Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

19 грудня 2025 року представник ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал»- адвокат Усенко М.І. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовує вимоги позовної заяви тим, що 01 жовтня 2022 року між ТзОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] був укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №434962, відповідно до якого кредитодавець надав відповідачу кредит на умовах строковості, зворотності і платності, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Взяті на себе зобов`язання кредитор виконав, надавши [PERSON] кредитні кошти в розмірі 2500 грн. на строк 365 днів. 01 лютого 2024 року між ТзОВ «Селфі Кредит» та позивачем було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого до ТзОВ «ФК Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до відповідача за вказаним вище кредитним договором. Однак, відповідач [PERSON] належним чином умови договору не виконав, заборгованість за кредитом та нараховані відсотки у встановленому договором порядку тривалий час не сплачував. Станом на дату подання позову заборгованість відповідача за кредитним договором становила 22135 грн., з яких 2500 грн. заборгованість за тілом кредиту, 19635 грн. заборгованість за процентами. З метою досудового врегулювання спору позивачем було направлено на адресу відповідача досудову вимогу, однак заборгованість не була ним сплачена. За таких обставин, просить суд стягнути з відповідача на користь ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитними договором №434962 у загальному розмірі 22135 грн., а також понесені судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. та 8000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача ТзОВ «Кредитсервіс» у судове засідання не з`явився, [PERSON] у поданому до суду письмовому клопотанні просив суд розглядати справу у відсутності представника позивача, також просив задоволити позовні вимоги та не заперечив щодо заочного розгляду справи (а.с.63). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про надслання поштового відправлення за місцем реєстрації відповідача (а.с.71), про поважні причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідно до ст.280, ст.281 ЦПК України суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 01 жовтня 2022 року відповідач та ТзОВ «Селфі Кредит» погодили умови кредитування відповідача підписавши паспорт споживчого кредиту та ознайомившись з правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (а.с.8-18) і в той же день між ТзОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту до продукту №434962, відповідно до якого ТзОВ «Селфі Кредит» надало відповідачу кредит у розмірі 2500 грн. строком на 365 днів (п.1.4) (зворот а.с.18-28). У п.1.5.1 договору обумовлено, що стандартна процентна ставка становить 2.2% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору, а орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом становить 22135 грн., а з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 21730,75 грн. Вказаний договір був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису, шляхом використання одноразового пароля-ідентифікатора та шляхом обміну електронними повідомленнями, що передбачено положеннями статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статтями 6, 7, 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також узгоджується з висновками Верховного Суду, які містяться у постанові, винесеній 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19. З вищевикладеного, суд приходить до висновку, що договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Згідно з п.2.1 кредитного договору кошти кредиту надавалися товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . На підтвердження виконання зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитним договором позивачем надано повідомлення про перерахування коштів за договором №434962 від 01.10.2022 року (а.с. 31). 01 лютого 2024 року ТзОВ «Селфі Кредит» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір факторингу №01022024-1 (зворот а.с.38-43). Згідно з вищевказаним договором та у відповідності до ст.512 ЦК України, ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до осіб, які є боржниками ТзОВ «Селфі Кредит», включно і до [PERSON] за кредитним договором №434962 від 01 жовтня 2022 року, що підтверджується долученим витягом з реєстру боржників до договору (а.с.43 зворот). Те, що відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання та не дотримався термінів повернення наданого йому кредиту вказує розрахунок (відомості про щоденні нарахування та погашення), що наданий первісним кредитором ТзОВ «Селфі Кредит» (зворот а.с.31-38). Враховуючи вказаний розрахункок суд приходить висновку, що заборгованість візповідача [PERSON] за кредитним договором №434962 від 01 жовтня 2022 року становить 22135 грн., з яких 2500 грн. заборгованість за тілом кредиту, 19635 грн. заборгованість за процентами (а.с. 43 зворот). З метою досудового врегулювання спору позивачем було направлено на адресу місця реєстрації та місця проживання відповідача досудову вимогу (а.с.45), однак зазначена заборгованість [PERSON] не була сплачена. Зі змісту ст.627 ЦК України вбачається, що, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Суд зазначає, що відповідно до ч 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст.610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При вирішенні зазначеного спору суд бере до уваги і те, що відповідач належних доказів повернення грошових коштів за договором суду не надав як і не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки в ході судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №434962 від 01 жовтня 2022 року заборгував кошти у розмірі 22135 грн., суд приходить висновку про необхідність задоволення позову та стягнення зазначеної заборгованості з відповідача [PERSON] на користь позивача ТзОВ "ФК "Кредит-Капітал". Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2422,40 грн. судового збору, що сплачений позивачем та підтверджується документально (а.с.56). Разом з тим, частковому задоволенню підлягає вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем долучено наступні докази: копію договору про надання правничої допомоги №0107 від 01 липня 2025 року (а.с.47 зворот); копію акту наданих послуг від 15 грудня 2025 року (а.с.48 зворот), детальний опис наданих послуг (а.с.49), копію ордеру (а.с.49 зворот). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява №19336/04, п. 269). Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд враховує характер правовідносин, обсяг наданих адвокатом послуг, реальність та розумність їхнього розміру, усталеної практики у даній категорії справи, ціну позову та приходить до висновку що розмір витрат на правову допомогу адвоката у даній справі, який підлягає відшкодуванню на користь позивача з відповідача, підлягає зменшенню до 3000 грн. Зазначена сума, на переконання суду, є такою, що відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням того, що спір, який виник між сторонами відноситься до категорії типових спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання, зміст позовної заяви та інших документів потребує мінімального індивідуального підходу і мінімальних часових витрат (1-2 години роботи є достатніми для написання та укомплектування типової позовної заяви у кредитній справі), а з наданої копії договору суд дійшов висновку про постійне представництво адвокатом позивача і в інших подібних справах. Більше того, компенсація судових витрат не повинна перетворюватися на спосіб додаткового збагачення фінансових установ за рахунок людей з мінімальними доходами в період воєнного стану. Також суд бере до уваги ту обставину, що розгляд справи було здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без участі адвоката у судовому засіданні.

Outcome: approved