня 2025 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначене підготовче судове засідання (а.с. 59), ухвалою суду від 14 січня 2026 року закрито підготовче провадження та розгляд справи призначено на 18.02.2026 року (а.с. 68). В судове засідання позивач не з`явилася, надали заяву, в якій просили розгляд справи проводити за їх відсутності позовні вимоги підтримали, просила їх задовольнити (а.с.71, 72, 77). Представник відповідача надала заяву про розгляд справи за їх відсутності , проти задоволення позову не заперечували (а.с. 66). В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , а [INFO] помер [PERSON] , які були батьками позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.6-12). Після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №158/2013, спадщину прийняли її діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3,4600 гектарів з кадастровим номером 5323288200:00:009:0038, розташованої на території Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області. Інший спадкоємець [PERSON] від прийняття спадщини відмовився (а.с. 79-125). Постановою державного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Бобир О.М. від 24.10.2025 вих.№1447/02-31 від 24.10.2025 позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними побудовами, що знаходиться в [ADDRESS] , після їхньої матері [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з відсутністю документу, що посвідчує право власності на житловий будинок. (а.с. 35-37). Згідно з довідкою КП «Бюро технічної інвентаризації» Миргородської міської ради від 05 серпня 2025 року за №473-Д станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] в ДКП «Миргородтехінвентаризація» не зареєстровано (а.с.34). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] заповіту не залишила. Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разу неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 цього Кодексу. Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є її діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , позивачі по справі , які спадщину прийняли. Інших, спадкоємців, які прийняли спадщину, немає. Вказана обставина підтверджується копіями матеріалів спадкової справи № 158/2013, наданої до суду державним нотаріусом Миргородської державної нотаріальної контори Бобир О.Ю. У зв`язку із викладеним позивачі законно претендують на визнання за ними права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , порядку спадкування після смерті [PERSON] . Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 15.01.2021 року по справі №1540/3952/18 прийшов до наступних висновків. Індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі №623/214/17. Вперше на законодавчому рівні встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», а до 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. За п. 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35/18/1). Таким чином, у разі реєстрації збудованого до 5 серпня 1992 року будинку, особою яка його збудувала, достатнім є подання технічного паспорту, який по своїй суті підтверджує факт відповідності будинку будівельним нормам та стандартам, а тому можливості його експлуатації. Як вбачається з матеріалів справи, згідно виписки з книг погосподарського обліку № 15 за 2011-205 року встановлено, що рік побудови будинку за адресою с.Малі Сорочині, Миргородський район, де головою господарства була [PERSON] , 1966 рік (а.с.13). Крім того, згідно архівної довідки №07-05/58 від 08.07.2025 року рішенням №133 виконавчого комітету Миргородської районної Ради народних депутатів від 30 серпня 1991 року «Про видачу свідоцтв на право особистої власності на будинковолодіння» , визнано право особистої власності на будинковолодіння за громадянами згідно додатку і видано їм свідоцтво про право особистої власності [ADDRESS] [PERSON] , [ADDRESS] , тип господарства колг. (а.с.15). Так, згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, яка передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до копії технічного паспорта на будинок садибного типа з господарськими будівлями та спорудами , що міститься в матеріалах справи, житловий будинок [ADDRESS] та всі будівлі та споруди побудовані в період з 1966 по 1985 рік, тобто до 5 серпня 1992 року (а.с.17-22). З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що враховуючи те, що будівництво вищезазначеного житлового будинку, який є об`єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства і що на момент смерті спадкодавця цей будинок був повністю збудований, проте спадкоємці не можуть оформити належне їм право власності на вказаний будинок в порядку спадкування відповідно до вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на будинок відсутня, суд вважає за необхідне визнати за позивачами право власності на цей будинок у порядку спадкування за законом. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved