Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 71893677 від 16.06.2025. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.06.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів у кредит № 71893677, за умовами якого відповідач зобов`язався належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання. Однак у подальшому відповідач свої договірні зобов`язання належним чином не виконав, унаслідок чого утворилася заборгованість. Крім того, 16.10.2025 між первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» було укладено договір факторингу № 16/10/25-02, відповідно до умов якого ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло право грошової вимоги, зокрема до [PERSON] , за кредитним договором № 71893677 від 16.06.2025. 14.01.2026 представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9 000,00 грн. Разом з тим у відзиві зазначено, що відповідно до пункту 2.2.2 договору про надання коштів у кредит № 71893677 від 16.06.2025 строк кредитування (строк дії договору) становить 13 днів з 16.06.2025 по 28.06.2025, а нарахування процентів та інших платежів після спливу зазначеного строку є таким, що не передбачене законом, оскільки матеріали справи не містять доказів пролонгації договору. Також у відзиві вказано, що в матеріалах справи відсутній паспорт споживчого кредиту, який мав бути наданий відповідачу до укладення договору, а також докази отримання відповідачем такого паспорта із зазначенням дати його надання. Крім того, відповідача не було повідомлено про заміну кредитора, як цього вимагає частина друга статті 516 ЦК України. Щодо заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у відзиві зазначено, що справа є типовою та нескладною, позивач не вживав заходів досудового врегулювання спору, у зв`язку з чим заявлений розмір таких витрат є надмірним та не підлягає відшкодуванню. З урахуванням викладеного представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення: 147,42 грн заборгованості за процентами; 900,00 грн заборгованості за комісією; 4 320,00 грн процентів, нарахованих за понадстрокове користування кредитом; 4 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. 21.01.2026 представником позивача до суду подано відповідь на відзив, у якій позивач заперечив доводи сторони відповідача. У відповіді на відзив зазначено, що відповідач був повідомлений про відступлення права грошової вимоги шляхом звернення позивача до суду з даним позовом. При цьому договір факторингу у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, а неповідомлення позичальника про заміну кредитора не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором та не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Щодо доводів відповідача про неправомірність нарахування процентів та комісії позивач зазначає, що умовами договору про надання коштів у кредит встановлено надання відповідачу кредиту у розмірі 9 000,00 грн строком на 13 днів із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,126 %, яка нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, а також комісію за надання кредиту у розмірі 10,00 % від суми наданого кредиту. Позивач звертає увагу, що відповідно до пункту 11.1.2 договору позичальник до моменту його підписання вивчив умови договору та Правила надання коштів та банківських металів у кредит, розміщені на офіційному вебсайті кредитодавця, зміст договору, обсяг зобов`язань сторін та правові наслідки його укладення йому були зрозумілі, договір укладено без нав`язування, на засадах вільного волевиявлення та у відповідності до намірів і інтересів позичальника. Згідно з пунктом 11.1.9 договору позичальник підтвердив отримання та ознайомлення з детальним розписом орієнтовної загальної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки. Відповідно до пункту 2.2.4 договору комісія за надання кредиту становить 10,00 % від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 900,00 грн. З огляду на викладене позивач просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У запереченнях на відповідь на відзив, поданих 22.01.2026, представник відповідача зазначив, що доводи позивача є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами. Відповідач вказав на відсутність належного повідомлення про відступлення права вимоги, формальний характер аргументації щодо правомірності умов кредитного договору, неконкретизованість посилань на судову практику та безпідставність вимоги про подання контррозрахунку. Також зазначено, що позивач не надав пояснень щодо нарахування заборгованості після закінчення строку користування кредитом та правомірності стягнення комісії, у зв`язку з чим відповідач просив відмовити у задоволенні заявлених вимог і витрат на правничу допомогу. Заяви (клопотання) учасників справи. 05.12.2025, 22.01.2026, 11.02.2026 представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. 18.12.2025 на виконання ухвали суду від 24.11.2025 представником АТ КБ «ПриватБанк» надано суду інформацію, витребувану ухвалою суду від 03.12.2025. 24.12.2025 представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. 29.12.2025 представником відповідача подано до суду заяву про вступ у справу як представника. 19.01.2026 представником відповідача подано до суду заяву клопотання про відкладення розгляду справи. 19.01.2026 представником відповідача до суду подано додаткові пояснення у справі, в яких зазначено, що кредитний договір не містить відомостей про наявність, перелік та зміст додаткових чи супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, за які встановлено щомісячну комісію за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). У зв`язку з цим, на думку сторони відповідача, положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати щомісячну плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», а вимога про стягнення комісії не може бути предметом судового захисту як така, що ґрунтується на нікчемній умові договору та є проявом недобросовісного здійснення цивільного права. Також щодо стягнення судового збору зазначено, що відповідач користується спеціальною процесуальною гарантією, передбаченою частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої споживачі звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних із порушенням їх прав. Інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 03.12.2025 було постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Витребувано у АТ КБ «Приват Банк» інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: інформацію щодо належності [PERSON] /РНОКПП [NUMBER] / карткового рахунку № [NUMBER] ; виписку по картковому рахунку № [NUMBER] , відкритому в АТ КБ «Приват Банк» на ім`я [PERSON] / РНОКПП [NUMBER] / за період 16.06.2025 по 19.06.2025. Сторони, їх представники в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 16.06.2025 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір про надання коштів у кредит № 71893677, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 9 000,00 грн строком на 13 днів, із датою повернення 28.06.2025. Процентна ставка становить 0,126 % на день (фіксована), комісія за надання кредиту 10,00 % від суми кредиту, що складає 900,00 грн. Відповідно до п. 11.1.2. позичальник до моменту підписання договору вивчив умови договору та Правила надання коштів та банківських металів у кредит, що розміщені на веб-сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ (надалі Правила), а його зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору йому зрозумілі. Розділом 7 кредитного договору передбачено, що продовження строку кредитування можливе виключно за ініціативою позичальника шляхом укладення додаткової угоди в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора. Умови та строк пролонгації визначаються у відповідній додатковій угоді та відображаються в особистому кабінеті позичальника. Матеріали справи не містять доказів звернення відповідача з вимогою про пролонгацію чи укладення такої додаткової угоди. Договір підписано електронним підписом 16.06.2025, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора 61168. З наданої таблиці вбачається, що за договором кредиту № 71893677 від 16.06.2025 відповідачу надано 9 000,00 грн строком на 13 днів, а загальна вартість кредиту станом на 28.06.2025 визначена у сумі 10 047,42 грн, у тому числі проценти 147,42 грн та комісія 900,00 грн. Факт надання відповідачу кредитних коштів підтверджується довідкою ТОВ «ЄВРОПЕЙСЬКА ПЛАТІЖНА СИСТЕМА» від 21.10.2025 № КД-000003250 та копією платіжної інструкції (платіжної операції № 8f49f583-2d83-42a0-8062-79944bea8dc6), з яких убачається, що 16.06.2025 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» здійснило перерахування грошових коштів у сумі 9 000,00 грн на платіжну картку відповідача ( [NUMBER] ), а також випискою по рахунку [PERSON] , що свідчить про фактичне отримання [PERSON] кредитних коштів. Згідно з розрахунком заборгованості за договором кредиту № 71893677 від 16.06.2025 загальний розмір заборгованості [PERSON] становить 14 376,42 грн, з яких: 9 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 147,42 грн заборгованість за процентами в межах строку кредитування, 900,00 грн заборгованість за комісією, 4 320,00 грн проценти, нараховані за понадстрокове користування кредитом. Із наданого розрахунку вбачається, що за період з 16.06.2025 по 28.06.2025 проценти за користування кредитом нараховувалися у розмірі 11,34 грн за кожен день, що відповідає умовам договору та процентній ставці 0,126 % на день від суми кредиту 9 000,00 грн, і в сукупності становить 147,42 грн. Водночас починаючи з 29.06.2025 позивачем здійснювалося нарахування платежів у розмірі 360,00 грн за день, що є понадстроковими нарахуваннями після спливу строку кредитування 16.10.2025 між первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» було укладено договір факторингу № 16/10/25-02, відповідно до умов якого ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло право грошової вимоги, зокрема до [PERSON] , за кредитним договором № 71893677 від 16.06.2025. Оцінка Суду. За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до статей 203, 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Судом встановлено, що 16.06.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів у кредит № 71893677 в електронній формі. Укладення договору здійснено з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця шляхом акцепту публічної оферти та підтвердження волевиявлення відповідача одноразовим ідентифікатором. Відповідно до статей 205, 207, абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України, а також статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений у такий спосіб, прирівнюється за правовими наслідками до договору, укладеного у письмовій формі. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх його істотних умов. Із матеріалів справи вбачається, що сторони погодили істотні умови кредитного договору, зокрема предмет договору, суму кредиту, строк кредитування, розмір процентної ставки та комісії. Факт надання відповідачу кредитних коштів у сумі 9 000,00 грн підтверджується довідкою платіжної установи, копією платіжної інструкції та випискою по рахунку, а також не заперечується відповідачем, який визнав позовні вимоги в цій частині. Таким чином, між сторонами виникли кредитні зобов`язання, які підлягали виконанню належним чином відповідно до статті 526 ЦК України. Проте відповідач зобов`язання щодо повернення отриманих кредитних коштів у повному обсязі не виконала. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 та частини першої статті 516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок відступлення права вимоги без згоди боржника. Укладення договору факторингу між первісним кредитором та позивачем підтверджує перехід до позивача прав кредитора за спірним кредитним договором у тому обсязі та на тих умовах, які існували на момент такого переходу. Посилання відповідача на те, що її не було повідомлено про заміну кредитора, як цього вимагає частина друга статті 516 ЦК України, суд вважає необґрунтованими, оскільки зазначена норма не пов`язує дійсність відступлення права вимоги чи виникнення у нового кредитора права вимагати виконання зобов`язання з фактом попереднього повідомлення боржника. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не припиняє зобов`язання та не звільняє його від обов`язку повернути отримані кредитні кошти, а лише покладає на нового кредитора ризик несприятливих наслідків у разі виконання боржником зобов`язання первісному кредитору. Оскільки доказів виконання відповідачем зобов`язання первісному кредитору матеріали справи не містять, підстави для відмови у задоволенні позовних вимог з мотивів неповідомлення боржника про заміну кредитора відсутні. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що кредитний договір є дійсним, укладеним у належній формі, а вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 9 000,00 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення процентів, суд зазначає таке. Відповідно до умов договору кредиту № 71893677 відповідач отримала кредит у розмірі 9 000,00 грн строком на 13 днів із кінцевою датою повернення 28.06.2025. Процентна ставка за користування кредитом встановлена у розмірі 0,126 % на день та є фіксованою, строк кредитування сплив 28.06.2025. При цьому матеріали справи не містять паспорта споживчого кредиту та доказів його надання відповідачу. Відповідно до частини дванадцятої статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» ненадання визначеної законом інформації або надання її в неповному обсязі тягне для кредитодавця відповідні правові наслідки та підлягає врахуванню судом при оцінці обґрунтованості заявлених вимог, у тому числі щодо стягнення процентів. Умовами договору передбачено право позичальника ініціювати продовження строку кредитування шляхом укладення додаткової угоди (пролонгації) із застосуванням одноразового ідентифікатора. Разом із тим матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до кредитодавця з вимогою про пролонгацію договору чи укладення між сторонами відповідної додаткової угоди. Крім того, надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику, з огляду на їх змінний характер, не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору, оскільки відсутні докази їх доведення до відома відповідача та погодження при укладенні договору, а також не підтверджено, що на момент отримання кредитних коштів зазначені Правила містили умови щодо пролонгації кредитного договору. Такий правовий підхід узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. За наведених обставин суд дійшов висновку, що право кредитодавця нараховувати договірні проценти виникло виключно в межах строку дії кредитного договору. Після спливу строку кредитування право нарахування процентів за користування кредитом припиняється, що відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16. З урахуванням викладеного проценти за користування кредитом підлягають нарахуванню лише за період дії договору за 13 днів користування кредитом, а вимоги позивача про стягнення процентів, нарахованих після 28.06.2025, задоволенню не підлягають. Щодо вимоги про стягнення комісії суд зазначає таке. Правовідносини сторін виникли після набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування», а відтак до них підлягають застосуванню положення зазначеного Закону з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів» у частині, що йому не суперечить. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом можуть включатися комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, за умови визначення їх змісту, переліку та погодження зі споживачем. Разом з тим, згідно з частинами першою та другою статті 11, частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законом, є нікчемними. Судом встановлено, що пунктом 2.2.4 кредитного договору передбачено обов`язок відповідача сплатити комісію за надання кредиту, однак у договорі відсутній перелік додаткових чи супутніх послуг кредитодавця, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, за які така комісія встановлена, а також відсутні докази погодження таких послуг зі споживачем при укладенні договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку сплати комісії ґрунтується на нікчемній умові договору та не може бути предметом судового захисту. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, а також у постановах Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 та від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у частині стягнення комісії. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено 2 422,40 грн. судового збору. Предметом позову є стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором, яка у загальному розмірі складає 14 376,42 грн. Разом з тим, суд дійшов висновку про обґрунтованість стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у загальному розмірі 9 147,42 грн. За таких обставин, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 1541,33 грн (2 422,40 грн. * 9 147,42 / 14 376,42). При цьому доводи відповідача про звільнення від сплати судового збору з підстав перебування у статусі споживача суд відхиляє. Відповідно до пункту 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами, пов`язаними з порушенням їхніх прав, тобто у випадках, коли споживач звертається до суду як позивач. У даній справі відповідач не є ініціатором звернення до суду та не подавав позову про захист прав споживача, а виступає відповідачем за позовом суб`єкта господарювання, у зв`язку з чим положення статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» до спірних правовідносин не застосовуються. Також позивач просив стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 4 500, 00 грн. Суд для цілей розподілу вказаного виду витрат пов`язаних з розглядом справи, враховує обставини зазначені в статті 137 ЦПК, зокрема: - складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а саме, по справі проводилися судові засідання; - час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; - категорію справи (справа пов`язана із стягненням кредитної заборгованості) та її значення для сторони, в тому числі вплив вирішення справи на репутацію сторони. У зв`язку із чим суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 грн. 00 коп. З цих підстав,

Outcome: partial