Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка є держателем платіжних карток АТ КБ «ПриватБанк» - № 4149497507981589 та № 5457082525361312. У період часу з 4 год. 41 хв. 5 год. 01 хв. 31.12.2024 невідомі особи своїми шахрайськими діями заволоділи доступом до Приват24 та грошовими коштами, які були наявні на вказаних рахунках позивачки, у загальному розмірі 45 070, 42 гривень, шляхом перерахування їх на картковий рахунок третьої особи [PERSON] . Дізнавшись про факт заволодіння грошовими коштами 06.01.2025 позивачка звернулась до відділення АТ КБ «ПриватБанк» із вимогою про проведення службового розслідування та повернення грошових коштів. Також, за вказаним фактом позивачка подала заяви до Дарницького управління поліції ГУНП у місті Києві та в подальшому до Управління протидії кіберзлочинам у Вінницькій області. Своїми діями/бездіяльністю позивачка не сприяла у доступі до належних їй карткових рахунків, не надавала інформацію третім особам і не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, що дало б змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткових рахунків позивачки відбулось не за її розпорядженням, тому вона не повинна нести відповідальність за такі операції. 07.04.2025 позивачка отримала лист від відповідача про відмову у поверненні їй коштів. Однак, на думку позивачки, банк не підтвердив належними й допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що вона своїми діями чи бездіяльністю сприяла третім особам у доступі до її карткового рахунку, акаунту, мобільного додатку, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 31.12.2024. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивачки із вимогами про стягнення на її користь з відповідача грошових коштів в сумі 45 070, 42 гривень. Також, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою суду від 12.05.2025 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено провести в порядку загального позовного провадження; запропоновано відповідачу надати суду відзив на позовну заяву, а також докази у строк, встановлений судом; роз`яснено наслідки ненадання відзивів у встановлений судом строк без поважних причин. Ухвалою суду від 12.06.2025 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] ; запропоновано учасникам справи надати заяви по суті справи, а також докази у строк, встановлений судом; роз`яснено наслідки ненадання заяв по суті справи у встановлений судом строк без поважних причин; з Відділу поліції № 2 ВРУП ГУНП у Вінницькій області витребувано докази по справі. 01.07.2025 (на електронну адресу суду) та 04.07.2025 (засобами поштового зв`язку) від адвоката третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення щодо позову. 30.07.2025 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 31.07.2025 прийнято до розгляду подані 29.07.2025 представником відповідача докази, про що постановлено відповідну ухвалу без оформлення окремого документа, яку занесено до протоколу судового засідання. Ухвалою суду від 31.07.2025 до Відділу поліції № 2 ВРУП ГУНП у Вінницькій області за неповідомлення суду про неможливість подати докази витребувані ухвалою суду від 12.06.2025 і неподання таких доказів без поважних причин застосовано заходи процесуального примусу у виді штрафу. Також ухвалою суду від 31.07.2025 прийнято до розгляду подані адвокатом третьої особи письмові пояснення щодо позову; продовжено представнику відповідача строк на надання відзиву на позовну заяву, а також прийнято його до розгляду; запропоновано учасникам справи надати заяви по суті справи та витребувано з Відділу поліції № 1 (м. Вишневе) БРУП ГУНП в Київській області докази по справі. Так, у відзиві представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки такі, на його думку, є безпідставними та необґрунтованими, адже здійснення спірних переказів відбулось після проведення банком процедури посиленої автентифікації платіжного засобу та його держателя і дані платіжні операції, які позивачка вважала неналежними, були проведені до повідомлення про це банку клієнтом, а тому відповідальність за ці перекази покладається на позивачку. У письмових поясненнях щодо позову адвокат третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, зазначив, що 31.12.2024 на банківську карту [PERSON] було нараховано і знято, як повідомлено працівниками АТ КБ «ПриватБанк», 31 000, 00 гривень з боку невідомих осіб (мало місце декількох транзакцій). Крім того, [PERSON] було повідомлено, що 06.01.2025 у період часу між 16:49 і 16:58 було здійснено 10 транзакцій на загальну суму 45 991, 62 гривень. 03.02.2025 за вищевказаним фактом [PERSON] звернулась із заявою до Відділу поліції № 1 (м. Вишневе) БРУП ГУНП в Київській області про вчинення щодо неї дій, що містять ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. 15.02.2025 було зареєстровано кримінальне провадження № 12025116380000021. До 14.06.2025 [PERSON] не знала про те, що грошові кошти з її карткового рахунку переводились на рахунок позивача, як і взагалі не знала особу позивача. Враховуючи те, що невідомі особи шахрайським способом отримали доступ до мобільного акаунту [PERSON] в мобільному застосунку Приват24, то, на думку адвоката, претензії з приводу перерахунку коштів з рахунку позивача необхідно адресовувати саме їм. Від позивачки відповідь на відзив, від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] письмові пояснення щодо відзиву, а також від учасників справи (крім третьої особи) відповідь на пояснення третьої особи щодо позову - не надходили. 13.08.2025 з Відділу поліції № 2 ВРУП ГУНП у Вінницькій області, 20.08.2025 та 25.09.2025 з Відділу поліції № 1 (м. Вишневе) БРУП ГУНП в Київській області на адресу суду надійшли витребувані ухвалами суду від 12.06.2025 та від 31.07.2025 докази. Ухвалою суду від 30.10.2025 підготовче провадження було закрито і призначено справу до судового розгляду по суті. 05.02.2026 судом було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про прийняття до розгляду в якості доказу звукозапису, поданого разом із клопотанням від 04.02.2026, про що постановлено відповідну ухвалу без оформлення окремого документа, яку занесено до протоколу засідання. У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] та/або її адвокат не з`явились, хоча у відповідності до ст. 128 ЦПК України були належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомлено. Позивачка, її адвокат та представник відповідача не заперечували щодо проведення розгляду справи у відсутність третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] . Враховуючи думку позивачки, її адвоката та представника відповідача, а також положення ст. 223 ЦПК України, суд постановив провести розгляд справи у відсутність третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] (ухвала суду постановлена без оформлення окремого документа та занесена до протоколу судового засідання). У судовому засіданні позивачка та її адвокат позовні вимоги підтримали в повному обсязі, аргументуючи мотивами викладеними у позовній заяві, та просили їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав і просив суд відмовити в їх задоволенні, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, аргументуючи мотивами, викладеними у відзиві. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка є клієнткою АТ КБ «ПриватБанк». Підписавши 28.05.2021 анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, позивачці було відкрито рахунок [NUMBER] і видано карту для виплат № [NUMBER] (№ [NUMBER] ). (т. 1 а.с. 122-123, 195) Крім того, підписавши 12.06.2024 заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, позивачці було відкрито рахунок [NUMBER] і видано карту «Універсальна» № [NUMBER] (№ [NUMBER] ). (т. 1 а.с. 108-121зв., 126, 194) 31.12.2024 у період часу з 4 год. 41 хв. 5 год. 01 хв. з вищевказаних карткових рахунків позивачки було перераховано грошові кошти в сумі 45 070, 42 гривень на карту № [NUMBER] , емітовану на ім`я [PERSON] , а саме: - з карткового рахунку № [NUMBER] 6 700, 00 гривень та 7 476, 00 гривень; - з карткового рахунку № [NUMBER] 20 594, 42 гривень та 10 300, 00 гривень. (т. 1 а.с. 8-10, 124-125, 194-195) Зокрема, вказані операції здійснювались за рахунок використання кредитних коштів. У ході розгляду справи судом встановлено, що того ж дня, 31.12.2024, позивачка звернулась до оператора АТ КБ «ПриватБанк» в телефонному режимі, повідомивши про списання з її рахунків грошових коштів, що підтверджується зокрема відповідним звукозаписом, дослідженим в судовому засіданні. (т. 1 а.с. 104, 142) Внаслідок чого банком було заблоковано карти позивачки 31.12.2024 о 9 год. 45 хв. 58 с. З матеріалів справи вбачається, що позивачка 10.01.2025 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» також із письмовою заявою про повідомлення результатів службового розслідування та повернення їй коштів в сумі 45 070, 42 гривень, відновивши залишок коштів на її рахунках до стану, якому передували зазначені нею операції. (т. 1 а.с. 13) На вищевказане звернення відповідачем було надано 30.01.2025 відповідь, у якій повідомлено позивачку про відсутність підстав для задоволення її вимог. (т. 1 а.с. 14-14зв.) Також з матеріалів справи вбачається, що позивачка 10.01.2025 звернулась із заявами про вчинення відносно неї злочину й до Дарницького управління поліції ГУНП у м. Києві та Управління протидії кіберзлочинам у Вінницькій області, яким матеріали заяви 17.01.2025 були передані до Відділу поліції № 2 ВРУП ГУНП у Вінницькій області. 04.03.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025020040000154 було внесено за заявою [PERSON] відомості про кримінальне правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. (т. 1 а.с. 11-12, 15, 175-188) Крім того, [PERSON] 03.02.2025 звернулась до Відділу поліції № 1 (м. Вишневе) БРУП ГУНП в Київській області із заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. 15.02.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025116380000021 було внесено за заявою [PERSON] відомості про кримінальне правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, на виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.02.2025. (т. 1 а.с. 53зв.-55зв., т. 2 а.с. 3, 6зв.-7зв., 11-18) В ході розгляду даної цивільної справи було досліджено матеріали кримінальних проваджень № 12025020040000154 та № 12025116380000021 за вищевказаними фактами і встановлено, зокрема, що досудові розслідування по цих кримінальних провадженнях наразі тривають. (т. 1 а.с. 175-219, т. 2 а.с. 3-36, 44-76) 15.07.2025 головним спеціалістом управління безпеки ГО по захисту електронних платежів та послуг АТ КБ «ПриватБанк» Тупкою О.В. була проведена службова перевірка щодо шахрайських дій у відношенні позивачки, якою встановлено наступне, зокрема: «…Аналізом виписки по карті 5168757427859295 клієнта [PERSON] встановлено списання які наведені нижче: 31/12/2024 04:54:10 31/12/2024 P10 S DB -6,700.00 UAH -6,700.00 84.43 492673 4829 CS980400 UKR ПЕРЕКАЗ ВЛАСНИХ КОШТIВ. 229011593(З КАРТЫ 5168757427859295 НА КАРТУ [NUMBER] ) Діденко О. 31/12/2024 05:00:34 31/12/2024 P40 S CR 7,392.11 UAH 7,392.11 7,476.54 657674 4829 CP980X48 UKR НАПРАВЛЕНИЕ КРЕДИТНЫЕ КАРТЫ И ЗАРПЛАТНЫЕ ПРОЕКТЫ (DNXL). #P=KOKSUM,#C=26352632986458,#N=5168757427859295 (С КАРТЫ 26352632986458 НА КАРТУ [NUMBER] ) Зарахування суми вкладу з «Скарбнички» 31/12/2024 05:01:34 31/12/2024 P10 S DB -7,476.00 UAH -7,476.00 0.54 718675 4829 [NUMBER] UKR ПЕРЕКАЗ ВЛАСНИХ КОШТIВ. 229011593(С КАРТЫ 5168757427859295 НА КАРТУ [NUMBER] ) Діденко О. Грошові кошти в сумі 14176 грн., було перераховано на карту [NUMBER] клієнта [PERSON] , іпн [NUMBER] … …Аналізом виписки по карті [NUMBER] клієнта [PERSON] , встановлено списання які наведені нижче: 31/12/2024 04:41:19 31/12/2024 P10 S DB -20,594.42 UAH -20,000.00 -594.42 -20,408.42 120002 4829 [NUMBER] UKR ПЕРЕКАЗ ВЛАСНИХ КОШТIВ. 229011593(С КАРТЫ 5457082518247148 НА КАРТУ [NUMBER] ) Діденко О. 31/12/2024 04:50:26 31/12/2024 P10 S DB -10,300.00 UAH -10,000.00 -300.00 -30,708.42 622003 4829 [NUMBER] UKR ПЕРЕКАЗ ВЛАСНИХ КОШТIВ. 229011593(С КАРТЫ 5457082518247148 НА КАРТУ [NUMBER] ) Діденко О. Кредитний ліміт по карті встановлено 2024-12-29 23:15:48 в сумі 31000 грн ( додаток). Грошові кошти в сумі 30894,42 грн., було перераховано на карту [NUMBER] клієнта [PERSON] , іпн [NUMBER] . В ході перевірки встановлено дзвінок клієнта [PERSON] . Зі слів клієнта вночі близько 04:51 пропали грошові кошти з карт (додаток). Карти були заблоковані 2024-12-31 09:45:58 (додаток 1, 2)… …В ході перевірки встановлено дзвінок клієнта [PERSON] . Зі слів клієнта подзвонили невідомі представлись співробітниками ПриватБанку, та повідомили що по карті відбуваються спроби зняття грошових коштів ( додаток). Карти були заблоковані 2025-01-06 15:42:39 (додаток). Аналізом виписки по карті 5457082524150963 клієнта [PERSON] встановлено списання які наведені в додатку. Грошові коштів у сумі 45167,50 грн., на зовнішньому сайті сервісу платежів PORTMONE.COM, через термінал E0171567 (банк еквайєр АТ «Райффайзен Банк»). За допомогою електронних квитанцій) було отримано електронні квитанції про оплати ( www.portmone.com.ua (пошук 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10 ). Згідно вищезазначених квитанцій отримувачем є [PERSON] іпн [NUMBER] . Однак у комплексах ПриватБанку за даним іпн [NUMBER] рахується клієнт [PERSON] . Аналізом даних, отриманих за заявкою SIMMON (дані про мобільні пристрої та географічні координати їх роботи), встановлено, що в період часу з 01.12.2024 до 31.12.2024 в Приват24 клієнта [PERSON] , здійснюються входи з пристрою, типового для даного акаунту зазначеного, як RMX3263/REALME (imei 7A3CACF7CEC1F32D). Типовими ip-адресами для даного акаунту у вказаний період є наступні: 188.163.75.17; 93.170.89.250 (додаток). Однак, у вказаний період часу були також здійснені входи з нетипового для даного акаунту пристрою, зазначеного як «SM-N976N/SAMSUNG» (imei 6D19BC4DC0483E15), при цьому входи здійснювалися з ip адреси [NUMBER] , геопозиція входів на даному пристрої відключена. Перший вхід з даного пристрою 2024-12-22 19:11:36 здійснено з посиленою автентифікацією, шляхом правильного введення логіну (фінансовий номер клієнта) та паролю від акаунту Приват24 клієнта [PERSON] в мобільному додатку Приват24, встановленому на пристрої «SM-N976N/SAMSUNG» (imei 6D19BC4DC0483E15), з додатковим підтвердженням через IVR-дзвінок на фінансовий номер телефона клієнта [NUMBER] , в ході якого вона підтвердила вхід ( додаток). Автоматизована система інтерактивних меню (IVR, Interactive Voice Response) призначена для отримання інформації від клієнта. Система IVR відтворює заздалегідь записані питання або синтезує їх і отримує відповідь від абонента, введений DTMF тонами (натисканням відповідних кнопок на клавіатурі телефону). Відповідно до Умов і правил надання банківських послуг 1.1.1.83. IVR - один із каналів дистанційного обслуговування Клієнта, що дозволяє здійснювати переказ між рахунками, відкритими в Банку, за допомогою мобільного зв`язку шляхом звернення Клієнта на номер 3700 та обрання відповідної послуги у голосовому меню, а також використовується Банком для належного інформування Клієнта про внесення змін до Договору, розірвання Договору (закриття рахунку), активацію додаткових послуг, актуалізації даних про Клієнта, в тому числі контактних даних, інформування про розмір заборгованості за кредитом, інформування про здійснені Клієнтом фінансові операції та рух коштів на його рахунку, проведення Банком акцій, проведення опитування про якість обслуговування, дистанційне обслуговування, оформлення платіжних документів тощо, надання реквізитів картки/рахунку Клієнта, які містять: прізвище, ім`я та по батькові, індивідуальний податковий номер, номер рахунку, IBAN рахунку; отримання згоди Клієнта на вищезазначені дії та підписання Клієнтом електронних документів Простим електронним підписом. Також, після входу в акаунт Приват24 22.12.2024 о 19:11 з пристрою «SM-N976N/SAMSUNG» (imei 6D19BC4DC0483E15), клієнту [PERSON] , було направлено форму в Приват24 з повідомленням про успішний вхід в Приват24 з нетипового пристрою та пропозицію закрити цю сесію, якщо він здійснений не клієнтом та з рекомендацією в даному випадку змінити пароль в Приват24. ( додаток). Після отримання даного повідомлення, вхід з пристрою «SM-N976N/SAMSUNG» (imei 6D19BC4DC0483E15) не був відмінений клієнтом [PERSON] , внаслідок чого даний пристрій було авторизовано як пристрій, що також належить клієнту. Повідомлення про оспорювані транзакції направлялись в мобільний додаток Приват24 клієнта [PERSON] . Зміну фінансового номеру телефону та паролю Приват24 не встановлено (додаток 1, 2). Підозрілих переглядів відомостей щодо карткових рахунків, особистих даних, входів в акаунт Приват24 клієнта [PERSON] , співробітниками ПриватБанку - не зафіксовано. Порушень вимог платіжних систем під час здійснення операцій, які клієнт вважає неналежними - не встановлено. Збоїв, несправностей, помилок в роботі програмних та апаратних комплексів, які могли б призвести до несанкціонованого втручання інших осіб в їх роботу та здійснення внаслідок цього несанкціонованих клієнтом [PERSON] , платіжних операцій - не виявлено. Всі оспорювані операції проведені з автентифікацією платіжного інструменту і його держателя. Аналізуючи вищевикладене, оспорювані [PERSON] , операції відбулись внаслідок підтвердження клієнтом (під час IVR-дзвінку) входу до власного акаунту Приват24 з пристрою «SM-N976N/SAMSUNG» (imei 6D19BC4DC0483E15), а також не вчинення клієнтом дій щодо закриття сесії Приват24 на цьому пристрої після отримання відповідного повідомлення від банку. Змін в акаунті Приват24 під час входу з пристрою «SM-N976N/SAMSUNG» (imei 6D19BC4DC0483E15) не зафіксовано, фінансовий номер клієнта не змінювався, вхід до акаунту здійснювався за правильного введення логіну та паролю, що також свідчить про те, що дана інформація була відома особі, що використовувала цей пристрій...» (дослівно). (т. 1 а.с. 97-137, 142) Позивачка вважає свої права, як споживача, порушеними. Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалах від 12.05.2025 і від 31.07.2025 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні в якості свідка було допитано позивачку за її згодою, яка повідомила, що 31.12.2024 вона перебувала у м. Києві, зранку хотіла оплатити квитки і виявила відсутність коштів, після чого відразу зателефонувала на 3700, пояснила ситуацію і попросила заблокувати карти. Свідок зазначила, що оператором їй було рекомендовано звернутись до поліції, куди вона згодом і звернулась. Також свідок вказала, що [PERSON] вона не знає; кредит вона не отримувала в банку; здійснення платіжних операцій не підтверджувала; їй ніхто не телефонував з приводу підтвердження платіжних операцій і смс не направляв. Згідно із ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Судом прийнято до уваги, що свідок надала показання, посилаючись на інформацію, якою володіє особисто, а не з чужих слів. Водночас, суд ставиться критично до показань допитаного свідка, адже цей свідок має особистий інтерес у певному результаті даного судового провадження, тобто є зацікавленою особою. Тому показання свідка оцінюються судом у сукупності з іншими, наявними у справі доказами. Суд, заслухавши в судовому засіданні пояснення позивачки, її адвоката та представника відповідача, показання позивачки як свідка, дослідивши письмові пояснення викладені в заявах по суті справи та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. За змістом ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно із ч. 1 ст. 15 Закону України «Про платіжні послуги» банки, небанківські надавачі платіжних послуг зобов`язані організувати та забезпечити належне функціонування системи корпоративного управління, системи внутрішнього контролю та належне управління ризиками з урахуванням особливостей виду діяльності, бізнес-моделі, характеру і видів послуг, які вони надають, ризиків, притаманних такій діяльності, а також особливостей, встановлених законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг, законами з питань діяльності господарських товариств та нормативно-правовими актами Національного банку України. Відповідно до ч. 1 і ч. 3 ст. 29 Закону України «Про платіжні послуги» надання платіжних послуг (у тому числі виконання окремих або разових платіжних операцій, відкриття та обслуговування рахунків тощо) здійснюється на підставі договору, що укладається між надавачем платіжних послуг та користувачем відповідно до вимог законодавства, на узгоджених сторонами умовах. У разі виникнення неоднозначного тлумачення прав та обов`язків сторони за договором за участю користувача платіжних послуг такі права та обов`язки тлумачаться на користь такого користувача. Згідно із п. 56 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки. У відповідності до ч. 8 і ч. 9 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги» електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання платіжної операції. Електронні платіжні засоби використовуються для ініціювання платіжних операцій з рахунків платників. Відповідно до ч. 19 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги» емітент зобов`язаний: 1) забезпечити, щоб індивідуальна облікова інформація користувача була недоступна жодним іншим сторонам, крім користувача (крім випадку, передбаченого частиною шістнадцятою цієї статті); 2) зберігати інформацію, надану користувачем для здійснення контактів із ним, протягом строку дії договору; 3) не надавати користувачу електронні платіжні засоби без відповідного запиту користувача, крім випадку надання користувачу електронного платіжного засобу на заміну раніше виданого електронного платіжного засобу; 4) забезпечити користувачу можливість безоплатно в будь-який час повідомити емітента про втрату електронного платіжного засобу, або втрату індивідуальної облікової інформації та не допускати будь-якого використання електронного платіжного засобу після отримання такого повідомлення; 5) забезпечити користувачу можливість у будь-який час повідомити емітента про необхідність розблокування або заміни (перевипуску) електронного платіжного засобу; 6) повідомляти користувача про виконання операцій з використанням електронного платіжного засобу. У разі невиконання емітентом обов`язку з інформування користувача про виконані операції з використанням електронного платіжного засобу ризик збитків від виконання таких операцій несе емітент. Обов`язок емітента щодо повідомлення користувача про виконані операції з використанням електронного платіжного засобу користувача є виконаним у разі: інформування емітентом користувача про кожну виконану операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем; відмови користувача від отримання повідомлень емітента про виконані операції з використанням електронного платіжного засобу користувача, про що зазначено в договорі про надання платіжних послуг; 7) реєструвати та протягом строку, передбаченого нормативно-правовими актами Національного банку України, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування емітентом користувача та користувачем емітента, надавати користувачу таку інформацію за його письмовим зверненням. Під час реєстрації повідомлення користувача про втрату електронного платіжного засобу емітент зобов`язаний зазначити дату і час одержання повідомлення. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів та/або індивідуальної облікової інформації. Втратою індивідуальної облікової інформації є неможливість здійснення платником використання індивідуальної облікової інформації, неправомірне заволодіння та/або використання чи загроза заволодіння та/або використання іншими особами індивідуальної облікової інформації або її компонентів. У свою чергу користувач, у відповідності до ч. 20 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги», якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: 1) надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; 2) зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; 3) не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; 4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; 5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації. Емітентам та еквайрам забороняється в будь-який спосіб обмежувати право користувача самостійно обирати для виконання платіжних операцій будь-який з електронних платіжних засобів, держателем яких він є, крім випадків, передбачених законодавством (ч. 23 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги»). Згідно із ст. 68 Закону України «Про платіжні послуги» електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автентифікації користувача, який є фізичною особою, або уповноваженого представника користувача, який є юридичною особою. Під час виконання автентифікації надавачі платіжних послуг зобов`язані виконувати вимоги Національного банку України щодо захисту конфіденційності та цілісності індивідуальної облікової інформації користувачів. Надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію користувача під час: 1) отримання користувачем доступу до рахунку за допомогою засобів дистанційної комунікації; 2) ініціювання дистанційної платіжної операції; 3) будь-яких інших дій у разі підозри вчинення шахрайства (або існування ризику шахрайства) чи інших неправомірних дій (або існування ризику вчинення інших неправомірних дій). Надавачі платіжних послуг зобов`язані розробити та застосовувати елементи посиленої автентифікації, які мають бути незалежними, щоб виявлення факту несанкціонованого доступу до одного захищеного елемента або його розголошення не загрожувало надійності інших елементів, а також запровадити заходи із забезпечення захисту конфіденційності даних автентифікації. Для проведення дистанційних платіжних операцій надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію платника, що включає використання унікальних для кожної окремої операції даних, які дають змогу пов`язувати (в результаті виконання алгоритму співставляти контрольний показник з даними операції) операцію на певну суму і конкретного отримувача. Надавачі платіжних послуг з обслуговування рахунку зобов`язані застосовувати вимоги частини третьої і п`ятої цієї статті у разі надходження запиту з ініціювання платіжної операції від надавача послуг з ініціювання платіжної операції або запиту від надавача послуг з надання інформації за рахунками. Національний банк України встановлює своїми нормативно-правовими актами вимоги до: 1) посиленої автентифікації у випадках, визначених цією статтею, а також у випадках, коли надавачі платіжних послуг мають право не вимагати застосування посиленої автентифікації користувача; 2) заходів безпеки, що повинні забезпечувати конфіденційність індивідуальної облікової інформації користувача; 3) здійснення електронної взаємодії між суб`єктами платіжних операцій для цілей ідентифікації, автентифікації, повідомлення та інформування, а також вимоги до заходів щодо забезпечення безпеки під час зазначеної електронної взаємодії. Посилена автентифікація - процедура автентифікації, яка передбачає використання двох чи більше сукупностей даних, що належать до таких різних категорій: а) знань (володіння інформацією (даними), що відома лише користувачу); б) володінь (застосування матеріального предмета, яким володіє лише користувач); в) притаманність (перевірка біометричних даних або інших властивостей (рис, характеристик), притаманних лише користувачу, що відрізняють його від інших користувачів) (п. 70 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги»). У відповідності до ч. 2 і ч. 3 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги» надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків. Користувачі мають право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг внаслідок помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків. Згідно п. 39 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» неакцептована платіжна операція - платіжна операція, виконана надавачем платіжних послуг платника на підставі наданої ініціатором платіжної інструкції без отримання згоди платника (крім примусового списання (стягнення) або після відкликання такої згоди. Відповідно до ч. 1, ч. 4 і ч. 5 ст. 42 Закону України «Про платіжні послуги» надавач платіжних послуг платника зобов`язаний отримати згоду платника на виконання кожної платіжної операції, крім випадків, передбачених цим Законом. Платіжна операція вважається акцептованою після надання платником згоди на її виконання. Якщо немає згоди платника на виконання платіжної операції - така операція вважається неакцептованою, якщо інше не передбачено цим Законом. Надавач платіжних послуг платника за виконання неакцептованих платіжних операцій несе відповідальність, передбачену цим Законом. Згідно із ч. 1, ч. 3, ч. 4 і ч. 5 ст. 87 Закону України «Про платіжні послуги» платник несе відповідальність перед надавачем платіжних послуг, що його обслуговує, відповідно до умов укладеного між ними договору про надання платіжних послуг. Платник зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну надавачу платіжних послуг, що його обслуговує, внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і здійснення неправомірних дій з компонентами платіжної інфраструктури (у тому числі платіжними інструментами, обладнанням, програмним забезпеченням). У разі недотримання користувачем зазначених вимог надавач платіжних послуг, що обслуговує платника, звільняється від відповідальності перед платником за виконання платіжних операцій. Платник зобов`язаний негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити надавача платіжних послуг у визначеному договором порядку про факт виконання з його рахунку неналежної або неакцептованої платіжної операції для отримання відшкодування за такою операцією. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом. Згідно із п. 136 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженим Постановою Правління Національного банку України 29.07.2022 № 164 (надалі Положення), користувач зобов`язаний, зокрема , зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень. Емітент, в свою чергу, у відповідності до п. 138 розділу VII Положення, зобов`язаний: 1) забезпечити, щоб індивідуальна облікова інформація користувача була недоступна іншим сторонам, крім користувача (крім випадку, передбаченого в п. 142 розділу VII цього Положення); 2) зберігати інформацію, надану користувачем для здійснення контактів із ним, протягом строку дії договору; 3) забезпечити користувачу можливість безоплатно в будь-який час повідомити емітента про втрату платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації та не допускати будь-якого використання платіжного інструменту після отримання такого повідомлення; 4) забезпечити користувачу можливість у будь-який час повідомити емітента про потребу розблокування або заміни (перевипуску) платіжного інструменту; 5) повідомляти користувача про виконання операцій з використанням платіжного інструменту; 6) реєструвати та протягом строку, передбаченого нормативно-правовими актами Національного банку, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування емітентом користувача та користувачем емітента, надавати користувачу таку інформацію за його письмовим зверненням. Емітент зобов`язаний зазначити дату і час одержання повідомлення користувача про втрату платіжного інструменту під час реєстрації повідомлення. Емітент у разі невиконання ним обов`язку з інформування користувача про виконані операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від виконання таких операцій. Обов`язок емітента щодо повідомлення користувача про виконані операції з використанням платіжного інструменту користувача є виконаним у разі: 1) інформування емітентом користувача про кожну виконану операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем; 2) відмови користувача від отримання повідомлень емітента про виконані операції з використанням платіжного інструменту користувача, про що зазначено в договорі з користувачем (п. 139 розділу VII Положення). Згідно із п. 140 розділу VII Положення користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом. У відповідності до п. 145 розділу VII Положення надавач платіжних послуг у разі повідомлення власником рахунку/держателем про незавершену платіжну операцію з внесення коштів з використанням платіжного інструменту через платіжні пристрої цього надавача платіжних послуг на рахунки/електронні гаманці, відкриті в цього надавача платіжних послуг, після подання власником рахунку/держателем відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок/електронний гаманець. Згідно із п. 146 розділу VII Положення власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Отже, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. У разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Так, судом прийнято до уваги, що сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності. У ході розгляду справи судом встановлено, що перший вхід з нетипового для акаунту пристрою - «SM-N976N/SAMSUNG» ((imei 6D19BC4DC0483E15), при цьому вхід здійснювався з ip адреси [NUMBER] , геопозиція входів на даному пристрої відключена) було здійснено 22.12.2024 о 19 год. 11 хв. 36 с. з посиленою автентифікацією, шляхом правильного введення логіну (фінансовий номер клієнта) та паролю від акаунту Приват24 [PERSON] в мобільному додатку Приват24, встановленому на пристрої «SM-N976N/SAMSUNG» (imei 6D19BC4DC0483E15), з додатковим підтвердженням через IVR-дзвінок на фінансовий номер телефона клієнта [NUMBER] , в ході якого вона підтвердила вхід. (т. 1 а.с. 102-103, 105) Також, після входу в акаунт Приват24 22.12.2024 о 19 год. 11 хв. з вищевказаного пристрою позивачці було направлено форму в Приват24 з повідомленням про успішний вхід в Приват24 з нетипового пристрою та пропозицію закрити цю сесію, якщо вхід здійснений не клієнтом, із рекомендацією, в даному випадку, змінити пароль в Приват24. Після отримання вказаного повідомлення, вхід з пристрою «SM-N976N/SAMSUNG» (imei 6D19BC4DC0483E15) не був відмінений позивачкою, внаслідок чого даний пристрій було авторизовано банком як пристрій, що також належить клієнту. (т. 1 а.с. 106) Оспорювані операції, які відбулись 31.12.2024 у період часу з 4 год. 41 хв. 5 год. 01 хв., мали місце внаслідок підтвердження позивачкою (під час IVR-дзвінку) входу до власного акаунту Приват24 з пристрою «SM-N976N/SAMSUNG» (imei 6D19BC4DC0483E15), а також не вчинення нею дій щодо закриття сесії Приват24 на цьому пристрої після отримання відповідного повідомлення від банку. Повідомлення про оспорювані транзакції направлялись в мобільний додаток Приват24 [PERSON] . При цьому зміну фінансового номеру телефону та паролю Приват24 не встановлено. Зокрема, як вбачається із результатів службового розслідування, підозрілих переглядів відомостей щодо карткових рахунків, особистих даних, входів в акаунт Приват24 [PERSON] , співробітниками банку не було зафіксовано. Також не було виявлено й збоїв, несправностей, помилок в роботі програмних та апаратних комплексів, які могли б призвести до несанкціонованого втручання інших осіб в їх роботу та здійснення внаслідок цього несанкціонованих [PERSON] платіжних операцій. Судом встановлено, що оспорювані операції проведені з автентифікацією платіжного інструменту і його держателя. Змін в акаунті Приват24 під час входу з пристрою «SM-N976N/SAMSUNG» (imei 6D19BC4DC0483E15) зафіксовано не було, фінансовий номер позивачки не змінювався, вхід до акаунту здійснювався за правильного введення логіну та паролю. Як вбачається із письмових пояснень, наданих позивачкою 08.02.2025 о/у СКП відділу поліції № 2 ВРУП ГУНП у Вінницькій області, вона часто користується інтернет-покупками і їй на телефон часто надходять різні пропозиції та реклами із різних сайтів; що вона випадково переходила за різними посиланнями, де надають різні пропозиції, однак не звертала уваги, оскільки перейшовши згодом їх закривала. (т. 1 а.с. 190-191) Вказані письмові пояснення узгоджуються й з поясненнями, наданими позивачкою в ході розгляду справи. Суд прийшов до висновку, що позивачка самостійно підтвердила шахраям вхід у Приват24, надавши згоду на шахрайські дії від її імені з іншого пристрою. При цьому в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази порушення банком правил проведення розрахункових операцій в процесі переказу грошових коштів з карткових рахунків позивачки. Таким чином, приймаючи до уваги те, зокрема, що споживач у даних правовідносинах є слабкою стороною, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин, в ході розгляду даної справи судом встановлено наявність обставин, які безспірно доводять, що саме [PERSON] своїми діями/бездіяльністю сприяла незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі 31.12.2024 проведення платіжних операцій. Суд зауважує, що наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно позивачки до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення її від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання Умов та Правил про надання банківських послуг. При цьому сама по собі відсутність вироку у кримінальному провадженні не є підставою для відмови в задоволенні позову. Отже, у зв`язку із вищевказаним банк не повинен нести відповідальність за дані операції. Ризик збитків від здійснення операцій за електронними платіжними засобами [PERSON] , які здійснені до повідомлення банку про вказані вище обставини, несе саме позивачка. Зважаючи на заперечення представника відповідача щодо обраного позивачкою способу захисту своїх прав, то суд вважає, що висновок про те, який спосіб захисту буде правомірним та ефективним, в даному випадку, значення не має, адже вирішуючи спір по суті, суд повинен установити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного цивільного права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) розпочато провадження у справі, належним позивачем. Брак права на позов у матеріальному розумінні матиме наслідком ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших установлених судом обставин, оскільки лише наявність такого права в особи обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог (пункт 7.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 907/29/19 (провадження № 12-17гс20)). Підсумовуючи, за обставин, коли позивач не довів порушення його прав чи законних інтересів, суд не вправі робити висновок про те, який спосіб захисту буде правомірним та ефективним, оскільки не існує права чи законного інтересу, який підлягає захисту судом. У ході розгляду даної справи судом встановлено відсутність порушеного права або законного інтересу позивачки. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що в даному випадку, відсутні підстави та необхідність для захисту прав позивачки шляхом стягнення на її користь з АТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів в сумі 45 070, 42 гривень, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачка на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». Тому, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Щодо понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу, то суд вважає, що необхідність у дослідженні складу й розміру таких витрат із застосуванням ч. 8 ст. 148 ЦПК України за заявою її адвоката, враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, відсутня, адже у відповідності до положень п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України такі витрати, навіть в разі їх доведення, залишаються за позивачкою. Доказів понесення відповідачем та третьою особою судових витрат суду не надано. При цьому до ухвалення рішення у справі ні відповідач, ні третя особа не повідомили суд про неможливість надання доказів, що підтверджують розмір понесених ними судових витрат; про причини неможливості надання таких доказів. Відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не має підстав та обов`язку вирішувати питання щодо встановлення відповідачу та третій особі терміну для надання суду доказів щодо розміру понесених витрат, як і призначати засідання для вирішення питання про судові витрати, вказуючи про це у резолютивній частині рішення (п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed