Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду із позовом, у якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь законного представника - [PERSON] , [INFO] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач є матір`ю малолітнього [PERSON] , апозивач [PERSON] є його прабабусею по батьковій лінії. Дитина проживаює разом з позивачем та перебуває повністю на її утриманні. Батько дитини [PERSON] , перебуваючи на військовій службі під час виконання бойового завдання зник безвісти. [PERSON] зловживає алкоголем та відповідач взагалі не цікавиться дитиною, не займається його вихованням, матеріально не забезпечує, не піклується про дитину. Вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В зв`язку з наведеним просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, дали пояснення аналогічні вищенаведеному, просять позов задовольнити. Окрім цього, позивач додатково пояснила, що відповідач від квітня 2025 року взагалі не бачила дитину. Батько дитини зник безвісти під час виконання бойового завдання, а відповідач отримала виплату на [PERSON] , проте дитині жодної матеріальної допомоги не надає. У судовому засіданні представник третьої особи позов підтримав, пояснивши, що позбавлення відповідача батьківських прав у повній мірі буде відповідати інтересам дитини. Зазначив, що відповідач зловживає алкоголем та веде кочівний спосіб життя. Орган опіки та піклування вживав заходів, щоб відповідач змінила свою поведінку, проте остання поведінки не змінила. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи без участі відповідача, яка відзиву суду не подала, у судові засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про час і місце їх проведення, а позивач не заперечує відносно такого розгляду. 22 жовтня 2025 року ухвалою суду у справі відкрито провадження; постановлено розгляд справи проводити у загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання, запропоновано відповідачеві надати відзив. 16 грудня 2025 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] /а.с.83/. Позивач [PERSON] є бабусею відповідача [PERSON] та прабабусею малолітнього [PERSON] , [INFO] . З акту від 12 грудня 2024 року, складеного комісією в складі майстрів ЛКП «Сигнівка» вбачається, що в квартирі [ADDRESS] разом з позивачем [PERSON] проживає малолітній [PERSON] без реєстрації /а.с.10/. Відповідно до характеристики на вихованця [PERSON] , виданої 07 жовтня 20125 року Закладом дошкільної освіти № 75, за період відвідування закладу дошкільної освіти дитина завжди виглядала акуратно та доглянуто. [PERSON] проживав у сім`ї з прабабусею та хресним, які опікувались хлопчиком та зауважень щодо виховання дитини у сім`ї з боку педагогів не було. Мати хлопчика у вихованні дитини участі не приймала. Досягнувши шестирічного віку з вересня 2025 року [PERSON] вступив до першого класу СЗШ №40 м.Львова, де зараз і навчається /а.с.13/. Як убачається із листа відділу «Служби у справах дітей» Залізничного району від 12 вересня 2025 року, відповідач [PERSON] не бере належної участі у вихованні малолітнього [PERSON] , [INFO] та фактично переклала базові батьківські обов`язки на прабабусю дитини. Малолітній [PERSON] перебуває у відділі на обліку дітей, які опинились в складних життєвих обставинах у зв`язку із ухиленням батьків від виконання батьківських обов`язків з 20 листопада 2024 року /а.с.14/. Відповідно до характеристики учня [PERSON] , виданої СЗШ №40 м.Львова від 09 жовтня 2025 року, останній зарекомендував себе як здібна та розумна дитина, швидко і легко засвоює навчальний матеріал. 17 квітня 2025 року мати дитини [PERSON] подала заяву про зарахування дитини до 1-го класу, проте після подання заяви мати дитини до школи не з`являлась, не телефонувала та не підтримувала контакту з адміністрацією та класним керівником. [PERSON] до школи приводять та забирають прабабуся [PERSON] , дідусь [PERSON] та хресний батько [PERSON] . Найбільш активну участь у шкільному житті бере прабабуся [PERSON] . Вона постійно підтримує зв`язок з класним керівником, відвідує школу для вирішення організаційних питань ат контролює навчальний процес та виконання домашніх завдань [PERSON] /а.с.25/. З листа ВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області №305616-2025 від 23 вересня 2025 року вбачається, що [PERSON] являється матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після народження [PERSON] працівниками сектору ювенальної превенції здійснювались неодноразові виходи за адресою проживання [PERSON] , оскільки були встановлено антисанітарні умови та новонароджена дитина була у недоглянутому стані. Також, неодноразово за участі працівників сктору ювенальної превенції, відділу «Служба у справах дітей» та центру «Джерело» здійснювались візити за адресою проживання малолітнього [PERSON] та було встановлено, що хлопчик проживає з прабабусею [PERSON] , а мати дитини самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Окрім цього, [PERSON] неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності, зокрема за ч.1,2 ст.184, ч.1 ст.178, ч.1 ст.175-1 КУпАП /а.с.15/. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №20250517-4132, [PERSON] під час виконання бойового завдання зник безвісти /а.с.17/. З листа ТВО командира військової частини [NUMBER] від 24 липня 2025 року вбачається, що відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] №184 від 30.06.2025 року [PERSON] як матері неповнолітньої дитини було нараховано та виплачено грошове забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця [PERSON] за період з 01 червня 2024 року по 31 січня 2025 року у сумі 294604,07 грн та відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] №122 від 30.04.2025 року [PERSON] як матері неповнолітньої дитини було нараховано та виплачено додаткове та інше грошове забезпечення військовослужбовця [PERSON] в травні 2025 року у розмірі 36854,26 грн, в червні 2025 року в розмірі 12443,24 грн, в липні 2025 року в розмірі 12454,17 грн /а.с.18/. Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 16 грудня 2024 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 184 КУпАП та визнано винною у вчиненні невиконання передбачених ст.150 СК України обов`язків по вихованню сина [PERSON] /а.с.21/. Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 16 вересня 2025 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 184 КУпАП та визнано винною у вчиненні невиконання передбачених ст.150 СК України обов`язків по вихованню сина [PERSON] /а.с.20/. Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 31 березня 2025 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 184 КУпАП та визнано винною у вчиненні невиконання передбачених ст.150 СК України обов`язків по вихованню сина [PERSON] /а.с.22/. Окрім того, у провадженні Сихівського районного суду м.Львова перебуває справа №464/4903/25 за позовом Франківської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] , третя особа Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Центр здоров`я та реабілітації дітей» про позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] /а.с.23/. Свідок [PERSON] , яка займає посаду старшого інспектора СЮП ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, пояснила, що вона знає [PERSON] з 2023 року, оскільки вона народила дитину, проте не здійснювала за дитиною належний догляд. Згодом, їм стало відомо про ще одного сина [PERSON] , який проживає у прабабусі, а мати ним не цікавиться. Позивач повідомляла, що зможе утримувати дитину, а [PERSON] змінить відношення, проте цього так і не сталось. Відповідач зловживає алкоголем та не бере участі у вихованні дитини. Свідок [PERSON] , яка є подругою [PERSON] з дитинства та хресною мамою її сина [PERSON] , пояснила, що вона раз в два тиждні приходить до дитини. З [PERSON] вона не спілкується та знає, що вона останній раз рік тому приходила до дитини. Малолітній [PERSON] в присутності класного керівника СЗШ №40 м.Львова [PERSON] , у судовому засіданні повідомив, що мати його не виховує, а виховує прабабуся. Відповідно до висновку Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки і піклування від 26 листопада 2025 року, враховуючи асоціальний спосіб життя матері [PERSON] , зловживання нею алкоголем, не спілкування з дитиною в обсязі достатньому для самоусвідомлення своєї сім`ї, тривале її проживання окремо від сина, притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини від 13.11.2025 року, з метою захисту прав та інтересів дитини, вважає за доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] /а.с.63-65/. Згідно із частиною 7 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами 2 та 4 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який міститься у постанові від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц. За таких обставин, врахувавши характер поведінки відповідача, її відношення до виконання своїх батьківських обов`язків, що свідчить про те, що змінити її поведінку відносно малолітнього сина у кращу сторону неможливо, оскільки відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, усунулась від його матеріального забезпечення, а також, те, що середовище у якому живе відповідач не можна вважати безпечним, спокійним та благонадійним для дитини, у той же час, як позивач повністю забезпечила розвиток дитини у безпечному та спокійному середовищі, суд прийшов до висновку, що відповідач повинна бути позбавлена батьківських прав. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, вважає, що позовна вимога про позбавлення відповідача батьківських прав відносно її малолітнього сина підлягає задоволенню. Відповідно до частини 3 статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно із частиною 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Беручи до уваги, що відповідач [PERSON] є працездатною особою, яка інших осіб на своєму утриманні немає, враховуючи, що дитина перебуває на виховані у позивача, яка самостійно виховує, утримує, навчає та лікує правнука, приходить до висновку, що стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дитини у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно буде відповідати вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести батьки на утримання дитини, а також, зможе забезпечити мінімальні стандарти щодо нормальних та гідних умов для життя дитини. З врахуванням задоволення позовних вимог позивача - двох вимог немайнового характеру, враховуючи, що позивач [PERSON] під час звернення до суду з даним позовом була звільнена від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 2224 грн 40 коп.

Outcome: approved