Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

Президент Приватного закладу вищої освіти «Східноєвропейський університет імені Рауфа Аблязова» (у формі Товариства з обмеженою відповідальністю) Аблязов Н.Р. (18036, м. Черкаси, вул. Нечуя Левицького, буд. 16, код ЄДРПОУ 14204539) звернувся до Придніпровського районного суду з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ), Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-Нова» (18005, м. Черкаси, вул. Надпільна, буд. 421, код ЄДРПОУ 43258073) про визнання правочину недійсним та витребування майна. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до протоколу № 28 Зборів Учасників ТОВ «Вищий навчальний заклад «Східноєвропейський університет економіки і менеджменту» від 04.04.2016 ухвалені наступні рішення: Погодити відчуження нерухомого майна [ADDRESS] , яке належить товариству, на користь третьої особи за ціною 1881704 грн. 66 коп. Надати ректору Шпак Любові Олександрівні повноваження на вчинення всіх необхідних дій для реєстрації права власності та оформлення відчуження зазначеного нерухомого майна на користь третьої особи. Надати згоду на вилучення земельної ділянки, яка знаходиться під об`єктом зазначеного нерухомого майна з користування товариства та передачу її в оренду третій особі. 06 квітня 2016 року між Вищим навчальним закладом «Східноєвропейський університет економіки та менеджменту» (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) в особі ректора Шпак Любові Олександрівни, яка діє на підставі статуту, наказу № 24-к від 26 березня 2014 року, протоколу № 28 Зборів Учасників ТОВ «Вищий навчальний заклад «Східноєвропейський університет економіки і менеджменту» від 04 квітня 2016 року, як продавцем та [PERSON] , як покупцем, був укладений Договір купівлі-продажу нежитлових будівель. Згідно п.п. 1.2. Договору продавець в особі представника продав та передав майно у власність покупця, а покупець купив та прийняв від продавця і сплатив за нього обумовлену грошову суму. Нежитлові будівлі, що є предметом Договору, розташовані по [ADDRESS] та складаються з нежитлової будівлі під літерою «А-2», загальною площею 2963,7 кв.м., гаража під літерою «Е», огорожі під № 1, замощення І. Нежитлові будівлі, які є предметом Договору, розташовані на земельній ділянці загальною площею 8283,0 кв.м. кадастровий номер 7110136400:02:040:0003, яка перебуває у комунальній власності. Згідно п. 24 Договору, сторонами договір прочитаний, зі змістом погоджуються і стверджують, що зміст, значення, умови цього Договору та його правові наслідки вони однаково розуміють, питань, які залишилися б нез`ясованими і незрозумілими для них немає. Позивач зазначає, що про вибуття із власності вищевказаних нежитлових будівель дізнався 12 грудня 2019 року після отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В подальшому, а саме, з 16 грудня 2019 року представника ТОВ «СК Нова» почали чинити працівникам позивача перешкоди в доступі до нежитлових будівель, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та привласнили все майно позивача, яке розташовано за вищевказаною адресою. Наразі триває досудове розслідування в кримінальному провадженні зареєстрованому в ЄРДР за № 12020251010000042 від 04.01.2020 за фактом привласнення майна позивача. Попередня кваліфікація за ч. 2 ст. 191 КК України (привласнення, розтрата або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем). Зазначає, що вважає Договір від 06 квітня 2016 року недійсним з наступних підстав. Вказує, що [PERSON] власник 100% частки ТОВ «Вищий навчальний заклад «Східноєвропейський університет економіки і менеджменту», станом на дату ухвалення рішень зафіксованих у протоколі № 28, Зборів Учасників ТОВ «Вищий навчальний заклад «Східноєвропейський університет економіки і менеджменту» від 04.04.2016, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керуватись ними внаслідок віку та стану здоров`я. Йому було на той час повних 80 років. 21 вересня 2014 року [PERSON] поступив в КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» з діагнозом: мозковий лакунарний ішемічний інсульт в басейні лівої СМА (від 21.09.2014 клінічно) на тлі гіпертонічної хвороби ІІІ церебрального атеросклерозу ІІІ з нерізко вираженим правобічним геміпарезом. Минуючими афатичними порушеннями. Післяінсультна кістка правої скроневої ділянки (за даними КТ ГМ від 26.09.2014 року) цебрастенічним синдромом, підтверджується випискою № 08109 за період з 21 вересня 2014 року по 30 вересня 2014 року. 30 вересня 2014 року [PERSON] поступив в КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» з діагнозом: повторний стовбуровий ішемічний інсульт (30.09.2014, 21.09.2014) на тлі гіпертонічної хвороби ІІІ, церебрального атеросклерозу ІІІ з нерізко вираженим тетрапарезом з акцентом справа, частковою дизартрією, цереброастенічним синодромом. ХРХС: ревмокардіосклероз. Агіопатія по гіпертонічному типу ІІ-ІІІ ст. Сітківки обох очей, що підтверджується випискою № 08720 за період з 30.09.2014 по 16.10.2014 . В період з 27 жовтня 2014 року по 20 листопада 2014 року [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в ТОВ «Капітал» Універсальна клініка «Оберіг» в м. Києві з діагнозом: Основний. Стан після повторних ішемічних (кардіоемболічний) інсультів у вертебробазялярному і каротідних басейнах з легким тетраперезом, псевдобульбарним і акінетико-ригидним синдромами, порушеними функціями ходьби і тазових органів, грубими когнітивними порушеннями. Супутній. ІБС. Кардіосклероз атеросклеротичний і посттравматичний. Стан після протезування мітрального клапану (2005), повторних аблязій з приводу перестируючої форми фібриляції передсердя (2005,2009), встановленя штучного двукамерного водія ритма (2013). Аретіальна гіпертензія. Скарги. Загальна слабкість, порушення мови, порушення ходьби. Амнезія хвороби. Пацієнт не зміг викласти історію свого захворювання із-за мовних порушень. Згідно наданої медичної документації, пацієнт переніс повторні ішемічні інсульти в вертебробазалярному басейні (21.09.2014, 30.09.2014) з тетраперозом (з акцентом в правих кінцівках) і дізартерією. Лікувався в стаціонарі (Черкаська обласна лікарня). Втрачає мочу по ночам і інколи вдень, тому користувався підгузками. 19 листопада 2014 року нейропсихологічна діагностика та тестування. Пам`ять. Тяжкий ступінь порушення. Увага. Результат: функція порушена. Виконавчі функції. Результат: функція порушена. Зорово-просторова і конструктивна діяльність. Результат: функція порушена. Мова. Результат: афатичних розладів не спостерігається, дисфонія, дизартрія. Інтелект. Результат: функція порушена, знижена функція узагальнювання, порушення абстрактно-логічного мислення, знижений тепм і гнучкість мислення. Орієнтація у часі і просторі. Результат: дезорієнтація у часі (не називає точний день тижня, число і місяць). Висновок: зберігається тяжкий ступінь зниження когнітивних функцій, без позитивної динаміки, що підтверджується виписним епікризом від 20.11.2014. За результатами здійсненого лікування стан пацієнта покращився: значно зменшились необхідність постійної допомоги повсякденному житті, став мобільніший, збільшилась швидкість і безпека ходюби, покращився голос. Не дивлячись на досягнені успіхи, у пацієнта зберігається грубе нейрокогнетивне зниження (деменція), у звязку з чим він потребує постійного догляду. В період з 16 лютого 2016 року по 19 лютого 2016 року [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в ТОВ «Капітал» Універсальна клініка «Оберіг» в м. Києві з діагнозом: Основний. Стан після повторних ішемічних (кардіоемболічний) інсультів у вертебробазалярному і каротідних басейнах з легким тетраперезом, псевдобульбарним і акінетико-ригидним синдромами, порушеними функціями ходюби і тазових органів, грубими когнітивними порушеннями. 16 лютого 2016 року дані огляду невролога. Пацієнт поступив в плановому порядку, доставлений родичами на особистому автотранспорті. Скарги: загальна слабкість, порушення мови, порушення функцій ходьби. 17 лютого 2016 нейропсихологічна діагностика та тестування. Заключення по нейрокогнітивному обстеженню. Пам`ять. Результат: тяжка ступінь зниження мнестичної функції. Фіксує до 3 одиниць інформації у короткостроковому і 2 одиниці інформації в довгостроковому відтворенні. Увага. Результат: функція порушена, знижена концентрація і обсяг активної уваги. Виконавчі функції. Результат: функція порушена. Зорово-просторова і конструктивна діяльність. Результат: функція порушена, звужений обсяг просторової уваги, порушений просторовий аналіз, елементи конструктивної апраксії. Мова. Результат: афатичних розладів не спостерігається, дисфонія, дизартрія. Інтелект. Результат: функція порушена, знижений рівень узагальнення, порушення вербально-логічного мислення, знижений тепм і гнучкість мислення. Орієнтація у час та просторі. Результа: незначна дезорієнтація у часі (не називає точне число місяця). Висновок: тяжкий ступінь зниження когнітивних функцій. Рекомендації: потребує стороннього нагляду, що підтверджується виписним епікризом від 16.02.2016. 2017 рік знаходився на спостереженні в КНП «Четвертий Черкаський міський центр Первинної медико-санітарної допомоги», що підтверджується довідкою від 20 жовтня 2017 року. 14 листопада 2019 року [PERSON] поступив в КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» з діагнозом: ТІА в ББК (13.11.2019) на тлі церебрального атеросклерозу та гіпертонічної хвороби з вираженим вестибулярно-атаксичним синдромом, що підтверджується випискою № 011054. 24 грудня 2019 року [PERSON] в КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» неврологічне відділення, з діагнозом повторний ішемічний інсульт в бас ПСМА, ЛСМА від 24.12.2019, що підтверджується випискою № 21825. [INFO] [PERSON] помер. Вказують, що в період з 21 вересня 2014 року по 2019 рік [PERSON] знаходився вдома за адресою: [ADDRESS] . Доглядали за ним члени родини та доглядальниця. Самостійно повноцінно пересуватись не міг із-за порушень функцій ходьби. Розмовляти повноцінно також не міг із-за порушень функцій мовлення. [PERSON] після перенесених інсультів в вересні 2014 року страждав на психічне захворювання. Стан його здоров`я не дозволяв йому усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Після обстежень в лікувальних закладах та відповідного лікування, як станом на дату протоколу № 28 від 04 квітня 2016 року так і на дату укладення оскаржуваного договору, поліпшень нейропсихологічного стану [PERSON] не спостерігалось. Станом на дату протоколу № 28 від 04.04.2016 та оскаржуваного договору [PERSON] внаслідок хронічного психічного захворювання не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не міг правильно сприймати обставини, що мають значення та не міг розуміти характеру і значення вчинених дій, в тому числі і проти нього, оцінювати наслідки таких дій, а тому і волі на відчуження нерухомого майна також не було. Вказують, що [PERSON] будучи обізнаною про фізичний та психологічний стан [PERSON] , використала можливість відчуження дороговартісного майна без його волі на відчуження. Потреби у відчуженні майна для [PERSON] та Університету станом на 2016 рік не було, він був забезпечений, отримував догляд від членів родини та лікування. Ще до хвороби коли [PERSON] працював, він знав про дійсну вартість спірного майна приміщення дошкільного навчального закладу з земельною ділянкою та оцінював його більше ніж 600 доларів США за 1 квадтарний метр. Позивач зазначає, що не визнає факту, що підпис на протоколі № 28 від 04 квітня 2016 року в графі , де міститься напис [PERSON] виконаний [PERSON] , в тому числі, того факту, що підпис виконаний саме 04 квітня 2016 року. Відповідно до наявного тексту протоколу від 04 квітня 2016 року вбачається погодження відчуження нерухомого майна [ADDRESS] , яке належить товариству, на користь третьої особи за ціною 1881704 грн. 66 коп., надання ректору Шпак Любов Олександрівні повноваження на вчинення всіх необхідних дій для реєстрації права власності та оформлення відчуження зазначеного нерухомого майна на користь третьої особи, надання згоди на вилучення земельної ділянки, яка знаходиться під об`єктом зазначеного нерухомого майна з користування товариства та передачу її в оренду третій особі. Відповідно до предмету Договору, нежитлові будівлі, що є предметом Договору, розташовані по [ADDRESS] та складаються з нежитлової будівлі під літерою «А-2», загальною площею 2963,7 кв.м., гаража під літерою «Е», огорожі під № 1, замощення І. Зазначає, що оскаржуваний договір не відповідає протоколу від 04 квітня 2016 року та укладений із перевищенням повноважень представника продавця Вказує, що протоколом не визначено, яке саме нерухоме майно власник мав намір відчужити. Протокол містить адресу: [ADDRESS] , проте, не містить посилань, що відчужуватись має нерухоме майно, що знаходиться саме за вказаною адресою. Відомостей протоколу від 04 квітня 2016 року на дату укладення оскаржуваного договору не було достатньо для ідентифікації відчужуваного нерухомого майна та включення його в предмет договору. Окрім того, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.09.2012, витягу про державну реєстрацію прав від 17.10.2012 нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: [ADDRESS] складаються з декількох об`єктів, які мають статус нерухомого майна, а саме, нежитлової будівлі під літерою «А-2», загальною площею 2963,7 кв.м., гаража під літерою «Е», огорожі під № 1, замощення І, проте протокол від 04 квітня 2016 року не містить посилань, що воля власника була на відчуження будь-яких об`єктів нерухомого майна за даною адресою, як і в цілому так і окремим частинами. У власності позивача станом на дату укладання оскаржуваного договору перебувало декілька об`єктів нерухомого майна. Фактично в протоколі немає посилання, що відчужуватись має нерухоме майно, що включене в предмет оскаржуваного договору, а саме: «Нежитлові будівлі, що розташовані по [ADDRESS] та складаються з нежитлової будівлі під літерою «А-2», загальною площею 2963,7 кв.м., гаража під літерою «Е», огорожі під № 1, замощення І». Отже, предмет оскаржуваного договору не відповідає протоколу № 28 від 04 квітня 2016 року. Також, вказує, що протоколом від 04 квітня 2016 року визначено конкретну особу на користь якої мало бути відчуження, а саме, третя особа. Таким чином, протоколом визначено особу на користь якої мало було бути відчуження нерухомого майна, а саме, третьої особи, а не будь-якої іншої. Статусу третьої особи у [PERSON] на момент вчинення оскаржуваного правочину не було. Вказані відомості не зафіксовані і в оскаржуваному договорі, оскільки, посилань про належність покупця саме до суб`єкта зі статусом третя особа також не вказано. Оскаржуваний договір укладений із особою на користь якої [PERSON] не мала права відчужувати нерухоме майно, чим порушено рішення викладені в протоколі від 04 квітня 2016 року на підставі якого було здійснено відчуження майна. Отже, на думку позивача, сторона оскаржуваного договору не відповідає протоколу № 28 від 04 квітня 2016 року. Протоколом від 04 квітня 2016 року не надано ректору [PERSON] повноваження на вчинення всіх необхідних дій для реєстрації права власності та оформлення відчуження нерухомого майна, що зазначене в предметі оскаржуваного договору, а саме, «нежитлові будівлі, що розташовані по [ADDRESS] та складаються з нежитлової будівлі під літерою «А-2», загальною площею 2963,7 кв.м., гаража під літерою «Е», огорожі під № 1, замощення І». Протоколом від 04 квітня 2016 року не надано ректору [PERSON] повноваження на відчуження будь-якого нерухомого майна на користь [PERSON] . Таким чином, ректор [PERSON] діяла всупереч протоколу № 28 від 04 квітня 2016 року. Оскаржуваний договір суперечить вказаному протоколу, як в предметі договору так і в стороні договору, а також у повноваженнях ректора на укладення даного договору, а тому, наявне перевищення повноважень представника в момент укладення договору купівлі-продажу нежитлових будівель від 06.04.2016 року. Вказує, що [PERSON] ніколи не був знайомий з [PERSON] , вказаної особи жодного разу не було дома, де проживав [PERSON] . Про вказану особу жодного разу не чули члени родини [PERSON] . Будь-яких правочинів [PERSON] з [PERSON] не укладав та не вчиняв. [PERSON] не могла потрапити в квартиру де проживав [PERSON] . Станом на дату укладання оскаржуваного договору та до 12 грудня 2019 року нежитлові будівлі використовувались позивачем як власником, а після вказаної дати представники ТОВ «СК Нова» не допускали позивача до управління майном. Протягом вказаного періоду позивачем сплачувалась орендна плата за землю, оплачувались послуги водопостачання та водовідведення, здійснювався поточний ремонт нежитлових будівель по господарським способом, сплачувались послуги по електрозабезпеченню, зазначались відомості про використання вищевказаних нежитлових будівель в документах щодо ліцензування. Частина нерухомого майна з 2015 року була передана в оренду. В нежитлових будівлях станом на даний час знаходиться рухоме майно позивача, а саме, дорого вартісне медичне обладнання. Позивач вказує, що [PERSON] в період з липня 2007 року по травень 2016 року працювала на посаді менеджера з продажів АТ «Черкасихліб ЛТД» Черкаси. Фактично на дату оскаржуваного договору та після його укладеня [PERSON] продовжувала працювала на посаді менеджера з продажів АТ «Черкасихліб ЛТД» та отримувати заробітну плату. Після травня 2016 року по 2022 рік здійснювала пошук роботи. Підприємницькою діяльністю [PERSON] не займалась, а майновий стан останньої не дозволяв їй сплатити грошові кошти в сумі 1881704 грн. 66 коп. згідно оспорюваного договору. Після набуття у власність нежитлових будівель згідно оспорюваного договору та до його внесення в статутний капітал ТОВ «СК Нова», [PERSON] не виконувала обов`язків власника, фактично майном не володіла. Вчинення правочину за ціною 1881704 грн. 66 коп., що в 12 разів і більше разів є нижчою від ринкової вартості майна, не переоформлення права користування земельною ділянкою, не утримання майна та подальшу оцінку цього майна в розмірі 125000 грн. 00 коп. внесення його в статутний капітал та продаж корпоративних прав свідчить про те, що [PERSON] не відповідає поведінці дійсного власника майна та розумній поведінці. Після внесення в статутний капітал ТОВ «СК Нова» нежитлових приміщень фактичного володіння майном не здійснював, будь-яких витрат не ніс на обслуговування нежитлових будівель. Позивач вказує, що готовий повернути [PERSON] грошові кошти в сумі 1881704 грн. 66 коп., в тому числі у випадку визнання недійсним оскаржуваного договору. Грошові кошти у вказаній сумі знаходяться на розрахунковому рахунку позивача. Вважають, що наявні підстави для витребування майна з чужого незаконного володіння ТОВ «СК Нова», що обгунтовується наступним. Оскаржуваний договір є первинною підставою вибуття з власності позивача нежитлових приміщень, що розташовані по [ADDRESS] та складаються з нежитлової будівлі під літерою «А-2», загальною площею 2963,7 кв.м., гаража під літерою «Е», огорожі під № 1, замощення І. 26 вересня 2019 року [PERSON] приймає рішення про створення ТОВ «СК-Нова» (рішення № 1 учасників товариства з обмеженою відповідальністю від 26 вересня 2019 року). 01 жовтня 2019 року [PERSON] реєструє ТОВ «СК-Нова» (код 43258073), (рішення № 1 учасників товариства з обмеженою відповідальністю від 26 вересня 2019 року). 07 жовтня 2019 року [PERSON] актом оцінки вартості та приймання-передачі майна, що вноситься до статутного капіталу ТОВ «СК-Нова» оцінює вартість майна в 125000 грн. та вносить його до статутного капіталу товариства. Останнім власником відчужених будівель є ТОВ «СК-Нова». Підставою для витребування майна з чужого незаконного володіння є визнання оскаржуваного договору недійсним, як первинного правочину на підставі якого мало вибуло із власності позивача. Просить суд витребувати від ТОВ «СК-Нова» на користь Приватного закладу вищої освіти «Східноєвропейський університет імені Рауфа Аблязова» (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) нежитлові будівлі розташовані за адресою: [ADDRESS] та складаються з нежитлової будівлі під літерою «А-2», загальною площею 2963,7 кв.м.. гаража під літерою «Е», огорожі під номером 1, замощення І. Скасувати державну реєстрацію зо ТОВ «СК-Нова» права власності на нерухоме майно нежитлова будівля під літерою «А-2», загальною площею2963,7 кв.м., гаража під літерою «Е», огорожі під номером І, замощення І за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 894773671101, яке було зареєстровано Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49321935 від 24.10.2019 10:12:17, Дудіна -Богданова Катерина Олександрівна, Виконавчий комітет Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області про державну реєстрацію прав, дата, час державної реєстрації: 22.10.2019 15:12:17, номер запису про право власності 33817226, з урахуванням Реєстрації виправлення права власності: дата, час державної реєстрації: 22.10.2019 15:12:17, відомості внесено до Реєстру: 12.12.2019 10:45:05, Дудіна-Богданова Катерина Олександрівна, Виконавчий комітет Свидівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, Черкаська область, індексний номер рішення: 49321935. Припинити право власності ТОВ «СК-Нова» на нерухоме майно нежитлова будівля під літерою «А-2», загальною площею 2963,7 кв.м., гаража під літерою «Е», огорожі під номером 1, замощення І, за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомо майна: 894773671101, яке було зареєстровано рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49321935 від 24.10.2019 10:12:17, Дудіна-Богданова Катерина Олександрівна, Виконавчий комітет Свидівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, Черкаська область про державну реєстрацію прав, дата, час державної реєстрації: 22.10.2019 15:12:17, номер запису про право власності 33817226, з урахуванням Реєстрації виправлення права власності: дата, час державної реєстрації: 22.10.2019 15:12:17, відомості внесено до Реєстру: 12.12.2019 10:45:05, Дудіна-Богданова Катерина Олександрівна, Виконавчий комітет Свидівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, індексний номер рішення: 49321935. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат. 09 січня 2023 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 23 січня 2023 року через канцелярію суду адвокат Шимановський Артем Володимирович, який діє в інтересах відповідача ТОВ «СК-Нова», надав Відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що ТОВ «СК-Нова» позов не визнає. Вказує, що нинішним власником нерухомого майна стало ТОВ «СК-Нова». При укладенні договору купівлі-продажу нежитлових будівель ректлор університету ліяла, в тому сислі, на підставі протоколу № 28 Зборів учасників ВНЗ від 04 квітня 2016 року, про що прямо вказано в преамбулі договору від 04 квітня 2016 року. Згідно даного протоколу єдиний засновник університету на той час і голова зборів [PERSON] вирішив питання порядку денного про відчуження нерухомого майна: запропоновано погодити відчуження нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , яке належить Товариству на користь третьої особи за ціною 1881704 грн. 66 коп., надати ректору Шпак Л.О. повноваження на вчинення всіх необхідних дій для реєстрації права власності та оформлення відчуження зазначеного нерухомого майна на користь третьої особи, надати згоду на вилучення зеемельної ділянки, яка знаходиться під обєктом зазначеного нерухомого майна з користування товариства та передачу її в оренду третій особі. На протоколі міститься підпис [PERSON] та печатка університету. Звертає увагу суду на той факт, що не існує жодного пистмового документу за підписом [PERSON] про висловлення ним особисто незгоди із укладенням цього договору та за його власною оцінкою інформації з протоколу № 28 від 04 квітня 2016 року та обставин підписання цього документу. Також, зазначає, що позивачем не надано доказів того, що [PERSON] було дано завдання університету вжити заходи до повернення проданого майна через звернення до суду та притягнути винних осіб до відповідальності за збитки, завдані університету, що свідчить про нелогічну поведінку постраждалої особи, яка вважає свої права порушеними незаконним відчуженням приміщень за адресою: [ADDRESS] . Повідомляє, що за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України (привласнення, розтрата або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем ) розслідується кримінальне провадження № 12020251010000042. В межах кримінального провадження проведено ряд експертиз підпису від імені [PERSON] у протоколі № 28 зборів Учасників університету від 04.04.2016. Висновком експерта від 10 грудня 2020 року № 1/951 встановлено, що підпис від імені [PERSON] в графі «Голова зборів» перед прізвищем [PERSON] в протоколі № 28 зборів Учасників університету від 04 квітня 2016 року виконаний самим [PERSON] . Другим висновком екпертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 12020251010000042 від 22 березня 2021 року № 7502+7504/21-32 встановлено, що підпис від імені [PERSON] в гафі «Голова зборів» перед прізвищем [PERSON] в протоколі № 28 зборів Учасників університету від 04 квітня 2016 року виконано [PERSON] . Вважає, що при вирішенні даного спору по суті позивач для доведення обгрунтованості позовних вимог позивач повинен довести наявність підстав для застосування ст. 388 ЦК України. На даний час договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 06 квітня 2016 року не розірвано його сторонами іне доведено підстав, з якими повязується нікчемність даного договору з часу його укладення. Позивач не надавав доказів того, що особа, яка діяла від імені університету при укладенні цього договору, порушила повноваження представництва, чинне законодавство, діяла всупереч інтересам університету і при доведеності таких обставин була притягнута до відповідальності. Також, немає доказів, що університет стягнув з особи, яка підписала від імені університету договір купівлі-продажу нежитлових будівель від 06 квітня 2016 року збитки, завдані університету укладенням цього договору. Оскільки, станом на час укладення договору купівлі-продажу нежитлових будівель від 06 квітня 2016 року [PERSON] був єдиним засновником та учасником університету, то для укладення цього договору нотаріусу було необхідно мати докази волевиявлення [PERSON] на його укладення. Таким доказом є протокол № 28 Зборів учасників університету від 04 квітня 2016 року, за яким [PERSON] погодив відчуження нерухомого майна за вищезазначеною ціною. З умов Договору купівлі-продажу нежитлових будівель від 06 квітня 2016 року вбачається, що його сторони досягли згоди про ціну продажу майна за 1881704 грн. 66 коп., що істотно перевищує балансову вартість цього майна, яка обліковуються позивачем. Звертає увагу суду на той факт, що 20 березня 2020 року ФОП [PERSON] , як аудитор, склала для позивача Довідку про бухгалтерське дослідження щодо документального підтвердження реалізації позивачем нежитлових будівель за адресою [ADDRESS] . Цим документом встановлено, що аудитору з боку позивача було надано всі документи, які повязані із оформлення договору купівлі-продажу нежитлових будівель від 06 квітня 2016 року, що вказує на те, що вони повним пакетом були в наявності у позивача. Аудитор встановила факт отримання університетом коштів за продане майно від [PERSON] і належне відображення продажу майна в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності університету за 2016 рік. Крім того, звертає увагу суду на те, що після укладення договору купівлі-продажу нежитлових будівель від 06 квітня 2016 року, приміщення за адресою: [ADDRESS] було передано покупцем [PERSON] в оренду за договором від 06 квітня 2016 року на користь ТОВ «Престиж ТМ», засновником якого є [PERSON] . До позову не надано доказів того, що на час укладання договору купівлі-продажу нежитлових будівель від 06 квітня 2016 року та аж до самої смерті [PERSON] був за станом здоровя відсторонений від керівництва університету та ТОВ «Престиж ТМ», єдиними засновниками яких він був. Тому, він повинен був добросовісно контролювати всі трансакції та угоди з приводу майна університету. Крім того, в день укладення договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 06 квітня 2016 року про нового власника майна [PERSON] було внесено інформацію до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інформація з якого є відкритою і доступною для ознайомлення. Отже, вказує, що позивач наданими доказами не довів, що нерухоме майно за адресою [ADDRESS] , було придбане [PERSON] в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). В даному випадку, предмет доказування для витребування майна за ст. 388 ЦК України позивачем не доведжений. Навпаки, з доказів наданих позивачем та відповідачем, вбачається воля власника майна на відчуження приміщення на користь [PERSON] , висловлена у протоколі № 28 від 04 квітня 2016 року, що виключає можливість витребування в неї чи іншого добросовісного набувача цього майна на підставі ст. 388 ГПК України. Щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу майна від 06 квітня 2016 року, то зазначає, що позивачем не визначено конкретної правової підстави. З одного боку позивач посилається на положення ч. 1 ст. 255 ЦК України, згідно якої правочин, який дієздатна фізична ооба вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Проте, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного позивачем не надано. З іншого боку позивач зазначає підставою для визнання договору купівлі-продажу від 06 квітня 2016 року положення ст. 241 ЦК України, згідно яких правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема уразі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів тощо). Відповідно до квитанції № 15940908 на виконання умов договору купівлі-продажу покупцем [PERSON] 06 квітня 2016 року на користь продавця Університету було сплачено кошти в сувмі 1881704 грн. 66 коп., при цьому, в призначенні платежу вказано «за нежитлові будівлі розташовані по [ADDRESS] ». Вказані кошти були отримані Університетом без зауважень та не повернуті в подальшому. Університет самостійно здійснює бухгалтерський облік та веде звітність. Так, відповідно до довідки про бухгалтерське дослідження щодо документального підтвердження реалізації Університетом спірного майна від 20 березня 2020 року (надана самим позивачем), встановлено, що продаж 06 квітня 2016 року Університетом спірного майна за ціною 1881704 грн. 66 коп. відображено у бухгалтерському обліку та фінансовій звітності Університету за 2016 рік. На його думку, позивач, в тому числі, його органи управління (і вищий, і виконавчий), маючи всі повноваження та можливості щодо обліку та контролю фінансово-господарської діяльності Університету, знав про відчуження спірного майна, отимав кошти за відчуження спірного майна, відобразив вказаний правочин у бухгалтерському обліку та відобразив доходи від реалізації майна у фінансовій звітності. Також, про обізнаність і схвалення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 06 квітня 2016 року свідчить той факт, що 06 квітня 2016 року між [PERSON] (власник спірного майна за договором від 06 квітня 2016 року) та ТОВ «Престиж ТМ» було укладено Договір оренди нежитлового приміщення спірного майна у даному спорі, а відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, єдиним засновником та кінцевим бенефіціарним власником (контролером)ТОВ «Престиж ТМ» є [PERSON] , який в той же час був єдиним засновником та кінцевим бенефіціарним власником (контролером) Університету. Вказані дії в своїй сукупності та кожна окремо прямо свідчиать про схвалення Університетом та його органами управління правочину щодо відчуження спірного майна. Також, зазначає, що, оскільки, позивач достовірно міг знати про відчуження нерухомого майна університету на підставі договору від 06 квітня 2016 року з Реєстру речових прав, то перебіг позовної давності для віндикаційного позову у даній справі для позивача починається з дати укладення цього договору 06 квітня 2016 року. Позивач у господарській справі № 925/1567/21 звернувся до суду лише 04 грудня 2020 року, тоюто, із пропуском трирічного строку позовної давності, а з вказаним позовом університет звернувся через 6,5 років після відчуження майна. Тому, відповідач заявляє про застосування насліків спливу строків позовної давності. 01 лютого 2023 року через канцелярію суду відповідач [PERSON] надала Відзив на позов, в якому зазначено, що вона не визнає позовні вимоги, заперечує проти їх задоволення з наступних підстав. Зазначає, що в межах справи № 925/1567/20 Господарським судом Черкаської області вже встановлюється питання дійсності чи недійсності договору купівлі-продажу від 06.04.2016 року. Зазначає, що на даний час вона не є власником майна, розташованого по [ADDRESS] та придбаного нею на підставі договору купівлі-продажу від 06.04.2016 року. Самим позивачем надано докази того, що з 22 жовтня 2019 року власником вище вказаного нерухомого майна є ТОВ «СК-Нова». В даному випадку вона не зможе повернути позивачу отримане за договором майно, оскільки, не є його власником. Просить суд в задоволенні позову ТОВ «Приватний заклад вищої освіти «Східноєвропейський університет імені Рауфа Аблязова» до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна відмовити. В частині позовних вимог про витребування майна просить залишити їх без розгляду, оскільки, такий позов вже розглядається у справі № 925/1567/21. 02 лютого 2023 року через канцелярію суду адвокат Гричаненко О.М. та адвокат Поліщук В.В., які діють в інтересах позивача, надали Відповідь на Відзив, в якій просять задовольнити позов в повному обсязі. У відповіді зазначено, що будь-яких намірів відчужити дане нерухоме майно у [PERSON] не було. [PERSON] власник 100% частки ТОВ «Вищий навчальний заклад «Східноєвропейський університет економіки і менеджменту» станом на дату ухвалення рішень зафіксованих у протоколі № 28 Зборів учасників ТОВ «Вищий навчальний заклад «Східноєвропейський університет економіки і менеджменту» від 04 квітня 2016 року та укладення оспорюваного договору не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними внаслідок погіршення стану здоровя, а відтак і волі на відчуження нежитлових будівель за адресою: [ADDRESS] у нього не було. Фактичне управління університетом не здійснював, рішення щодо відчуження нерухомого майна не приймав та не наділяв будь-якими повноваженнями ректора [PERSON] на такі дії. Окрім того, про стан здоровя [PERSON] були достеменно поінформовані ректор [PERSON] та [PERSON] (керівник ТОВ «Престиж ТМ»). Також зазначено, що в рамках кримінального провадження № 12020251010000042 за ч. 2 ст. 191 КК України була проведена ЧВ КНДІСЕ судова почеркознавча екпертиза та наданий Висновок експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 04 серпня 2020 року № 557,670/20-23. Згідно даного документу експерт надав висновок, що підпис від імені [PERSON] в графі «Голова зборів» перед прізвищем « [PERSON] » в протоколі № 28 «Зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Вищий навчальний заклад «Східноєвропейський університет економіки і менеджменту» від 04 квітня 2016 року виконаний не [PERSON] . Вказане кримінальне провадження було внесено в ЄРДР після того, як відбулось фактичне захоплення нежитлових будівель за адресою: [ADDRESS] та керівництво на такі дії звернулось із заявою до правоохоронних органів. На даний час досудове розслідування не завершено. Щодо довідки від 20 березня 2020 року, зазначають, що ця довідка була виконана з метою перевірки даних та не містить в собі висновків про те за яких обставин відбувся оспорюваний правочин. Оригіналу оспорюваного договору у позивача немає. Щодо позовної давності зазначено, що про вибуття із власності вищезазначених нежитлових будівель позивач дізнався 12 грудня 2019 року після отримання Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, невідкладно було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення. 19 грудня 2019 року позивачем подано до Черкаської міської ради листа щодо неприйняття рішень із земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] , що додатково вказує не те, що позивач дізнався про вибуття із власності нерухомого майна 12 грудня 2019 року. 09 лютого 2023 року через канцелярію суду адвокат Гричаненко О.М. та адвокат Поліщук В.В., які діють в інтересах позивача, знову надали Відповідь на Відзив, в якій просять задовольнити позов в повному обсязі. 13 лютого 2023 року ухвалою суду зобов`язано Приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Левицьку Е.А. надати належним чином завірену копію нотаріальної справи, яка була заведена 06 квітня 2016 року при посвідченні Договору купівлі-продажу нежитлових будівель між Вищим навчальним закладом «Східноєвропейський університет економіки та менеджменту», в особі ректора гр. [PERSON] та гр. [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за № 2257, в тому числі, всі документи, які були надані сторонами для оформлення Договору. 27 лютого 2023 року адвокат Шимановський Артем Володимирович, який діє в інтересах відповідача ТОВ «СК-Нова», надано пояснення в якому зазначено, що він наполягає на тому, що оскільки позивачем недоведена його позиція стосовно застосування п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, він являється добросовісним набувачем майна, яке розташовано у [ADDRESS] та складається з нежитлової будівлі під літерою «А-2», загальною площею 2963,7 кв.м., гаража під літерою «Є», огорожі під № 1, замощення І. Також, зазначено, що ТОВ «СК-Нова» не визнає позовні вимоги в повному обсязі та просить позов залишити без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. 25 травня 2023 року ухвалою суду призначено у справі посмертну судово-психіатричну експертизу, провадження по справі на час проведення експертизи зупинено. 18 липня 2023 року ухвалою суду поновлено провадження у справі, справу призначено до підготовчого судового засідання. 28 липня 2023 року ухвалою суду зобов`язано Головне управління ДПС у Черкаській області надати інформацію. 03 жовтня 2023 року ухвалою суду ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 травня 2023 року повернуто до Черкаської філії судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», провадження по справі зупинено. 30 січня 2024 року ухвалою суду поновлено провадження у справі, справу призначено до підготовчого засідання. 26 березня 2024 року ухвалою суду заяву [PERSON] про забезпечення позову залишено без розгляду. 26 березня 2024 року ухвалою суду заяву адвоката Поліщук В.В. про забезпечення позову повернуто. 26 березня 2024 року [PERSON] надав заяву про вступ у справу третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору та надав позовну заяву до [PERSON] , ТОВ «СК-Нова» про визнання правочину недійсним. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.07.2020 року він успадкував 1/3 частину спадкового майна, що складається з статутного капіталу Вищого навчального закладу «Східноєвропейський університет економіки і менеджменту» (у формі товариства з обмеженою відповідальністю). 17 вересня 2020 року внесені зміни до відомостей про Приватний заклад вищої освіти «Східноєвропейський університет імені Рауфа Аблязова» в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, щодо реєстрації його кінцевим бенефіціаром та учасником університету. Восени 2020 року набувши статусу учасника Університету він дізнався про вибуття із його власності нежитлових будівель, що розташовані за алресою: м. Черкаси, вул. Надпільна, 421. Вважає вибуття із власності університету нежитлових будівель є незаконним, а договір на підставі якого воно вибуло недійсним з огляду на наступне. Вказує, що відповідно до протоколу № 28 Зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Вищий навчальний заклад «Східноєвропейський університет економіки і менеджменту» від 04.04.2016 ухвалені наступні рішення: Погодити відчуження нерухомого майна [ADDRESS] , яке належить товариству, на користь третьої особи за ціною 1881704,66 грн. Надати ректору Шпак Любові Олександрівні повноваження на вчинення всіх необхідних дій для реєстрації права власності та оформлення відчуження зазначеного нерухомого майна на користь третьої особи. Надати згоду на вилучення земельної ділянки, яка знаходиться під об`єктом зазначеного нерухомого майна з користування товариства та передачу її в оренду третій особі. 06 квітня 2016 року між Вищим навчальним закладом «Східноєвропейський університет економіки та менеджменту» (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) в особі ректора Шпак Любові Олександрівни, яка діє на підставі статуту, наказу № 24-к від 26 березня 2014 року, протоколу № 28 Зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Вищий навчальний заклад «Східноєвропейський університет економіки і менеджменту» від 04 квітня 2016 року, як продавцем та [PERSON] , як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу нежитлових будівель. Згідно п.п. 1,2 Договору, продавець в особі представника продав та передав майно у власність покупця, а покупець купила та прийняла від продавця і сплатила за нього обумовлену грошову суму. Нежитлові будівлі, що є предметом Договору, розташовані по [ADDRESS] та складаються з нежитлової будівлі під літерою «А-2», загальною площею 2963,7 кв.м., гаража під літерою «Е», огорожі під № 1, замощення І. Нежитлові будівлі, які є предметом Договору, розташована на земельній ділянці загальною площею 8283,0 кв.м. кадастровий номер 7110136400:02:040:0003, яка перебуває у комунальній власності. Згідно п. 24 Договору, сторонами договір прочитаний, зі змістом погоджуються і стверджують, що зміст, значення, умови цього Договору та його правові наслідки вони однаково розуміють, питань, які залишилися б нез`ясованими і незрозумілими для них немає. Про вибуття із власності вищевказаних нежитлових будівель університет дізнався 12.12.2019 року після отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В подальшому, а саме з 16 грудня 2019 року представники ТОВ «СК-Нова» почали чинити працівникам університету перешкоди в доступі до нежитлових будівель, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та привласнили все майно університету, яке розташоване за вищевказаною адресою. Наразі триває досудове розслідування в кримінальному провадженні зареєстрованому в ЄРДР за № 12020251010000042 від. 04.01.2020 за фактом привласнення майна позивача. Попередня кваліфікація за ч. 2 ст. 191 КК України (привласнення, розтрата або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем). Вважає Договір купівлі-продажу нежитлових будівель від 06.04.2016 року недійсним з наступних підстав: [PERSON] , власник 100% частки ТОВ «Вищий навчальний заклад «Східноєвропейський університет економіки і менеджменту» станом на дату ухвалення рішень зафіксованих у протоколі № 28, Зборів Учасників ТОВ «Вищий навчальний заклад «Східноєвропейський університет економіки і менеджменту» від 04.04.2016 року, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керуватися ними внаслідок віку та стану здоров`я. Йому було на той час повних 80 років. 21 вересня 2014 року [PERSON] поступив в КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» з діагнозом: мозковий лакунарний ішемічний інсульт в басейні лівої СМА (від 21.09.2014 клінічно) на тлі гіпертонічної хвороби ІІІ церебрального атеросклерозу ІІІ з нерізко вираженим правобічним геміпарезом. Минуючими афатичними порушеннями. Після інсультна кістка правої скроневої ділянки ( за даними КТ ГМ від 26.09.2014 року) цебрастенічним синдромом, підтверджується випискою № 08109 за період 21.09.2014 по 30.09.2014. 30 вересня 2014 року [PERSON] поступив в КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» з діагнозом: повторний стовбуровий ішемічний інсульт на тлі гіпертонічної хвороби ІІІ, церебрального атеросклерозу ІІІ з нерізко вираженим тетрапарезом з акцентом справа, частковою дизартрією, цереброастенічним синдромом. ХРХС: ревмокардіосклероз. Агіопатія по гіпертонічному типу ІІ-ІІІ ст. Сітківки обох очей, що підтверджується випискою № 08720 за період 30.09.2014 по 16.10.2014. В період з 27 жовтня 2013 року по 20 листопада 2014 [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в ТОВ «Капітал» Універсальні клініка «Оберіг» в м. Києві. Також, в період з 16 лютого 2016 року по 19 лютого 2016 року [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в ТОВ «Капітал» Універсальна клініка «Оберіг» в м. Києві. В 2017 році знаходився на спостереженні в КНП «Четвертий Черкаський міський центр Первинної медико-санітарної допомоги», що підтверджується довідкою від 20 жовтня 2017 року. 14 листопада 2019 року [PERSON] поступив в КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» з діагнозом: ТІА в ВБК ()13.11.2019) на тлі церебрального атеросклерозу та гіпертончної хвороби з вираженим вестибулярно-атаксичним синдромом, що підтверджується випискою № 011054. 24 грудня 2019 року [PERSON] в КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» неврологічне відділення, з діагнозом повторний ішемічний інсульт в бас ПСМА, ЛСМА від 24.12.2019, що підтверджується випискою № 21825. [INFO] [PERSON] помер. Вказує, що в період з 21 вересня 2014 року по 2019 рік [PERSON] знаходився вдома за адресою: [ADDRESS] . Доглядали за ним члени родини та доглядальниця. Самостійно повноцінно пересуватись не міг із-за порушень функцій ходьби. Розмовляти повноцінно також не міг із-за порушень функцій мовлення. [PERSON] після перенесених інсультів в вересні 2014 року стаждав на психічне захворювання. Стан його здоров`я не дозволяв йому усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Після обстежень в лікувальних закладах та відповідного лікування, як станом на дату протоколу № 28 від 04 квітня 2016 року так і на дату укладення оскаржуваного договору, поліпшень нейропсихологічного стану [PERSON] не спостерігалось. Станом на дату протоколу № 28 від 04 квітня 2016 року та оскаржуваного договору [PERSON] внаслідок хронічного психічного захворювання не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не міг правильно сприймати обставини, що мають значення та не міг розуміти характеру і значення вчинених дій, в тому числі і проти нього, оцінювати наслідки таких дій, а тому і волі на відчуження нерухомого майна також не було. Вказує, що [PERSON] будучи обізнаною про фізичний та психологічний стан [PERSON] використала можливість відчуження дорого вартісного майна без його волі на відчуження майна для [PERSON] та Університету станом на 2016 рік не було, він був забезпечений, отримував догляд від членів родини та лікування. Ще до хвороби, коли [PERSON] працював він знав про дійсну вартість спірного майна приміщення дошкільного закладу з земельною ділянкою та оцінював його більше ніж 600 доларів США за один квадратний метр. [PERSON] зазначає, що не визнає факту, що підпис на протоколі № 28 від 04.04.2016 в графі там де міститься напис [PERSON] виконаний [PERSON] , в тому числі того факту, що підпис виконаний саме 04 квітня 2016 року. Відповідного до наявного тексту протоколу від 04 квітня 2016 року вбачається погодження відчуження нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , яке належить товариству на користь третьої особи за ціною 1881704 грн. 66 коп., надання ректору Шпак Любов Олександрівні повноваження на вчинення всіх необхідних дій для реєстрації права власності та оформлення відчуження зазначеного нерухомого майна на користь третьої особи, надання згоди на вилучення земельної ділянки, яка знаходиться під об`єктом зазначеного нерухомого майна з користування товариства та передачу її в оренду третій особі. Відповідно до предмету Договору, нежитлові будівлі, що є предметом Договору, розташовані по [ADDRESS] та складаються з нежитлової будівлі під літерою «А-2», загальною площею 2963,7 кв.м., гаража під літерою «Е», огорожі під № 1, замощення І. Зазначає, що оскаржуваний договір не відповідає протоколу від 04 квітня 2016 року та укладений із перевищенням повноважень представника продавця. Вказує, що протоколом не визначено, яке саме нерухоме майно власник мав намір відчужити. Протокол містить адресу: [ADDRESS] , проте, не містить посилань що відчужуватись має нерухоме майно, що знаходиться саме за вказаною адресою. Відомостей протоколу від 04 квітня 2016 року на дату укладення оскаржуваного договору не було достатньо для ідентифікації відчужуваного нерухомого майна та включення його в предмет договору. Окрім того, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20 вересня 2012 року, витягу про державну реєстрацію прав від 17 жовтня 2012 року нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: [ADDRESS] складаються з декілької об`єктів які мають статус нерухомого майна, а саме нежитлової будівлі під літерою «А-2», загальною площею 2963,7 кв.м., гаража під літерою «Е», огорожі під № 1, замощення І, проте протокол від 04 квітня 2016 року не містить посилань, що воля власника була на відчуження будь-яких об`єктів нерухомого майна за даною адресою, як в цілому так і окремими частинами. У власності третьої особи станом на дату укладення оскаржуваного договору перебувало декілька об`єктів нерухомого майна. Фактично в протоколі немає посилання, що відчужуватись має нерухоме майно, що включене в предмет оскаржуваного договору, а саме: «Нежитлові будівлі, що розташовані по [ADDRESS] та складаються з нежитлової будівлі під літерою «А-2», загальною площею 2963,7 кв.м., гаража під літерою «Е»», огорожі під № 1, замощення І». Отже, вважає, що предмет оскаржуваного договору не відповідає протоколу № 28 від 04.04.2016. Також, зазначає, що протоколом від 04.04.2016 визначено конкретну особу на користь якої мало бути відчуження, а саме третя особа. Таким чином, протоколом визначено особу на користь якої мало було бути відчуження нерухомого майна, а саме, третьої особи, а не будь-якої іншої. Статусу третьої особи у [PERSON] на момент вчинення оскаржуваного правочину не було. Вказані відомості не зафіксовані і в оскаржуваному договорі, оскільки, посилань про належність покупця саме до суб`єкта зі статусом третя особа також не вказаного. Оскаржуваний договір укладений із особою на користь якої [PERSON] не мала права відчужувати нерухоме майно, чим порушено рішення викладені в протоколі від 04 квітня 2016 року на підставі якого було здійснено відчуження майна. Отже, сторона оскаржуваного договору не відповідає протоколу № 28 від 04 квітня 2016 року. Протоколом від 04 квітня 2016 року не надано ректору [PERSON] повноваження на вчинення всіх необхідних дій для реєстрації права власності на оформлення відчуження нерухомого майна, що зазначене в предметі оскаржуваного договору, а саме, «Нежитлові будівлі, що розташовані по [ADDRESS] та складаються з нежитлової будівлі під літерою «А-2», загальною площею 2963,7 кв.м., гаража під літерою «Е», огорожі під № 1, замощення І». Протоколом від 04 квітня 2016 року не надано ректору [PERSON] повноваження на відчуження будь-якого нерухомого майна на користь [PERSON] . Таким чином, ректор [PERSON] діяла всупереч протоколу № 28 від 04 квітня 2016 року. Оскаржуваний договір суперечить вказаному протоколу як в предметі договору так і в стороні договору, а також у повноваженнях ректора на укладення даного договору, а тому, наявне перевищення повноважень представника в момент укладення договору купівлі-продажу нежитлових будівель від 06 квітня 2016 року. Вказує, що [PERSON] ніколи не був знайомий з [PERSON] , вказаної особи жодного разу не було дома, де проживав [PERSON] . Про вказану особу жодного разу не чули члени родини [PERSON] . Будь-яких правочинів [PERSON] з [PERSON] не укладав та не вчиняв. [PERSON] не могла потрапити в квартиру де проживав [PERSON] . Станом на дату укладення оскаржуваного договору та до 12 грудня 2019 року нежитлові будівлі використовувалось Університетом (третьою особою) як власником, а після вказаної дати представники ТОВ «СК-Нова» не допускали позивача до управління майном. Протягом вказаного періоду Університетом (третьою особою) сплачувалась орендна плата за землю, оплачувались послуги водопостачання та водовідведення, що підтверджується актами КП «Черкасиводоканал», здійснювався поточний ремонт нежитлових приміщень господарським способом. Сплачувались послуги по електрозабезпеченню. Зазначались відомості про використання вищевказаних нежитлових будівель в документах щодо ліцензування. Частина нерухомого майна з 2015 року була передана в оренду. В нежитлових будівлях станом на даний час знаходиться рухоме майно третьої особи, а саме дороговартісне медичне обладнання. Відповідач в період з липня 2007 року по травень 2016 року працював на посаді менеджера з продажів АТ «Черкасихліб ЛТД» Черкаси. Фактично на дату оскаржуваного договору та після його укладення відповідач продовжував працювати на посаді менеджера з продажів АТ «Черкасихліб ЛТД» Черкаси та отримувати заробітну плату. Після травня 2016 року та по 2022 рік здійснювала пошук роботи, про що наявне оновлення резюме [PERSON] . Підприємницькою діяльністю [PERSON] не займалась, а майновий стан останньої не дозволяв їй сплатити грошові кошти в сумі 1881704,66 грн. згідно оспорюваного договору. Після набуття у власність нежитлових будівель згідно оспорюваного договору відповідач не виконувала обов`язків власника, фактично майном не володіла. Вчинення правочину за ціною 1881704,66 грн., що в декілька разів є нижчою від ринкової вартості майна, не переоформлення права користування земельною ділянкою, не утримання майна та подальшу оцінку цього майна в розмірі 125000 грн. 00 коп., внесення його в статутний капітал та продаж корпоративних прав свідчить про те, що [PERSON] не відповідає поведінці дійсного власника майна та розумній поведінці. Наголошує, що оскаржуваний договір порушує його права, оскільки, є підставою вибуття із власності університету цінного активу та основних засобів, а саме, нежитлових будівель розташованих за адресою: [ADDRESS] , що в свою чергу впливає на господарську діяльність університету та як наслідок розмір його дивідендів від даної господарської діяльності, вартість його частки у товаристві. Зазначає, що університет готовий повернути відповідачу грошові кошти в сумі 1881704,66 грн., в тому числі, у випадку визнання недійсним оскаржуваного договору. Грошові кошти у вказаній сумі знаходяться на розрахунковому рахунку позивача. Просить визнати недійсним Договір купівлі-продажу нежитлових будівель від 06 квітня 2016 року, що укладений між Вищим навчальним закладом «Східноєвропейський університет економіки та менеджменту» (у формі ТОВ) та [PERSON] . Витребувати від ТОВ «СК-Нова» на користь Приватного закладу вищої освіти «Східноєвропейський університет економіки та менеджменту» (у формі ТОВ) нежитлові приміщення розташовані за адресою: [ADDRESS] та складаються з нежитлової будівлі під літерою «А-2», загальною площею 2963,7 кв.м., гаража під літерою «Е», огорожі під номером 1, замощення І. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат. 16 квітня 2024 року [PERSON] надала заяву про вступ у справу третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору та надала позовну заяву до [PERSON] , ТОВ «СК-Нова» про визнання правочину недійсним. Позовна заява аналогічного змісту з позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , ТОВ «СК-Нова» про визнання правочину недійсним. В позовнйі заяві просить визнати недійсним Договір купівлі-продажу нежитлових будівель від 06 квітня 2016 року, що укладений між Вищим навчальним закладом «Східноєвропейський університет економіки та менеджменту» (у формі ТОВ) та [PERSON] . Витребувати від ТОВ «СК-Нова» на користь Приватного закладу вищої освіти «Східноєвропейський університет економіки та менеджменту» (у формі ТОВ) нежитлові приміщення розташовані за адресою: [ADDRESS] та складаються з нежитлової будівлі під літерою «А-2», загальною площею 2963,7 кв.м., гаража під літерою «Е», огорожі під номером 1, замощення І. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат. 16 квітня 2024 року ухвалою суду об`єднано в одне провадження позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-Нова», позивач за первісним позовом: Приватний заклад вищої освіти «Східноєвропейський університет імені Рауфа Аблязова» (у формі Товариства з обмеженою відповідальністю) про визнання правочину недійсним з позовом Приватного закладу вищої освіти «Східноєвропейський університет імені Рауфа Аблязова» (у формі Товариства з обмеженою відповідальністю) до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-Нова» про визнання правочину недійсним та витребування майна. 16 квітня 2024 року ухвалою об`єднано в одне провадження позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-Нова», позивач за первісним позовом: Приватний заклад вищої освіти «Східноєвропейський університет імені Рауфа Аблязова» (у формі Товариства з обмеженою відповідальністю) про визнання правочину недійсним з позовом Приватного закладу вищої освіти «Східноєвропейський університет імені Рауфа Аблязова» (у формі Товариства з обмеженою відповідальністю) до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-Нова» про визнання правочину недійсним та витребування майна та з позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-Нова», позивач за первісним позовом: Приватний заклад вищої освіти «Східноєвропейський університет імені Рауфа Аблязова» (у формі Товариства з обмеженою відповідальністю) про визнання правочину недійсним. 16 квітня 2024 року ухвалою суду заборонено ТОВ «СК-Нова» вчиняти дії щодо відчуження, реконструкції, перебудови та знесення нежитлових будівель по [ADDRESS] , що складаються з нежитлової будівлі під літерою «А-2» загальною площею 2963,7кв.м., гаража під літерою «Е», огорожі під № 1, замощення «І» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 894773671101). 22 квітня 2024 року через канцелярію суду адвокат Шимановський Артем Володимирович, який діє в інтересах відповідача ТОВ «СК-Нова», надав Відзив на позов третьої особи [PERSON] та Відзив на позов [PERSON] (аналогічного змісту), в яких зазначено, що з прохальної частини позовної заяви ТОВ «Приватний заклад вищої освіти «Східноєвропейський університет імені Рауфа Аблязова» та прохальної частини позовної заяви [PERSON] та прохальної частини позовної заяви [PERSON] вбачається, що їх позовні вимоги є ідентичними, тобто [PERSON] та [PERSON] не заявляють самостійних вимог саме на предмет спору, що не узгоджується з нормами статті 52 ЦПК України. Просить суд в задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] та [PERSON] відмовити. 01 травня 2024 року ухвалою суду залучено до участі у справі № 711/1424/21 за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-Нова», позивач за первісним позовом: Приватний закладвищої освіти «Східноєвропейський університет імені Рауфа Аблязова» (у формі Товариства з обмеженою відповідальністю) про визнання правочину недійсним в якості співвідповідача - Приватний заклад вищої освіти «Східноєвропейський університет імені Рауфа Аблязова» (у формі Товариства з обмеженою відповідальністю).Залучено до участі у справі № 711/1424/21 за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-Нова», позивач за первісним позовом: Приватний заклад вищої освіти «Східноєвропейський університет імені Рауфа Аблязова» (у формі Товариства з обмеженою відповідальністю) про визнання правочину недійсним в якості співвідповідача - Приватний заклад вищої освіти «Східноєвропейський університет імені Рауфа Аблязова» (у формі Товариства з обмеженою відповідальністю). 06 червня 2024 року в судовому засіданні адвокат Гричаненко О.М., який діє в інтересах третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] , в судовому засіданні заявив клопотання про зміну предмета позову. Клопотання мотивоване тим, що у справу подано ксерокопію договору про наміри від 04 квітня 2016 року за змістом якого громадянин України [PERSON] та громадянин України [PERSON] висловила намір щодо відчуження ВНЗ «Східноєвропейський університет економіки і менеджменту» на користь покупця нерухомого майна, а саме нежитлові приміщення по [ADDRESS] . Зважаючи на те, що [PERSON] підтверджує факт укладення договору про наміри від 04 квітня 2016 року вважає необхідним подати заяву про зміну предмету позову доповнивши первісні вимоги про визнання недійсним договору про наміри від 04 квітня 2016 року. Крім того, [PERSON] не зявлялась до квартири, де постійно проживав [PERSON] , в тому числі 04 квітня 2016 року та не покидав її, вона не була з ним знайома, відсутні будь-які відомості які б вказували на те, що [PERSON] діяла добросовісно, розумно, було забезпечено принцип свободи договору. Цілком обгрунтоване припущення є таким, що [PERSON] маючи можливість використати своє становище вчинила дії для переоформлення майна на раніше їй знайому особу [PERSON] з метою виведення з власності Університету дорогого вартісного майна з метою його привласнення. Підстави позову, які зазначив позивач в позовній заяві не змінюються, зокрема [PERSON] станом на 04 квітня 2016 року не усвідомлював значення своїх дій та не міг керуватись ними, а тому договір від 04 квітня 2016 року є недійсним, що зумовлює доповненя вимог додатковою вимогою про недійсність договору від 04 квітня 2016 року. Зазначає, що позивач вважає, що позов необхідно доповнити вимогою про визнання договору про наміри від 04 квітня 2016 року недійсним з урахуванням того, що початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати та не повною мірою забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів. Просить визнати недійсним Договір про наміри від 04 квітня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] наміру відчужити майно за адресою: [ADDRESS] . Визнати недійсним Договір купівлі-продажу нежитлових будівель від 06 квітня 2016 року, що укладений між Вищим навчальним закладом «Східноєвропейський університет економіки та менеджменту» (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) та [PERSON] . Також, 06 червня 2024 року в судовому засіданні адвокат Поліщук В.В., який діє в інтересах [PERSON] , надав Заяву про зміну предмета позову, аналогічного змісту. В заяві просить визнати недійсним Договір про наміри від 04 квітня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] наміру відчужити майно за адресою: [ADDRESS] . Визнати недійсним Договір купівлі-продажу нежитлових будівель від 06 квітня 2016 року, що укладений між Вищим навчальним закладом «Східноєвропейський університет економіки та менеджменту» (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) та [PERSON] . 06 червня 2024 року ухвалою суду прийнято заяву про зміну предмета позову за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] , позивач Приватний заклад вищої освіти «Східноєвропейський університет імені Рауфа Аблязова» (у формі Товариства з обмеженою відповідальністю), відповідач: [PERSON] , Товариство з обмеженою відповідальністю «СК-Нова», третя особа з самостійними вимогами на предмет спору: [PERSON] про визнання Договорів недійсними та витребування майна по справі за позовом Приватного закладу вищої освіти «Східноєвропейський університет імені Рауфа Аблязова» (у формі Товариства з обмеженою відповідальністю) до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-Нова» про визнання правочину недійсним та витребування майна та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-Нова», Приватного закладу вищої освіти «Східноєвропейський університет імені Рауфа Аблязова» (у формі Товариства з обмеженою відповідальністю), позивач за первісним позовом: Приватний заклад вищої освіти «Східноєвропейський університет імені Рауфа Аблязова» (у формі Товариства з обмеженою відповідальністю) про визнання правочину недійсним. 06 червня 2024 року ухвалою суду прийняти заяву про зміну предмета позову за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] , позивач Приватний заклад вищої освіти «Східноєвропейський університет імені Рауфа Аблязова» (у формі Товариства з обмеженою відповідальністю), відповідач: [PERSON] , Товариство з обмеженою відповідальністю «СК-Нова», третя особа з самостійними вимогами на предмет спору: [PERSON] про визнання Договорів недійсними та витребування майна по справі за позовом Приватного закладу вищої освіти «Східноєвропейський університет імені Рауфа Аблязова» (у формі Товариства з обмеженою відповідальністю) до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-Нова» про визнання правочину недійсним та витребування майна та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] , позивач Приватний заклад вищої освіти «Східноєвропейський університет імені Рауфа Аблязова» (у формі Товариства з обмеженою відповідальністю), відповідач: [PERSON] , Товариство з обмеженою відповідальністю «СК-Нова», третя особа з самостійними вимогами на предмет спору: [PERSON] про визнання Договорів недійсними та витребування майна та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-Нова», Приватного закладу вищої освіти «Східноєвропейський університет імені Рауфа Аблязова» (у формі Товариства з обмеженою відповідальністю), позивач за первісним позовом: Приватний заклад вищої освіти «Східноєвропейський університет імені Рауфа Аблязова» (у формі Товариства з обмеженою відповідальністю) про визнання правочину недійсним. 17 червня 2024 року через канцелярію суду адвокат Шимановський Артем Володимирович, який діє в інтересах відповідача, ТОВ «СК-Нова» надав Відзиви на позов третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги [PERSON] та на позов третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги [PERSON] , з урахуванням заяви про зміну предмету позову. У Відзивах зазначено, що з прохальної частини позовної заяви ТОВ «Приватний заклад вищої освіти «Східноєвропейський університет імені Рауфа Аблязова» та прохальної частини позовної заяви [PERSON] та прохальної частини позовної заяви [PERSON] вбачається, що їх позовні вимоги є ідентичними, навіть з урахуванням заяви про зміну предмету позову, тобто [PERSON] та [PERSON] не заявляють самостійних вимог саме на предмет спору, що не узгоджується з нормами статті 52 ЦПК України. Просить суд в задоволенні позову третіх осіб з самостійними вимогами [PERSON] та [PERSON] , з урахуванням заяви про зміну предмету позову, відмовити. 11 липня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. 15 січня 2025 року ухвалою суду у задоволенні клопотання адвоката Гричаненко О.М., який діє в інтересах позивача Приватного закладу вищої освіти «Східноєвропейський університет імені Рауфа Аблязова» (у формі ТОВ ) про визнаня явки відповідача [PERSON] відмовлено. 08 квітня 2025 року ухвалою суду у задоволенні клопотання адвоката Гричаненко Олександра Миколайовича, який діє в інтересах позивача Приватного закладу вищої освіти «Східноєвропейський університет імені Рауфа Аблязова» (у формі Товариства з обмеженою відповідальністю) про привід свідків [PERSON] та [PERSON] та застосування до них наслідків нечвки у судове засідання відмовлено. 28 липня 2025 року ухвалою суду заяву адвоката Гричаненко О.М. про відвід судді Казидуб О.Г. залишено без задоволення. 09 вересня 2025 року ухвалою суду заяву адвокатів Гричаненко О.М. та Поліщук В.В., третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] про відвід судді Казидуб О.Г. залишено без задоволення. Адвокат Гричаненко О.М., який діє в інтересах позивача Приватного закладу вищої освіти «Східноєвропейський університет імені Рауфа Аблязова» (у формі ТОВ) та в інтересах третьої особи [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити. Зазначив, що на думку позивача, [PERSON] перевищила надані їй повноваження, її дії до вчинення і до підписання Договору були недобросовісними. Просив звернути увагу на той факт, що волі і волевиявлення [PERSON] не було. До 2019 року університет володів та користувався цим майном. Адвокат Поліщук В.В., який діє в інтересах позивача Приватного закладу вищої освіти «Східноєвропейський університет імені Рауфа Аблязова» (у формі ТОВ) та в інтересах третьої особи [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Вказав, що волі і волевиявлення [PERSON] не було, поведінка [PERSON] вказує на той факт, що це майно їй не належало. Представник Приватного закладу вищої осіти «Східноєвропейський університет імені Рауфа Аблязова» (у формі ТОВ) Аблязов Д.Е. в судовому засіданні зазначив, що свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити. Адвокат Шимановський А.В., який діє в інтересах відповідача ТОВ «СК-Нова» в судовому засіданні зазначив, що при вирішення позовної вимоги про визнання недійсним Договору купівлі-продажу нежитлових будівель від 06 квітня 2016 року, що укладений між Вищим навчальним закладом «Східноєвропейський університет економіки та менеджменту» (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) та [PERSON] покладається на розсуд суду. Вказав, що в частині визнання недійсним Договору купівлі-продажу не є вимогою третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги. Директор ТОВ «СК-Нова» в судовому засіданні, яке відбулось 17 квітня 2025 року, зазначив, що він не памятає коли саме було створене ТОВ «СК-Нова», на даний момент засновником Товариства за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , це є комплекс нежитлових приміщень. Йому невідомо чи сформований на даний час статутний капітал. Він являється директором ТОВ «СК «Нова» з жовтня 2021 року і уявлення не має хто така [PERSON] . Йому не відомо які документи передавала [PERSON] , йому не відомо чи укладалися договори з комунальними підприємствами Черкас та не відомо хто саме ніс витрати з жовтня 2019 року по травень 2022 року та чи сплачувалася оренда землі. У ТОВ «СК «Нова» спрощена система оподаткування, на даний час у ТОВ «СК «Нова» здає в оренду приміщення третім особам. [PERSON] йому ніяких документів не передавав. По сплаті орендної плати за землю у ТОВ «СК «Нова`боргів немає. З [PERSON] він особисто не знайомий. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась. У Відзиві на позовну заяву зазначено, що просить розгляд справи проводити бех її участі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 24 серпня 2023 року, зазначила, що вона є дочкою померлого [PERSON] . Станом на 2016 рік був період, що пройшло 2 роки після того як у нього стався «Стовбуровий інсульт». Перші пів року вони вважали, що вони зможуть його відновити, але лікар попереджав, що відновлення буде важким. Станом на 2016 рік вони ще щось робили, але йому потрібно було щоб його доглядали і зазвичай це була її мати, він сам не міг не пересуватись ні їсти, його потрібно було супроводжувати. Перший інсульт у нього стався в жовтні 2014 року, але це був легкий інсульт, він 10 днів пролежав в лікарні і повернувся додому, коли повернувся в нього знову стався інсульт тяжкий і він вже не розмовляв, не дивився в очі, і не стискав руку. В 2016 році він почав ходити, він не міг ковтати, вони навчали його їсти правою рукою ложкою, але він брав за край три каплі і не завжди доносив до роту. Фізично він не мав можливості приготувати їжу. До хвороби він міг сам приготувати яєчню, картоплю по-селянськи, навіть, готував торт «Медовик». Після хвороби всього цього він не міг робити. Він не розумів того, що він брудний, він не хотів не митись, не бритись, не стригтись, не перевдягатися, він ходив в підгузку, і не розумів, що його потрібно змінити, це робили насильно. Після 2016 року вони ходили до отоларинголога, дефектолога і коніаторів. В нього була гарна пам`ять, в нього була динамічна афазія, і голосові зв`язки не змикались, і слово він міг сказати лише підчас збудження і то це було тільки іменники слів 20, дієслова він говорити не міг. Йому робили МРТ і було встановлення порушення головного мозку. В 2016 році він міг самостійно пересуватися, але він не міг переступити поріг, не міг зайти в двері, він навіть не міг килим переступити, це була регідна хода. Він не знав ні день ні рік, для нього що субота що неділя, не важливо по часу орієнтувався ранок, обід чи вечір. Він не формував речення думки, його словарний запас був лише до дій відносно нього, поїсти, спати, підняти. Спочатку вчились по букварику читати. Спочатку він хотів вчитись, потім ні. Він проживав у себе в дома за адресою: [ADDRESS] . В квартиру ніхто не міг потрапити, якщо дзвонили, то він голос впізнавав. В низу є домофон, цифровий замок, є сигналізація. Відносно його психічного стану вказала, що в нього був збитий ритм, він вдень дрімав, вночі не спав, іноді він агресував досить сильно, взагалі він ставав агресивним досить часто. Був стан апатії, який переходив миттєво в агресію. Фізично він міг підняти себе з ліжка і міг штовхнути маму, він був завжди втомлений, йому тяжко було жити, в нього був депресивний стан і він не хотів нічого. Він пив з трубочки, і в нього була легка чашечка, він їв подріблену їжу, і постійно кашляв. Лікарі казали, що в нього потрапляло в дихальні шляхи. Він був не охайний, він ходив в залитій майці, в нього текла слина, їжа, він був з зарослою бородою. На вулицю він виходив і не хотів переодягатись, під кінець вони навіть його не стримували. Агресія з його боку була майже щодня. Читати, писати він не міг, цифри він не писав. Купюру пачки він порахувати він не міг. Він не розрізняв ще які це гроші. Вона з ним розмовляла, розповідала історії про нього і тоді він слухав, йому подобалось клацати чи пультом, чи за комп`ютером. В нього був телефон, там забиті дві кнопки, він навчився дзвонити, але те що говорить по телефону було не зрозуміло. До того часу, як у нього стався інсульт, батько був діловою людиною, він завжди спілкувався з людьми, цікавився грошима, розвитком, ходив щодня на роботу. Після інсульту він нікуди не ходив, суспільним життям не цікавився. До інсульту він любив правнуків, внуків, а після інсульту він міг себе повести грубо. До дружини він звертався за допомогою хлопку і цілий день хлопав, тільки вона могла десь відійти і знову він хлопав. Після інсульту свідок з ним спілкувалась, як з трьох річною дитиною. Він дуже сердився, коли вони починали розмовляти про університет. Вони не визнавали його недієздатним, вони завжди залишали в ньому почуття, що він власник, що в нього гроші, що він вагома людина і вони скривали від усіх про його стан. На той час вона була радником ректора. В 2016 році [PERSON] не був присутнім на зборах, в 2016 році він разом з її мамою поїхали на 2 тижні лікувати мамину ногу, але на наступний день вона їм зателефонувала і сказала, що він дуже агресивний і лікарі порекомендували звернутись до психіатрів. Крім мами за ним допомагала догладять доглядальниця, але вона доглядала сім`ю. Вказує, що в період з 2014 року по 2016 рік [PERSON] університетом управляти не мав можливості. По вулиці [PERSON] було приміщення, в якому колись був садочок, потім коледж, потім школа, потім ветклініка, були плани відремонтувати приміщення і запустити його як гуртожиток для студентів. Причин для продажу приміщення у її батька не було, у нього були кошти. Про продаж цього приміщення свідок дізналась в 2019 році, коли у них виникли проблеми з оплатою заробітної плати, вона вирішила продати це приміщення та навіть знайшла покупців, і принесла нотаріусу документи на угоду, і тоді нотаріус повідомила, що приміщення давно не їхнє. Всі документи на приміщення були в університеті. [PERSON] рахувала балансову вартість на нього. Свідок попросила у бухгалтера завірену довідку про балансову вартість і після цього бухгалтер зникла, пішла на лікарняний і не вийшла. Столяри, сантехніки всі стверджували, що майно їхнє, їхня охорона там була, комп`ютерник камери встановляв. В один день прийшов [PERSON] і вигнав їх. Про [PERSON] свідок дізналась в нотаріуса. Колеги знали про неї, що вона працювала в технологічному коледжі і що у неї чоловік, який проживав в селі. До 2014 року [PERSON] завжди купляв майно, квартири в інших країнах, цікавився ліквідністю університету, завжди цим цікавився. А вже в 2016 році він не знав ні цін, для прийняти рішення про продаж приміщення, протокол про продаж не міг надрукувати. Хто такий [PERSON] , їй не відомо, але допускає, що ця людина могла працювати в університеті. Свідку відомо, що [PERSON] зловживала своїм положенням в університеті за відсуиності [PERSON] . У них в університеті є відомий ріелтор [PERSON] . Який працював в університеті. На її думку, якщо б [PERSON] мав намір відчужити приміщення, то обов`язково б з ним радився. Він ніколи не міг продати майно дешевше чим воно коштує, боргів у нього не було. Майно на продаж не виставлялось. Університет повністю утримував майно по [ADDRESS] до 2019, оренда сплачувалась. Збори учасників не скликались відносно продажу цієї нерухомості. До того часу, поки у [PERSON] стався інсульт там знаходився медичний центр «Престиж», в планах було зробити там гуртожиток для студентів , зал басейн, він вклав в нього 3 міліонна гривень і клініка весь цей час там працювала. Потім [PERSON] «віджав» [PERSON] , комп`ютери, там була фірма «Престиж», він відкрив фірму «Пристиж-плюс». З даної ситуації вони звертались до поліції. [PERSON] звільнилась в той день, коли мала надати балансову довідку, пішла на лікарняний і звільнилась, справи вона нікому не передавала, вона просто встала і пішла, її помічники, відділ кадрів, економічний відділ всі пішли. Коротич з 4 мільйонів статутного капіталу довела до того, що він зменшився до 2,5 мільйонів. Заробітню плату вони покривали з власних коштів. Наголошує на тому, що з 2019 року [PERSON] в суспільному житті університету участі не брав, весь час перебував вдома. Люди, з якими він спілкувався до 2014 року він не спілкувався, його викладацька і управлінська діяльність зупинилась з 2014 року, оскільки, він не міг формувати рішення. В той час у нього була пам`ять на короткий термін, коли вона приходила на наступний день, то він її вже не пам`ятав, що відбулося до того. Весь час з ним була мама, а свідок ходила до нього щодня. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 23 серпня 2023 року, зазначив, що він є онуком [PERSON] . До того часу, як у [PERSON] стався інсульт, він завжди був на роботі в університеті та своїй клініці, він завжди слідкував за своїм здоров`ям і зовнішнім виглядом, був завжди охайним, одягнутий в піджак, костюм, компанійським він не був. 19 лютого 2016 року він з дружиною повернулись з поліклініки, він був дуже дратівливий. До 2016 року за ним доглядала бабуся, а після того, як у неї стався перелом, за ним почали доглядати інші люди. Він прогнав доглядальницю, прибиральницю, був випадок, коли він своїй дружині одягнув на голову каструлю.У нього були перепади настрою, то апатія чи агресія, його уваги хватало на 2 хвилини, а потім 15 хвилин апатії, він вночі погано спав, вдень він спав, коли дивились телевізор, то він переключав канали кожні 1-2 секунди. Пив він через трубочку, їв подрібнене. Гігієни він не дотримувався, за ним міняли підгузок, його мили, брили. Він його не перевдягав, але бачив, як бабуся хвилювалася за те, що його потрібно переодягнути, і по цьому поводу [PERSON] впадав в агресію. В часі доби він не орієнтувався. Коли потрібно було отримати гроші на розходи, він не розбирався в валюті, суму потрібно сказати і саму взяти іноді він спокійно відносився іноді розкидавав гроші. Іноді йому заспокійливе давали, спокійно дивився радянські фільми, романси. Свідок пам`ятає, що [INFO] в день народження бабусі [PERSON] посидів за столом і пішов, [INFO] свідок був також у нього в гостях і няких сторонніх людей не бачив. [PERSON] в 2014 році переніс 2 інсульта, з 21 по 29 число він пролежав в лікарні в реанімації, приїхав додому і у нього знову стався другий інсульт. Без стороннього догляду він з дому не виходив. В санаторій «Оберіг» [PERSON] їздив з дружиною на два тижні, але побули там лише день і бабуся попросила їх забрати, бо він дуже агресивно себе поводив. 21 березня 2016 року йому стало погано з серцем, в цей час був дуже великий ризик померти, [PERSON] в цей час дуже хвилювався. Він міг сказати лише одне слово і необхідно було здогадуватися, що саме необхідно зробити. Недієздатним його не визнавали, оскільки, сподівалися, що він відновиться, та і потреби в цьому не було, оскільки, університет працював і клініка працювала. Його стан здоров`я іноді погіршувався, за рахунок інших хвороб. Він часто виганяв з дому доглядальниць. Про [PERSON] і про той факт, що приміщення продано вони дізнались лише у нотаріуса. На контакт з ними вониа не виходить, в суди не ходить. Свідок не пам`ятає за скільки саме було придбано майно, до 2014 року університетом було придбано багато квартир для професорів, за допомогою звертались до нотаріусів. [PERSON] розбирався в цінах на нерухомість. По вулиці Надпільній знаходилася медична клініка «Престиж», в 2016 році керівником був [PERSON] . На його думку, в 2016 році [PERSON] не міг прийняти рішення про продаж майна, його ці питання не цікавили і на той момент його хвилював лише його стан здоров`я. [PERSON] не повідомляла про проблеми майна. Попереднім ректором університету була [PERSON] , до неї була недовіра і вирішили підняти когось з молодих. [PERSON] тільки тим і займалася, щоб заслужити довіру [PERSON] і він їй довіряв, потреби в грошах у нього не було. [PERSON] звільнилася в 2019 році, вони почали піднімати фінансові документи і виявили фінансову заборгованість по зарплаті, вони вирішили продати майно, яке знаходилось по [ADDRESS] числа вони виявили, що майно вже не їхнє. По день, коли вони дізнались, що майно не університету, саме вони сплачували всі росходи. Ніяких зовнішніх ознак того, що майно продане не було. [PERSON] ніколи не казала про те, що майно продане, про це знали лише [PERSON] і [PERSON] . В серпні 2019 року вона покинула університет. Свідоцтво на право власності на це майно знаходилось у них. Вже потім було встановлено, що з університету були виведені гроші. Були операції по зняттю готівки і отримання готівки [PERSON] і [PERSON] . До моменту продажу майна з університету було виведено 1, 8 мільйона гривень. По вулиці Надпільній була юридична адреса їхнього коледжу. Якщо б дісно відбувся продаж цього приміщення, то всі б про це знали. На той час [PERSON] не звітувала, як того вимагало Законодавство чи Статут. З 2014 року повністю був пошкоджений професорський склад університету, заборгованість по заробітній платі була приблизно 2 мільйонів, ці кошти були покриті за рахунок їхніх власних коштів. Університет ніс витрати по утриманню клініки. Там обладнання було на 1 мільйон. Обладнаня повернуто їм не було. Також, університет ніс витрати, в зв`язку з ремонтом приміщення. Університет вважав себе власником майна в 2016 2017 роках. З приводу дій [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] вони звертались до правоохоронних органів. Оцінка майна була зроблена не вірна. [PERSON] не міг замовити оцінку та прочитати її він, також, не міг, він не міг надрукувати протокол. [PERSON] була секретарем [PERSON] . В 2016 році у свідка з [PERSON] були натягнуті відносини, оскільки, він не міг робити, і на робочі теми він гостро реагував. Засновником університету він був з 2004 по 2010. Свідку невідомо про виплати девідендів [PERSON] . Після 06 квітня 2023 року приміщення орендувала клініка «Престиж», у кого само орендувала йому невідомо. [PERSON] він ніколи не бачив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 29 серпня 2023 року, зазначив, що він є викладачем. Він знаходиться в цивільному шлюбі з [PERSON] з 2008 року. Йому відомо, що в 2014 році у [PERSON] було 2 інсульти, спочатку один, а через тиждень трапився інший. Після інсульту в нього була паралізована права частина. До того моменту, коли у [PERSON] стався інсульт, він постійно був на роботі, а вже потім не ходив на неї. Після перенесеного інсульту він став апатичним, пригніченим, в депресивному стані, в доброму гуморі майже не був, цей стан був у нього до смерті. В 2016 [PERSON] ввела в шок всю родину, оскільки, в неї був перелом в тазу. З 2014 року з [PERSON] постійно була його дружина 6 днів на тиждень, по пів дня були вони з ним. Дружина [PERSON] [PERSON] після перелому самостійно пересуватися не могла, [PERSON] намагався сам себе обслуговувати, але в нього це не виходило. Вони знайшли доглядальницю [PERSON] і вона доглядала за ними обома. До 2014 року [PERSON] був охайним, завжди носив з собою серветки, одягнутись, помитись, приготувати їсти, а вже після 2014 року все змінилось. Їм приходилося вгадувати, що саме він хоче їм сказати, у 90% випадках він слухав, що йому говорили. Ліки приймати він не хотів, він не міг читати, він тільки орієнтувався по зображенню та по світлому дню. Якщо він на щось натискав, то це було хаотичне клацання. У нього траплялися спалахи агресії, речення сформувати він не міг, він тільки шепотів та хрипів. Адреса проживання [PERSON] [ADDRESS] . Без домовленості до квартири потрапити ніхто не міг, крім сусідки, що забирала гроші. До моменту смерті він разів 5 просив звозити його до університету. Свідок вважає, що на той час [PERSON] легко можна було б надурити з приводу грошей. В нього все боліло, окрім інсульту у нього на той час було багато супутніх хвороб, в нього було безсоння. До 2014 року свідок з ним тісно спілкувалась. За [PERSON] доглядала його жінка. Постійно кожного дня купувала ліки, спілкувалась з лікарями, купувала продукти. Він став агресивний, міг кинути щось, штовхнути. Він в валюті не орієнтувався, давав то рублі то єгипетські гроші. Свідок особисто купував йому памперси , а міняла памперси йому жінка, це було дуже складно, бо він не пересувався. До нього приїзжав водій [PERSON] . Сам себе обслуговувати він не міг. Йому дуже подобалося слухати людей. На думку свідка, [PERSON] документу про продаж підписати не міг, це, на його думку, підробка та шахрайство. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 29 серпня 2023 року, зазначила, що вона доглядала [PERSON] до його смерті. Зі сторонами на даний час у неї відносин ніяких немає. З сім`єю [PERSON] вона познайомилась на початку лютого 2016 року, їй запропонували допомогти по догляду за батьками, в зв`язку з тим, що у неї медична освіта і вона є медсестрою. Стан здоровя у [PERSON] був такий, як після інсульту, у нього була паралізована права сторона, рука, нога, горло, погано ковтав, постійно текла слина, нетримання сечі, проблеми з кишечником, з дефекацією, приходилося пити краплі, ставити клізми. Взагалі за ним доглядала [PERSON] , але вона зламала ногу. Свідок його брила, мила, міняла памперси, кіно з ним дивилась, годувала, їжу готувала. Самостійно він не міг ні побритись, ні покупатись, одягали роздягали його, пересуватись він міг, але повільно. Поїсти він не міг приготувати, води налити не міг. Догляд був у них в квартирі за адресою по [ADDRESS] . [PERSON] частіше «мичав», міг сказати одне слово, або дуже тихо міг сказати «прийди піди», якщо треба було сказати, то він намагався написати, чи надрукувати. Коли вона не розуміла, що саме він їй сказав чи надрукував, то він злився. Телевізор, як такого, він не дивився, єдине, що він дивився, то це було радянські фільми і він міг один фільм дивитися 5 днів підряд. Також, йому подобалась радянська музика. Майже постійно він був в депресивному стані, був пасивним, іноді був агресивним, міг щось кинути, штовхав міг вдарити. 03 квітня 2016 року день народження [PERSON] , а тому, [INFO] до них прийшли діти, готувались. Після дня народження вона не пам`ятає щоб хтось приходив. [PERSON] в січні поламала ногу і їй 4 місяці не можна було наступати на ногу, і вона була то в колясці, то на костилях. Вони їздили в санаторій «Оберіг», але дуже швидко повернулись. В березні місяці 2016 року йому стало погано, бо він погано притримувався призначення лікарів, в нього почалась тахікардія і його відвезли в кардіо-центр. Він не міг орієнтуватись по годиннику, він ніколи не питав про час, в днях не орієнтувався, він був неохайний, він був в слині, їжа випадала, він був в памперсі, і коли він протікав він не хотів міняти, не хотів митись, зуби чистити. Квартиру відчиняв [PERSON] . Спочатку вона приходила і їй відкривали, потім дали ключі. При вході є домофон, внизу камери не має, камера є на дверях квартири і є охорона. На її думку, [PERSON] не міг створити оголошення, і не міг орієнтуватись в цінах. Агресивний він був тоді, коли не міг донести того чого намагався, агресія була по декілька разів на день. В суспільну житті він участі не приймав. Його влаштовувало те, що він був неохайний, він не хотів щоб його торкались. Він любив дивитись фільми. Документального підтвердження того, що вона працювала у них у неї немає, але вона працювала з 03 лютого 2016 року по 20 травня 2016 року. Вона не сподобалася [PERSON] , він казав, що вона погана. Але згодом, вона знову почала у них працювати з 20 червня 2018 року до по дату смерті. Приходили до них лікарі, водій [PERSON] , прибиральниця, ректор університету [PERSON] , якісь співробітник з книжками. Коли вони приходили, то закривались разом з [PERSON] в кабінеті і перебували там від години до трьох годин. В кабінеті знаходився його особистий персональний комп`ютер, він намагався друкувати, щось читав, в нього велика бібліотека. Ложку тримати він міг, а до роту донести не міг, він був «правшою». З приводу охайності зазначила, що до хвороби він був охайний, дружина за ним слідкувала. А як захворів, то він навіть в цінах і коштах не орієнтувався, вона просила в нього дати 1000 грн., то він давав 200 гривень і питав чи хватить, міг дати російські рублі. На її думку, він міг підписати договір купівлі-продажу, але тільки тоді, коли його могли надурити. Але після перенесеного інсульту, він навряд чи зміг би поставити підпис.. Він був не уважний, тому міг і підписати договір, але підпис у нього був вже не такий, як до перенесеного інсульту. Тетяну [PERSON] вона не знає, а тому, не знає чи приходила вона до нього. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулось 29 жовтня 2014 року, пояснив, що станом на 2013 рік він працював в Східноєвропейському університеті, [PERSON] була прийнята на посаду ректора університету. На той час [PERSON] працював в університеті і кожного дня був в ньому. У вересні 2014 року у нього було два інсульта, після цього в нього вже не було можливості працювати, він не міг сам пересуватись, не міг вільно висловлювати свої думки. Він проживав в м. Черкаси по вулиці Гоголя, стороння людина до нього прийти додому не могла, сам дома він не залишався. З ним дома завжди були родичі. Працівники університету мали можливість прийти до нього, але мало хто приходив. З [PERSON] свідок знайомий, вона часто до них приходила, вона користувалася довірою [PERSON] . 27 березня 2016 року [PERSON] було дуже погано, його возили на медичну діагностику. Орієнтири в зовнішньому світі його не цікавили, він не міг навіть читати. Разом з ним проживала його дружина [PERSON] , яка здійснювала за ним догляд. Також в догляді за [PERSON] допомагали дружина та дочка свідка. [PERSON] не знайома їхній родині. Перший раз вони про неї почули у нотаріуса. [PERSON] по самий день свого звільнення нікого не повідомляла про фінансовий стан університету. Мова про продаж будівель почалась в жовтні 2019 року. З [PERSON] свідок знайомий, на той час вона займала посаду головного бухгалтера. Вказує, що [PERSON] і [PERSON] були в добрих відносинах між собою. Події наради, які відбулись 03-05 квітня свідок пам`ятає добре, в зв`язку з тим, що у його бабусі 03 квітня день народження, а протокол підписаний 04 квітня 2016 року. В цей день до [PERSON] ніхто не приходив і він ні з ким не зустрічався. Про продаж будівлі вони дізнались в грудні 2019 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 29 жовтня 2024 року, пояснив, що з [PERSON] він особисто знайомий з 2006 року. Він був дуже вольовим, ініціативним, талановитим. Після інсульту його фізичний стан та поведінка дуже змінилася 04 квітня 2016 року його донька [PERSON] знаходилася в квартирі [PERSON] , він її туди підвозив і забирав її. І взагалі вона тоді до батьків ходила як на роботу. [INFO] в квартирі, де проживав [PERSON] не міг знаходитися хтось сторонній. [PERSON] не була вдома у [PERSON] . Станом на 2016 рік у [PERSON] не було великих фінансових потреб. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулось 29 жовтня 2014 року, зазначила, що [PERSON] хворів з осені 2014 року. Після 2014 року він не відвідував університет, він і рахувати то не міг і про фінансовий стан знати не міг. В квітні 2016 року він не приймав ніяких рішень. В тому приміщені була розміщена клініка «Престиж», власником якої був [PERSON] . [PERSON] свідок ніколи не знала, лише чула це прізвище, коли слухалася дана цивільна справа. Наголошує, що 04 квітня 2016 року її батько нічого не підписував і ні з якою сторонньою особою він не зустрічався. На її думку, [PERSON] ніколи не чув про електронно цифровий підпис. Її батько завжди користувався послугами ріелтора, він завжди запрошував різних ріелторів. З того часу, як її батько захворів і директором стала [PERSON] , то свідка до фінансової документації не допускали.. На її думку, що якщо [PERSON] зробив ректором [PERSON] ще при здоровій пам`яті, то він їй довіряв, він все контролював сам. [PERSON] звільнилась в липні 2019 року, вона просто зникла, нічого не передавши, вона просто встала і пішла. Сам [PERSON] на двір не виходив. Як з`ясувалось пізніше, було видано дуже багато дипломів, за які в бухгалтерію нічого не надходило. У [PERSON] була заробітна плата в розмірі 70000 грн. Після її звільнення залишився борг по орендій платі, за комунальні послуги. Їм не повідомлялось про те, що майно було продано в 2016 році. Про продаж цього майна вони дізналися тоді, коли звернулись до нотаріуса. Це було десь 11 грудня 2019 року і з того часу вхід на територію було заборонений. В ніяких правочинах [PERSON] участі не брав, він нічого не купляв. Йому був необхідний постійний догляд. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 29 жовтня 2024 року зазначила, що вона працювала в університеті головним бухгалтером з 2000 рік по 2004 рік та з 2014 рік по 2015 рік. З [PERSON] вона знайома була, він брав її на роботу і вона працювала з ним на пряму, в зв`язку з тим, що він був ректором університету. Всю фінансову роботу [PERSON] вирішував особисто з нею. Їй відомо, що будівля за адресою: [ADDRESS] була приватною власністю, там знаходилась клініка «Престиж». З [PERSON] вона знайома, вона була бухгалтером та її замом. Купівлею всього майна займався саме [PERSON] і він завжди бережно його зберігав. Після того, як [PERSON] стався інсульт, в університеті він з`являвся дуже рідко. [PERSON] працювала при ній. Їй відомо, що [PERSON] ніколи не передав свої повноваження відносно фінансів університету. [PERSON] після того, як у [PERSON] стався інсульт, намагалася перебрати ці повноваження на себе. Свідок вдома у нього бувала і їй відомо, що для того щоб потрапити до нього необхідно було тільки запрошення, сторонній ніхто туди потрапити не міг. На її думку, [PERSON] ніколи б не прийняв рішення про продаж будівлі за адресою: [ADDRESS] . Коли з ним трапився інсульт, то іноді навіть не було зрозуміло про що він говорить, навіть вдома його дружина допомагала перевести його питання, він ходив погано, був майже недієздатною людиною. Зазначає, що вона працювала на власника, а не на ректора університету. [PERSON] , як ректор університету, почала давати розпорядження, які суперечили інтересам університету і тому свідок прийняла однозначне рішення про своє звільнення, з нею у неї був конфлікт через використання коштів не по призначенню. На її думку, потреби продавати якесь нерухоме майно у [PERSON] не було, на період її звільнення людям навіть сплачувалися дивіденди. На її думку, це свідчить про нормальну фінансову забезпеченість. Іноді кошти возились додому [PERSON] . Інсульт у нього стався перед тим, як вона звільнилась. Про свій конфлікт зі [PERSON] вона йому не повідомляла. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 29 жовтня 2024 року, зазначив, що на протязі 2010-2019 років він працював директором в коледжі, в діяльності коледжу [PERSON] участь приймав. Свідок чітко не може сказати, коли саме захворів [PERSON] , це або 2014 рік або 2015 рік. Дане приміщення було таким, де можна було студентів практикувати в цілому приміщенні. Все готувалось під освітній університет. На той час всі підпорядковувались ректору [PERSON] .Вона цікавилась роботою коледжу, як основний підписант. Станом на квітень 2016 року площі університету хватало і на коледж і на університет. В коледжі майно, як такого, не було, бо все належало університету. [PERSON] перевіряла роботу коледжу. З її боку зауваження могли бути, але вони ніколи не були радікальними. У свідка десь в 2014-2015 роках припинилось спілкування з [PERSON] , в звязку з тим, що він перестав приїжджати до університету. Всю інформацію від нього отримували на ректоратах від [PERSON] . 20 серпня 2019 року свідку було запропоновано стати ректором університету. Люди кому свідок міг довірят-це були секретарь Ухань, головний бухгалтер [PERSON] і [PERSON] . В основному свідок володів інформацією про коледж. [PERSON] відомо, що у університету була заборгованість по заробітній платі. Коротич нікому не повідомляла про те, що майно по [ADDRESS] було продано. Дізнались лише тоді, коли попросили [PERSON] зробити довідку по майну по [ADDRESS] і вона зникла. Бухгалтерія університету за все платила згідно договорів, на [ADDRESS] була земля і університет платив за цю землю орендну плату, там проводились ремонтні роботи, було косіння трави. З [PERSON] свідок не знайомий, про неї він дізнався тоді ж і коли всі інші. Про факт продажу майна вони дізнались у нотаріуса. Свідка здивувало наявність дорученя, яке датоване серпнем 2019 року. [PERSON] користувалася довірою [PERSON] і він до неї прислухався. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 29 жовтня 2024 року пояснила, що вона була інспектором, методистом і завідувачем загального відділу, працювала з 2013 по 2017 роки. З університету вона звільнилась 20 вересня 2017 року. [PERSON] після перенесеного інсульту перестав відвідувати роботу, в кабінет він не заходив. Свідок вказує, що в протоколі № 28 дійсно його підпис, вона займала посаду і цей протокол не вела, до неї просто прийшла [PERSON] і сказала, що необхідно підписати протокол і вже потім [PERSON] сказала їй, що це протокол по клініці «Престиж». Нею цей протокол був підписаний в кабінеті ректора, своєю рукою вона нічого в цей протокол не вносила. В сейфі була папка, де зберігались всі протоколи. З адвокатом [PERSON] вона знайома, він приходив до неї додому і у них відбулась розмова про клініку «Престиж». Свідку нічого не пояснювали з приводу протоколу № 28, всі протоколи повертались до неї на зберігання, а саме цей протокол до неї не повертався. Свідку було відомо, що за адресою [ADDRESS] знаходилась клініка «Престиж». Про те, що [PERSON] переніс інсульт їй було відомо.На даний час з [PERSON] вона не спілкується. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши та вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК). Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 81 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази надаються сторонами та іншими.. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 77 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 06.04.2016 між Вищим навчальним закладом «Східноєвропейський університет економіки та менеджменту» (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) в особі ректора Шпак Любові Олександрівни, яка діє на підставі статуту, наказу №24-к від 26 березня 2014 року, протоколу № 28 Зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Вищий навчальний заклад «Східноєвропейський університет економіки і менеджменту» від 04 квітня 2016 року, як продавцем та [PERSON] , як покупцем був підписаний договір купівлі-продажу нежитлових будівель, який посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. та зареєстровано в реєстрі за № 2257 (т.2. а.с. 113-114). Відповідно до п. 1 Договору, за цим Договором продавець в особі представника продав та передав майно у власність покупця, а покупець купила та прийняв від продавця майно, і сплатила за нього обумовлену грошову суму. Відповідно до п. 2 Договору, нежитлові будівлі, що є предметом цього Договору, розташрвані по вулиці Ільїна, 421 у м. Черкаси та складаються з нежитлової будівлі під літерею «А-2», загальною площею 2963,7 кв.м., гаража під літерою «Е», огорожі під № 1, замощення І. Відповідно до розпорядження міського голови м. Черкаси від 22 лютого 2016 року № 29-р вулицю «Ільїна» перейменовано на вулицю «Надпільна». Нежитлові будівлі, які є предметом цього Договору, розташована на земельній ділянці загальною площею 8283,0 кв.м., кадастровий номер 7110136400:02:040:0003, яка перебуває у комунальній власності. Відповідно п.п. 1, 2 Договору, продавець в особі представника продав та передав майно у власність покупця, а покупець купила та прийняв від продавця, і сплатила за нього обумовлену грошову суму. Нежитлові будівлі, що є предметом Договору, розташовані по [ADDRESS] , та складаються з нежитлової будівлі під літерою «А-2», загальною площею 2963,7 кв.м., гаража під літерою «Е», огорожі під №1, замощення І. Нежитлові будівлі, які є предметом Договору, розташовані на земельній ділянці загальною площею 8283,0 кв.м. кадастровий номер 7110136400:02:040:0003, яка перебуває у комунальній власності. Відповідно до п.4 Договору, представник продавця свідчить, що продавець дійсно є власником зазначених нежитлових будівель, ні будівлі ні будь-яка інша їх частина на момент укладення цього Договору нікому іншому не продані, не подаровані, не відчужені іншим способом, не передані в оренду чи безоплатне користування, в податковій заставі не перебувають, питання права власності на зазначені нежитлові будівлі не є предметом судового розгляду, будь-які спори відносно зазначених нежитлових будівель відсутні, зазначені нежитлові будівлі не внесені до статутного капіталу юридичних осіб. Відповідно п.9 Договору,Сторони стверджують, що вони обізнані щодо рівня ринкових цін на аналогічні нежитлові будівлі, визначена у Договорі вартість цих нежитлових будівель відповідає дійсній вартості. До підписання Договору, відповідно до квитанції № 15940908 від 06.04.2016 [PERSON] перерахувала на рахунок Вищого навчального закладу «Східноєвропейський університет економіки та менеджменту» грошові кошти в сумі 1 881 704,66 грн. з призначенням платежу - за нежитлові будівлі розташовані по [ADDRESS] в т.ч. ПДВ 313 617,44 грн. Вчиняючи продаж нежитлових будівель згідно Договору представник продавця [PERSON] діяла на підставі протоколу № 28 Зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Вищий навчальний заклад «Східноєвропейський університет економіки і менеджменту» від (т.2. а.с. 116). Відповідно п.21 Договору, сторони в день підписання цього Договору зобов`язані укласти акт приймання-передачі вищевказаних нежитлових будівель, які Відчужуються за цим Договором. Відповідно до п.24 Договору, сторонами договір прочитаний, зі змістом погоджуємось і стверджуємо, що зміст, значення, умови цього Договору та його правові наслідки ми однаково розуміємо, питань, які залишилися б нез`ясованими і незрозумілими для нас немає. Відповідно до Протоколу № 28 Зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Вищий навчальний заклад «Східноєвропейський університет економіки і менеджменту» вирішено: «Погодити відчуження нерухомого майна м. Черкаси, вул. Ільїна,421, яке належить товариству, на користь третьої особи за ціною 1 881 704,66 грн. (один мільйон вісімсот вісімдесят одна тисяча сімсот чотири грн.). Надати ректору Шпак Любов Олександрівні повноваження на вчинення всіх необхідних дій для реєстрації права власності та оформлення відчуження зазначеного нерухомого майна на користь третьої особи. Надати згоду на вилучення земельної ділянки, яка знаходиться під об`єктом зазначеного нерухомого майна з користування товариства та передачу її в оренду третій особі.». В судовому засіданні встановлено, що відповідно до пункту 7.2. Статуту продавця, вищим органом управління Університету є Збори Учасників Університету. Учасники мають кількість голосів, пропорційну їх частці в статутному капіталі Університету. Згідно пункту 7.3. Статуту продавця, до виключної компетенції Зборів Учасників належить: 7.3.1. Визначення основних напрямків діяльності Університету, затвердження його планів та звітів про їх виконання. Відповідно до пункту 10.1. Статуту продавця, Ректор Університету в межах наданих йому повноважень:є розпорядником майна і коштів в межах кошторису затвердженого Зборами Учасників;виконує кошторис, укладає угоди, дає доручення, відкриває банківські рахунки; має інші повноваження, надані йому учасниками Університету в межах законодавства. Ректор відповідає за провадження освітньої діяльності Університету, результати фінансово- господарської діяльності, стан і збереження будівель та іншого майна. Згідно пункту 16.3. Статуту продавця, розпорядником коштами та майном Університету є Ректор Інституту. Пунктом 7.13. Статуту продавця (зміна нумерації із 7.12 на 7.13 відбулась згідно протоколу № 1 від 18.01.2012), встановлено, що Ректор Університету представляє інтереси Університету, укладає угоди, в тому числі зовнішньоекономічні, видає довіреності, користується правом найму на роботу та звільнення працівників, правом видання розпоряджень, що обов`язкові до виконання всіма працівниками, виступає від імені Університету в усіх державних та судових органах без довіреності. Ректор має право першого підпису фінансових документів Товариства. Ректор не може приймати рішення обов`язкові для Учасників, а також Ректор не може бути Головою Зборів Учасників Університету. Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребується. Аналізуючи пункти 7.13., 10.1., 16.3. Статуту Університету (том № 2. а.с. 172, 174, 180) ,суд вважає , що Ректор не є самостійним розпорядником майна та коштів Університету, а є виконавчим органом щодо рішень вищого органу Зборів Учасників. Ректор не може приймати рішення обов`язкові для Учасників. Ректор може мати повноваження щодо розпорядженням майном Університету виключно при наявності рішення вищого органу Університету Зборів Учасників, оскільки як рішення про продаж майна так і кошторис затверджується даним органом. У випадку б затвердження Зборами Учасників кошторису який містив би положення про продаж нежитлових будівель з метою отримання прибутку, Ректор мала б його виконати та реалізувати майно без додаткових рішень. У випадку наявності окремого рішення Зборів Учасників про продаж майна, яке не включене в кошторис для продажу та отримання прибутку, Ректор має його виконати, оскільки вищий орган своїм рішення надав їй такі повноваження. Судом встановлено, що ні затвердженого кошторису Університету на 2015-2016 роки, ні окремого рішення Зборів Учасників про продаж нежитлових будівель за адресою [ADDRESS] станом на дату вчинення правочину не затверджувалося (том №4. а.с. 172). А тому, на думку суду, Ректор не має самостійних повноважень щодо розпорядження майном та коштами Університету, а є органом який діє в межах визначених Статутом (Ректор діє в межах наданих йому повноважень, пункт 10.1 Статуту). Встановлено, що представником Університету ректором Шпак Л.О. Договір укладений на підставі Протоколу Зборів Учасників Університету, що вказано в преамбулі Договору. На думку суду, Протокол не надає дозволу виконавчому органу Університету на продаж нежитлових будівель розташованих за адресою [ADDRESS] з таких підстав: В Протоколі не визначені істотні умови договору купівлі-продажу, а саме не визначений предмет договору купівлі-продажу та ціна (вартість) саме Нежитлових будівель, які складаються із нежитлової будівлі під літерою «А-2», загальною площею 2963.7 кв.м., гаража під літерою «Е», огорожі під №1, замощення І. В Протоколі відсутні фізичні характеристики об`єкта нерухомості, зокрема: місце розташування, форма, розміри, тобто характеристики що дають можливість визначити конкретні показники залежно від об`єкта нерухомості, що в їх сукупності визначають індивідуальні ознаки об`єкту нерухомості які дають змогу відрізнити різні об`єкти нерухомості та їх ідентифікувати. Тобто, відповідно до протоколу неможливо ідентифікувати нерухоме майно, а відтак будь-які дії із нежитловими будівлями, що є предметом оскаржуваного договору не відповідають змісту Протоколу. Предметом Договору є нежитлові будівлі, що розташовані по [ADDRESS] , та складаються з нежитлової будівлі під літерою «А- 2», загальною площею 2963,7 кв.м., гаража під літерою «Е», огорожі під №1, замощення І. Судом встановлено, що вказаних характеристик Протокол не містить, проте предмет Договору містить об`єкти, а саме нежитлові будівлі під літерою «А-2», гараж під літерою «Е», огорожі під №1, замощення І, кожний із яких має статус нерухомого майна. Аналогічна правова позиція відповідає практиці суду касаційної інстанції, а саме, постанові КЦС ВС від 04.04.2024 у справі № 606/711/22, де судом касаційної інстанції зроблено висновок, що: «Фізичні характеристики об`єкта нерухомості включають зокрема місце розташування, форму, розміри, тобто визначають конкретні показники залежно від об`єкта нерухомості. Сукупність цих характеристик визначає індивідуальні ознаки об`єкту нерухомості, тобто ці ознаки характеризують та відрізняють різні об`єкти нерухомості, що дає змогу їх ідентифікувати». Також, судом встановлено, що в Протоколі відсутні повноваження представника позивача ректора Шпак Любові Олександрівни на укладення та підписання Договору. В Протоколі (пункт 2) надано повноваження ректору Шпак Любов Олександрівні на вчинення всіх необхідних дій для реєстрації права власності та оформлення відчуження зазначеного нерухомого майна на користь третьої особи. Проте, всі необхідні дії для оформлення відчуження зазначеного нерухомого майна не тотожне повноваженням на вчинення правочину, а саме укладення Договору та його підписання. Оформлення в своїй меті має технічні дії пов`язані із підготовкою відчуження нерухомого майна, а не вчинення юридично значимих дій, якими є вчинення правочину з відчуження Нежитлових будівель. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 757/23249/17 судом касаційної інстанції зроблений висновок, що: «Особливістю правочинів, вчинених представником, полягають у тому, що вимоги щодо змісту правочину який укладається представником, визначаються крім норм законодавства самою особою, яку представляють, у повноваженнях представника. Водночас, учасником правочину є сторона правочину. Повноваження представника спрямовані на реалізацію волі особи, яку він представляє». А тому, суд вважає, що ні статутом, ні рішенням Зборів Учасників не визначена воля продавця на відчуження нежитлових будівель розташованих за адресою [ADDRESS] та не надані повноваження ректору [PERSON] па вчинення правочину на їх відчуження. Також, суд наголошує, що відповідно до пункту 10 Договору, згідно Звіту про оцінку майна, що є предметом цього Договору, виконаному суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «АКР-КОНСАЛТ», ринкова вартість зазначених нежитлових будівель станом на 25 лютого 2016 року становить 1881704 грн. 66 коп. Відповідно до Звіту про оцінку майна № RS26-160225-002 від 25.02.2016 замовником проведення оцінки майна була ректор університету [PERSON] , що підтверджується її підписом в Звіті (том № 2. а.с. 209). Відповідно до протоколу допиту свідка від 27.02.2020 в рамках кримінального провадження №12020251010000042 від 04.01.2020 свідок [PERSON] , яка була підписантом Договору надала свої покази, де зазначила що «оцінку нерухомості замовляв Університет, однак я цим не займалася. Можливо цим займався бухгалтер» (том № 3. а.с. 208-212). Як вбачається із самого Звіту, останній отриманий ректором [PERSON] в період після проходження [PERSON] стаціонарного лікування в Універсальній клініці «Оберіг» ТОВ «Капітал» м. Київ (25 лютого 2016 року) та перебування вдома на реабілітації, що підтверджується матеріалами справи. Як наголошувала сторона позивача в судовому засіданні, станом до підписання Договору, ні [PERSON] ні Університет будь-яких відносин із [PERSON] не мали. Крім того, станом на 04.04.2016 та 06.04.2016 [PERSON] знаходився вдома після проходження стаціонарного лікування в Черкаському обласному кардіологічному центрі та не приймав відвідувачів, окрім членів своєї родини, що підтвердили свідки в судовому засіданнні. Також, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до Договору (пункт 7 та пункт 8 Договору) продаж зазначених будівель за домовленістю Сторін вчиняється за 1881704 грн. 66 коп., які Продавець одержав в повному обсязі від Покупця до моменту підписання цього Договору. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за цим Договором. Фінансових або будь-яких інших претензій з приводу проведеного розрахунку жодна із Сторін не має. На думку суду, дії [PERSON] щодо перерахування на рахунок продавця грошових коштів до підписання Договору не зрозумілі, оскільки, не можна вважати розумною поведінкою коли особа, не маючи будь-якого відношення до продавця перераховує на його рахунок грошові кошти в сумі 1881704 грн. 66 коп. Окрім того, як вбачається із матеріалів справи у [PERSON] на дату укладення Договору були відсутні у власності грошові кошти в розмірі 1881704 грн. 66 коп. Походження перерахованих продавцю грошових коштів суду невідомо. Крім того, [PERSON] в судове засіданння не з`явилася та не надала поясненння з приводу даних грошових коштів. Також, в преамбулі та умовах Договору, який підписала покупець [PERSON] , зазначено про те що представник продавця ректор [PERSON] діяла на підставі Статуту, наказу № 24-к від 26 березня 2014 року, Протоколу. На думку суду, [PERSON] , як сторона Договору була обізнана про зміст вказаних документів. Окрім того, як вбачається зі змісту Договору купівлі-продажу нежитлових будівель від 06 квітня 2016 року, при укладенні оскаржуваного Договору [PERSON] була обізнана із всіма документами що знаходяться у нотаріальній справі, в т.ч. змістом правовстановчих документів продавця (пункт 13 Договору), звітом про оцінку майна (пункт 10 Договору). А тому, суд вважає, що при підписанні Договору [PERSON] достовірно знала про відсутність в Статуті повноважень у Ректора щодо прийняття самостійного рішення на відчуження будь-якого нерухомого майна; достовірно знала про обмеження в Статуті повноважень Ректора [PERSON] на розпорядження майном та відповідальність ректора за стан і збереження будівель та іншого майна (пункт 10.1. Статуту - Ректор Університету в межах наданих йому повноважень: є розпорядником майна і коштів в межах кошторису затвердженого Зборами Учасників); достовірно знала, що [PERSON] призначена на посаду Ректора Університету, а не Інституту; достовірно знала про дійсну вартість нежитлових будівель, що в 6 разів перевищує ціну Договору (12 325 247 грн. 00 коп., згідно Звіту про оцінку від 12.07.2021 ПП «Черкаський центр надання послуг», що встановлено рішенням Господарського суду Черкаської області від 05.07.2021 у справі № 925/1567/20) (том №2. а.с. 12); достовірно знала про відсутність в Протоколі ідентифікації нерухомого майна; достовірно знала про відсутність в Протоколі рішення продавця про продаж нежитлових будівель розташованих по [ADDRESS] та складаються з нежитлової будівлі під літерою «А-2», загальною площею 2963,7 кв.м., гаража під літерою «Е», огорожі під №1, замощення І; достовірно знала про відсутність в Протоколі рішення продавця про наділення ректора [PERSON] повноваженнями на укладення та підписання Договору. Доводи ТОВ «CK-Нова» про те, що на підставі пунктів 10.1 Статуту продавця, Ректор укладає угоди, а на підставі пункту 16.3. Ректор інституту є розпорядником кошами та майном Університету і це дає підстави вважати, що Ректор є самостійним розпорядником коштами та майном Університету суд оцінює критично, оскільки, Ректор може бути розпорядником майна та коштів виключно в межах визначених пунктом 10.1. Статуту (Розділ 10. Права та обов`язки Ректора), де статутом надані чіткі повноваження даному органу юридичної особи (діє на підставі кошторису затвердженого Зборами Учасників або прийнятим даним органом рішень). Окрім того, посади Ректора Інституту в Університеті станом на дату укладення Договору не було. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що поведінка [PERSON] під час укладення Договору є недобросовісною, оскільки, остання достовірно знаючи про відсутність рішення вищого органу юридичної особи про продаж нежитлових будівель та відсутність повноважень Ректора на укладення Договору, уклала Договір. Також, суд хоче зазначити , що [PERSON] , яка достовірно знаючи, що вищий орган продавця не приймав рішення про продаж нежитлових будівель, оскільки, нерухоме майно в Протоколі не ідентифіковано як Нежитлові будівлі, не надавав у відповідності до статуту своєму представнику повноваження на продаж нежитлових будівель уклала Договір. Така правова позиція висвітлена в практиці суду касаційної інстанції, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 757/23249/17, де судом касаційної інстанції зроблено висновок, що: «У питанні обізнаності контрагента із повноваженнями особи, яка підписує договір, слід в тому числі виходити з того, що якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту товариства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони цього договору з таким статутом (іншим документом у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента». Аналогічна правова позиція зазначена у висновках Верховного Суду у постановах від 05 листопада 2019 року у справі № 908/2604/18, від 20 лютого 2018 у справі № 906/100/17, від 12 червня 2018 року у справі № 927/976/17 та від 26 лютого 2019 року у справі № 925/1453/16. Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Встановлено, що відповідно до пункту 3 Протоколу вирішено надати згоду на вилучення земельної ділянки, яка знаходиться під об`єктом зазначеного нерухомого майна з користування товариства та передачу її в оренду третій особі. Проте, відповідно до матеріалів справи, договір оренди між [PERSON] та Черкаською міською радою укладений не був. Покупець [PERSON] за оскаржуваним Договором не здійснювала будь-якого утримання нежитлових будівель розташованих за адресою: [ADDRESS] та не несла витрати на це утримання, а отже вказана бездіяльність [PERSON] не відповідає приписам ст.322 ЦК України та не характеризує останню, на думку суду, як власника даного майна. Суд, вважає, що вищезазначені обставини є важливими, оскільки характеризують відношення [PERSON] до набутого майна. Вона не вела себе як його власник та нею не були вчинені дії притаманні власнику майна. Також, відповідно до матеріалів справи, 10 квітня 2025 року в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12020251010000042 від 04.01.2020 була проведена слідча дія, а саме, допит у якості свідка [PERSON] , за результатом якого складено протокол допиту свідка від 10.04.2025. (том № 7а.с.46-49). Як вбачається зі змісту даного протоколу: «На запитання слідчого: «Чи знайомі ви з такою особою на ім`я [PERSON] ?», [PERSON] на дала відповідь: «Враховуючи обставини проведення мого допиту в даному кримінальному провадженні бажаю скористатися правом, наданим мені ст.63 Конституції України та відмовляюсь давати покази з даного питання та інших.»; «На запитання слідчого: «Ви взагалі відмовляєтесь відповідати на питання слідчого з приводу придбання нерухомого майна вами в Східноєвропейського університету за адресою: [ADDRESS] ?», [PERSON] на дала відповідь: «так відмовляюсь відповідати на будь-які питання»; На запитання представника потерпілого адвоката Гричаненка О.М.: «з урахуванням вимог ст.385 КК України, повідомте чи зустрічались ви з [PERSON] ?», [PERSON] надала відповідь: «на підставі ст.63 КУ відмовляюсь відповідати на запитання». А тому, суд вважає, що вказані покази [PERSON] свідчать про те, що остання не знає та не може пояснити ні істотних умов Договору, ні як здійснювалась підготовка до його укладення. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті З ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто, цивільний оборот грунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість. На захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Таким чином, частина третя статті 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником з перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору. Таке обмеження повноважень набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність в органу юридичної особи чи її представника необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Відповідно до приписів статей 92, 215, 241 ЦК України для визнання недійсним договору, укладеного юридичною особою з третьою особою, з підстави порушення установленого обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, не має самостійного юридичного значення факт перевищення повноважень органом чи особою, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені. А тому, договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто, третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.03.2024 у справі № 757/23249/17. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18)). Закон не установлює виключного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність чи нерозумність дій третьої особи у відносинах із юридичною особою. Тому з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав (стаття 12 ЦК України) висновок про добросовісність поведінки третьої особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала третя особа реального настання правових наслідків, що обумовлені договором, і чи настали такі наслідки насправді. Таким чином, підлягає оцінці не лише поведінка третьої особи до та в момент укладення оспорюваного договору, але й після його укладення, зокрема чи виконала третя особа свої обов`язки за договором, у який спосіб, як у подальшому третя особа розпорядилася одержаним за оспорюваним договором, чи не було залучення третьої особи до участі в укладенні договору формальною дією, спрямованою на подальше відчуження предмета договору з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на майно.Аналогічних висновків дійшов Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові віду справі № 393/98/18. Тому, суд вважає, що вступаючи у відносини з Університетом та укладаючи договір, [PERSON] діяла недобросовісно та нерозумно, зокрема, їй було достеменно відомо про відсутність в органу юридичної особи та її представника належного обсягу повноважень на продаж майна. Крім того, навіть за відсутності прямої обізнаності, [PERSON] повинна була і мала можливість, проявивши принаймні розумну обачність, зясувати зазначені обставини, проте, вчинила правочин уклавши Договір. Судом встановлено, що [PERSON] рішенням № 1 учасників Товариства з обмеженою відповідальністю від 26.06.2019 приймає рішення про створення ТОВ «СК-НОВА» (том № 1, а.с. 191). 01.10.2019 року [PERSON] реєструє ТОВ «СК-НОВА» (код 43258073). 07.10.2019 року [PERSON] Актом оцінки вартості та приймання-передачі майна, що вноситься до статутного капіталу тТовариства з обмеженою відповідальністю «СК-НОВА» (код 43258073), оцінює вартість майна в 125 000 грн 00 коп., що в 15 разів менша вартості набуття майна та вносить його до статутного капіталу товариства (т.1. а.с. 192). 29.10.2019 [PERSON] приймає рішення про відчуження частки у статному капіталі ТОВ «СК-НОВА» в розмірі 100 % (сто відсотків) громадянину України [PERSON] , [INFO] за номінальною вартістю частки 125 000 грн. (том № 1. а.с. 193). В судовому засіданнні представник ТОВ «СК-НОВА» підтвердив, що ціна продажу корпоративних прав складає 125 000 грн. 00 коп. Судом в становлено, що після внесення нежитлових будівель в статутний капітал ТОВ «СК-НОВА», дана юридична особа не укладала відповідні договори ні з Черкаською міською радою на оренду земельної ділянки ні з обслуговуючими організаціями на отримання відповідних комунальних послуг, електропостачання. Таким чином, як було зазначено вище, фактично [PERSON] вчинені формальні дії із зміни власника на створену нею юридичну особу (ТОВ «СК-НОВА») з метою вчинення перешкод витребування майна, а в подальшому відчужує корпоративні права даної юридичної особи за вартістю в 15 разів меншою за вартість набуття у власність майна та у більше ніж 100 разів меншу ніж дійсна її ринкова вартість переслідуючи мету уникнення відповідних рішень щодо повернення зазначеного майна. В процесі розгляду справи № 925/1567/20, що знаходилась в провадженні Господарського суду Черкаської області, [PERSON] заявляла про наявність Договору №1 оренди нежитлового приміщення від 06.04.2016, відповідно до якого [PERSON] передала в оренду ТОВ «Престиж ТМ» нежитлові приміщення площею 389 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS] . А в процесі розгляду даної справи вказаний документ поданий вже TOB «СК-НОВА». В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Договору оренди об`єкта нерухомості №3/2015 від 09.02.2015, Університет передав в оренду ТОВ «Престиж ТМ» частину будівлі загальною площею 389 кв.м., що розташована за адресою [ADDRESS] (том № 1, а.с. 202-207). Згідно пункту 6.1. Договору оренди, Орендодавець зобов`язується сприяти Орендарю в укладенні договорів про надання комунальних послуг та в інших питаннях щодо утримання та використання об`єкта. Відповідно до пункту 7.1. Договору оренди, орендар зобов`язаний здійснювати поточний ремонт протягом терміну оренди, нести всі витрати з експлуатації об`єкта, що орендується,утримувати об`єкт, що орендується у повній справності. Пунктами 4.1.,4.2. Договору оренди, термін оренди складає один рік з дати прийняття об`єкта, що орендується за актом приймання-передачі. Якщо жодна сторона в термін двох місяців до закінчення терміну оренди не заявить про намір розірвати цей договір, термін оренди автоматично пролонгується на термін, визначений договором. Договір оренди станом на дату укладення Договору не припинив свою дію. Таким чином, Університет передав в оренду ТОВ «Престиж ТМ» частину нежитлових будівель за адресою [ADDRESS] під розміщення медичної клініки та надано право ТОВ «Престиж ТМ» на укладення договорів із обслуговуючими організаціями. Аналогічний Договір оренди між Університетом та ТОВ «Престиж ТМ» був укладений в 2012 році. Відповідно до Договору оренди землі від 22.08.2005 Черкаська міська рада, як орендодавець передала Університету, як орендарю земельну ділянку по [ADDRESS] площею 8283 кв.м. (Том №. а.с. 22-28). Судом встановлено, що в період з 01.05.2016 по 31.01.2020 Університет сплачував орендну плату за землю відповідно до Договору оренди землі від 22.08.2005 на загальну суму 468334 грн.11 коп., що підтверджується платіжними дорученнями Університету (том № 1, а.с. 29-75). Таким чином, Університет ніс витрати на оплату оренди земельної ділянки по [ADDRESS] з 22.08.2016 по 31.01.2020. На думку суду, саме у [PERSON] , як особи, на яку було зареєстровані нежитлові будівлі з 06.04.2016, виник обов`язок зі сплати орендних платежів за земельну ділянку, на якій вони розташовані, проте, остання не проявляла себе як власник та не виконувала вимоги норм Земельного кодексу України. Також, відповідно до Договору на послуги водопостачання/водовідведення № 333 від 19.01.2009, що укладений між КП «Черкасиводоканал» та Університетом, платником послуг водопостачання/водовідведення за адресою [ADDRESS] в період з 2016 по 2020 роки являлось Товариство з обмеженою відповідальністю «Приватний заклад вищої освіти «Східноєвропейський університет імені Рауфа Аблязова», код 14204539, що підтверджується листом КП «Черкасиводоканал» від 19.02.2024 № 705/26. (том № 3, а.с. 223). Також, було встановлено, що відповідно до вищевказаного листа Договору централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення на нежитлові будівлі за адресою [ADDRESS] між КП «Черкасиводоканал» та [PERSON] не укладався. Договір на послуги водопостачання/водовідведення між КП «Черкасиводоканал» та ТОВ «CK-Нова» укладено 08.01.2020. Відповідно до Договору № 2 про надання послуг фізичною охорони від 20.02.2014, що укладений між Університетом та ПП «УКРАУТСОРЦ1НГ» в період з 20.02.2014 по 19.02.2017 Університету були надані послуги фізичної охорони нежитлових будівель, що знаходяться за адресою [ADDRESS] , що підтверджується листом ПП «УКРАУТСОРЦІНГ» від 15.04.2024 № 15. Платником вказаних послуг був Університет (том № 4,а.с. 180). Таким чином, встаовлено, що в період з 20.02.2014 по 19.02.2017 Університет ніс витрати по оплаті послуг з фізичної охорони нежитлових будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Будь-яких договорів між ПП «УКРАУТСОРЦІНГ» та [PERSON] укладено не було. Відповідно до Договору про постачання електричної енергії № 6277 від 24.04.2014, що укладений між ПАТ «Черкасиобленерго» Черкаський міський район електричних мереж та ТОВ «Престиж ТМ», здійснювалось постачання електричної енергії по об`єкту (нежитлові приміщення) за адресою [ADDRESS] в період з 24.04.2014 по 31.12.2018. ТОВ «Престиж ТМ» подана до ПАТ «Черкасиобленерго» заяву-приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії по об`єкту за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується листом ПАТ «Черкасиобленерго» від 26.02.2024 № 1419/03-03/2024 (том №3, а.с. 219). Відповідно до вказаного листа, між ПАТ «Черкасиобленерго» та [PERSON] по об`єкту (нежитлові приміщення) за адресою [ADDRESS] в період з 2016 по 2020 року не укладались договори на постачання електричної енергії, також не укладалися договори про надання послуг з розподілу електричної енергії. Лише 13.03.2020 року між ПАТ «Черкасиобленерго» та TOB «СК- НОВА» укладений договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 6994. А тому, витрати щодо оплати електричної енергії та витрати із розподілу електричної енергії по об`єкту за адресою: [ADDRESS] в період з 24.04.2014 по 13.03.2020 несло ТОВ «Престиж ТМ», що відповідає Договору оренди від об`єкта нерухомості №3/2015 від 09.02.2015 укладеного із Університетом. 02.01.2019 між ТОВ «Черкасиенергозбут» та ТОВ «Престиж ТМ» укладений Договір про постачання електричної енергії по об`єкту, що розташований за адресою [ADDRESS] , що підтверджується листом ТОВ «Черкасиенергозбут» від 23.02.2024 №730-3/03- 2024 (т.3. а.с. 245). А тому витрати по оплаті електричної енергії в період з 02.01.2019 по 13.02.2020 несло ТОВ «Престиж ТМ», що відповідає Договору оренди від об`єкта нерухомості №3/2015 від09.2.2015укладеного із Університетом. Також, відповідно до вказаного листа між ТОВ «Черкасиенергозбут» та [PERSON] не укладено договору про постачання електричної енергії споживачу за адресою [ADDRESS] . Відповідно до Договору про надання послуг з вивезення побутових відходів, що укладений між КП «Черкаська служба чистоти» та ТОВ «Престиж ТМ» щодо обслуговування нежитлових будівель, розташованих за адресою: [ADDRESS] платником послуг з вивезення побутових відходів в період з 2016 по 2020 рік було ТОВ «Престиж ТМ», що підтверджується листом КП «Черкаська служба чистоти» від 28.02.2024 № 79 (том № 3 а.с. 221). Таким чином, платником послуг з вивезення побутових відходів щодо обслуговування нежитлових будівель розташованих за адресою [ADDRESS] в період з 2016 по 2020 рік було ТОВ «Престиж ТМ», що відповідає Договору оренди від об`єкта нерухомості №3/2015 від 09.02.2015 укладеного із Університетом. Відповідно до вказаного листа між КП «Черкаська служба чистоти» та [PERSON] Договір про надання послуг з вивезення побутових відходів щодо обслуговування нежитлових будівель розташованих за адресою [ADDRESS] в період з 2016 по 2020 рік не укладався. А тому, як вбачається з матеріалів справи, дійсні витрати із утримання майна в період з 2016 року по 2020 рік ніс виключно Університет та юридична особа ТОВ «Престиж ТМ». На підставі ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.05.2023 по даній справі проведено посмертну судово-психіатричну експертизу, за результатом якої складений Висновок судово-психіатричного експерта № 38 від 22.01.2024 (том № 3, а.с. 170-178). Відповідно до пункту 1.2.3. Висновку експерта, « [PERSON] , 1935 р.н., який помер [INFO] , страждав на хронічне психічне захворювання, ознаки якого згідно наданим матеріалам спостерігались після перенесених під експертним у вересні 2014р. Повторних порушень мозкового кровообігу. Станом на 04 квітня 2016 року (на дату проведення зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Вищий навчальний заклад Східноєвропейський університет економіки і менеджменту» та підписання протоколу № 28 від 04.04.2016р.) та станом на 06 квітня 2016р. (на дату укладання договору купівлі-продажу нежитлових будівель від 06 квітня 2016р.), у [PERSON] спостерігалися прояви хронічного психічного захворювання у вигляді органічного психічного розладу, що виник внаслідок повторних, перенесених у вересні 2014р., гострих порушень мозкового кровообігу, з грубим, некомпенсованими особистісними, емоційно-вольовими, інтелектуально-мнестичними розладами, що спостерігались на тлі стійких вогнищевих неврологічних порушень (як наслідків перенесених вказаних гострих порушень мозкового кровообігу), що позбавляло на вказані періоди часу його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.». На думку суду, Висновок судово-психіатричної експертизи № 38 від 22 січня 2024 року, є належним доказом, який суд бере до уваги та підтверджує психічний стан [PERSON] станом на 04 квітня 2016 року, та 06 квітня 2016 року а саме свідчить про абсолютну нездатність [PERSON] розуміти значення своїх дій та керувати ними. Свідки, які були допитані в рамках даної справи, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали покази про те, що [PERSON] станом на 04.04.2016 та 06.04.2016 в Університеті не з`являвся та у зв`язку із хворобою та фізичним станом не приймав участь в управлінні товариством. Свідок [PERSON] на неодноразові виклики в судове засіданння не з`явилася, але відповідно до протоколу допиту свідка від 27.02.2020 в рамках кримінального провадження № 12020251010000042 від 04.01.2020, свідок [PERSON] , яка була підписантом Договору надала свої покази, де зазначила що «в квітні 2016 року відбулись збори Учасників TOB ВНЗ «Східноєвропейський університет економіки і менеджменту», на яких було вирішено [PERSON] , як одноособовим учасником зборів, відчуження нерухомості за адресою: [ADDRESS] за 18 881 704,66 грн. Цими же зборами, мені, як ректору Університету було надано повноваження на вчинення всіх необхідних дій для реєстрації права власності та оформлення відчуження зазначеного нерухомого майна на користь третьої особи. Покупця знайшов безпосередньо [PERSON] і просто поставив мене перед фактом, що потрібно оформити відчуження». З врахуванням наведеного, у матеріалах справи наявні належні та достатні докази внутрішнього психічного стану [PERSON] в момент вчинення правочину, які підтверджують, що в момент вчинення правочину договору купівлі-продажу від 06 квітня 2016 року [PERSON] був абсолютно неспроможним розуміти значення своїх дій та керувати ними. А тому, суд вважає, що є всі наявні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу приміщення від від 06 квітня 2016 року, укладеного між Вищим навчальним закладом «Східноєвропейський університет економіки та менеджменту» (у формі ТОВ) та [PERSON] . Відповідно до статті 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину. При оцінці обставин, що свідчать про схвалення правочину особою, яку представляла інша особа, необхідно брати до уваги, що незалежно від форми схвалення воно повинно виходити від органу або особи, уповноваженої відповідно до закону, установчих документів або договору вчиняти такі правочини або здійснювати дії, які можуть розглядатися як схвалення. Аналогічних висновків дійшов Касаційний господарський суд Верховного Суду у постанові від 20.03.2018 у справі № 910/8794/16. Оскільки Збори Учасників не надавали згоди на укладення Договору та не надавали погодження даного Договору після його укладення, Договір не є схваленим Університетом. З огляду на укладення Договору представником продавця без будь-яких повноважень, всі дії даного представника не можуть бути трактовані як схвалення оскаржуваного Договору. Аналогічних висновків дійшов Касаційний господарський суд Верховного Суду у постанові від 21.12.2021 у справі № 910/10699/21. Також варто зазначити по те, що не можна вважати правочин схваленим особою, від імені якої його укладено, якщо дії, що свідчать про прийняття його до виконання, вчинено особою, яка і підписала спірну угоду без належних повноважень, хоча договір і виконано у повному обсязі (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 753/7759/18). Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За змістом абзацу першого частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює для сторін тих прав та обов`язків, які зумовлені його вчиненням, а породжує лише передбачені законом наслідки, пов`язані з його недійсністю. Одним з таких наслідків є реституція. Вона спрямована на відновлення status quo anteу фактичному та правовому становищі сторін, яке існувало до вчинення недійсного правочину, шляхом нівелювання юридичного значення будь-яких дій, які сторони вчинили на виконання цього правочину. Тому кожна сторона зобов`язана повернути іншій у натурі все, що вона одержала на виконання недійсного правочину (абзац другий частини першої статті 216 ЦК України). За недійсності правочину взаємне повернення сторонами одержаного за ним (двостороння реституція) є юридичним обов`язком, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину. Таке поновлення сторін у попередньому становищі може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за відповідним правочином, залишається в його сторони. У разі неможливості здійснити реституцію в натурі, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, сторони зобов`язані відшкодувати вартість того, що одержали, за цінами, які існують на момент відшкодування (абзац другий частини першої статті 216 ЦК України). Крім того, наслідком недійсності правочину є відшкодування за рахунок винної сторони другій стороні недійсного правочину або третій особі збитків і моральної шкоди, завданих у зв`язку із вчиненням недійсного правочину (частина друга статті 216 ЦК України). Отже, ЦК України визначає такі загальні юридичні наслідки недійсності правочину: 1) основний - двостороння реституція - повернення сторін недійсного правочину до попереднього стану, тобто становища, яке існувало до його вчинення (абзац другий частини першої статті 216 ЦК України); 2) додатковий - відшкодування збитків і моральної шкоди винною стороною на користь другої сторони недійсного правочину та третьої особи, якщо їх завдано у зв`язку із вчиненням такого правочину (частина друга статті 216 цього кодексу). Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою статті 216 ЦК України, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (частина третя статті 216 ЦК України). У такій категорії справ суд, задовольняючи вимогу сторони про повернення переданого за недійсним правочином майна, має також присудити стягнути з позивача на користь відповідача одержані за правочином кошти (повернути передане нею майно). Таке стягнення не є задоволенням окремої позовної вимоги, а є необхідним наслідком визнання недійсним правочину та задоволення вимоги про застосування реституції. Інше тлумачення статті 216 ЦК України, за якого відповідач має заявити вимогу про повернення йому переданого за недійсним правочином, покладатиме на відповідача непропорційний тягар у вигляді позбавлення його майна без повернення/ відшкодування всього, що інша сторона одержала на виконання недійсного правочину. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2024 року у справі №918/1043/21 (пункти 8.38, 8.45). Згідно з частиною першою статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, якщо нерухоме майно, що вибуло з фактичного володіння його власника за неукладеним договором купівлі-продажу, було зареєстровано за іншою особою без відповідної на те правової підстави, власник такого майна може витребувати його із чужого незаконного володіння у всіх випадках відповідно до статті 387 ЦК України. При цьому відсутністю правової підстави в цьому випадку потрібно розуміти: реєстрацію спірного нерухомого майна за стороною неукладеного правочину; реєстрацію спірного майна за третьою особою на підставі правочину, укладеного всупереч нормам чинного законодавства. У разі, якщо спірне нерухоме майно надалі відчужене за відплатним договором, і сторона цього договору не знала і не могла знати про відсутність у продавця права його відчужувати, у зв`язку із чим така особа є добросовісним набувачем, спірне нерухоме майно також може бути витребуване його власником відповідно до пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України, оскільки таке майно вибуло з володіння власника (законного володільця) не з його волі (за неукладеним правочином). Наведене також узгоджується з положеннями статті 330 ЦК України, згідно з якими, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Крім цього, необхідно враховувати, що позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача. Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право. Отже, власник, майно якого вибуло з його законного володіння за неукладеним договором, може захистити своє майнове право шляхом пред`явлення віндикаційного позову (про витребування майна із чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача (статті 387, 388 ЦК України)) без оспорювання правочину (правочинів) щодо спірного майна та скасування рішення (рішень) про державну реєстрацію права власності на належне йому майно за іншою (іншими) особою (особами). Анапогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27листопада 2024року в справі № 204/8017/17 (провадження № 14-29цс23). Разом з тим, саме застосування інституту віндикації зумовлює необхідність з`ясування судами також ознак добросовісності/недобросовісності у діях кінцевого набувача майна для забезпечення дотримання критерію пропорційності при втручанні у його майнові права. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 виснувала, що для розкриття критерію пропорційності велике значення має визначення судами добросовісності/недобросовісності набувача майна. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). На необхідність оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду (постанови від у справі № 669/927/16-ц, від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18). Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19). Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Недобросовісний набувач, навпаки, на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права. Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку. Від добросовісного - лише в передбачених законом випадках. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Отже, можливість витребування майна власником, який не виявляв волі на вибуття цього майна з його володіння, передбачена законом як у випадку, коли кінцевий набувач є недобросовісним, так і у випадку, коли такий набувач є добросовісним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 206/4841/20 (провадження № 14-55цс22) зроблено висновок, що: «можливість витребування майна власником, який не виявляв волі на вибуття цього майна з його володіння, передбачена законом як у випадку, коли кінцевий набувач є недобросовісним, так і у випадку, коли такий набувач є добросовісним. Враховуючи вищевикладе, суд вважає, що договір був між сторонами укладений, а тому, із врахуванням вибуття нежитлових будівель з володіння власника не з його волі, а шляхом укладення Договору представником без належних повноважень та без волі власника на продаж даних нежитлових будівель, недобросовісної поведінки покупця [PERSON] до укладення, під час укладення та після укладення Договору, відсутності зв`язку між нерухомим майном та [PERSON] після укладення Договору, а саме, поведінки покупця не як власника даного майна, формальними діями [PERSON] із зміни власника на ТОВ «СК-НОВА» шляхом внесення вказаного майна в статутний капітал юридичної особи, де остання володіла 100 відсотками статутного капіталу, відсутності схвалення Договору органом продавця, який має право на таке схвалення та поведінкою продавця як власника після укладення Договору, а саме повне утримання даного майна, наявні підстави для витребування нежитлової будівлі під літерою «А-2», загальною площею 2963,7 кв.м., гаража під літерою «Е», огорожі під №1, замощення із володіння ТОВ «СК-НОВА» на користь Університету на підставі ст. 388 ЦК України. Таким чином у відповідності до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, норм чинного законодавства України витребування нежитлової будівлі під літерою «А-2», загальною площею 2963,7 кв.м., гаража під літерою «Е», огорожі під №1, замощення із володіння ТОВ «СК-НОВА» на користь Університету відновить порушене право власності Університету на дане майно, що відповідає легітимній меті втручання у право власності відповідача. Щодо позовних вимог про скасування державної реєстрацію зо ТОВ «СК-Нова» права власності на нерухоме майно нежитлова будівля під літерою «А-2», загальною площею 2963,7 кв.м., гаража під літерою «Е», огорожі під номером І, замощення І за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 894773671101, яке було зареєстровано Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49321935 від 24.10.2019 10:12:17, Дудіна -Богданова Катерина Олександрівна, Виконавчий комітет Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області про державну реєстрацію прав, дата, час державної реєстрації: 22.10.2019 15:12:17, номер запису про право власності 33817226, з урахуванням Реєстрації виправлення права власності: дата, час державної реєстрації: 22.10.2019 15:12:17, відомості внесено до Реєстру: 12.12.2019 10:45:05, Дудіна-Богданова Катерина Олександрівна, Виконавчий комітет Свидівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, Черкаська область, індексний номер рішення: 49321935 є одночасним припиненням права власності . В силу процесуального закону, позовна вимога скасувати державну реєстрацію за фізичною особою права власності є похідною від основної вимоги. Відмова суду задовольнити основну позовну вимогу зумовлює відмову у задоволенні похідної вимоги. Відповідач заявляв клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами, визначеними частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України, яка пов`язує його із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В судовому засіданні встановлено, що Університет не знав про продаж нежитлових будівель 06.04.2016. В період з 2016 року по 2020 рік Університет використовував та утримував нежитлові будівлі як власник. У зазначений період жодна особа не заявляла Університету про те, що вона є власником нежитлових будівель. Ні [PERSON] , ні жодний представник ТОВ « СК-\-НОВА» по 16 грудня 2019 року не знаходились на території Нежитлових будівель за адресою [ADDRESS] та не вчиняли будь-яких дій з вказаним нерухомим майном, тобто поведінка вказаних осіб була не як власників. В судовому заіданнні свідок [PERSON] зазначив, що при звільненні [PERSON] з посади ректора 15.08.2019 за її заявою, остання не передала будь-яких документів новому ректору, в т.ч. правоустановчих та реєстраційних. Університет ніс витрати з утримання нежитлових будівель, що відповідає притаманно поведінці власника . Відповідно до Договору оренди об`єкта нерухомості №3/2015 від 09.02.2015, Університет передав в оренду ТОВ «Престиж ТМ» частину будівлі загальною площею 389 кв.м., що розташована за адресою [ADDRESS] під розміщення медичного центру. Відповідно до вказаного договору оренди ТОВ «Престиж ТМ» використовував нежитлові приміщення, станом на дату Договору майно повернуто не було. Судом встановлено, що [PERSON] та ТОВ «CK-НОВА» в період з 2016 по 2020 роки не переоформили договорів з обслуговуючими організаціями. 12 грудня 2019 року Університет отримав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.12.2019 та дізнався про відчуження Нежитлових будівель 06.04.2016. 13 грудня 2019 Наказом № 57 Університету створено комісію із службового розслідування щодо розбіжностей у веденні бухгалтерського обліку основних засобів нарахування та сплати комунальних платежів, земельного податку, податку на нерухоме майно тощо за адресою [ADDRESS] . Тому, суд вважає, що про продаж нежитлових будівель Університет дізнався лише 12.12.2019 після отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На думку суду, Університет не міг знати про продаж нежитлових будівель 06.04.2016. Також, судом встановлено, що Вищий орган Університету в період з 2016 року по [INFO] (дата смерті [PERSON] ) не скликався, оскільки, єдиний учасник, що володів 100 відсотковою часткою в статному капіталі товариства за станом здоров`я не здійснював управління Університетом. Відповідно до Статуту єдиним органом, що може приймати рішення про відчуження будь- якого нерухомого майна та схвалення такого відчуження є Збори учасників. Оскільки, нежитлові будівлі використовувались Університетом, як власником, будь- яких рішень Вищого органу товариства про продаж вказаних будівель прийнято ніколи не було та відсутності будь-яких заяв інших осіб що вони є власниками, а тому Університет не міг виявити що за нерухомим майном зареєстрований новий власник. Посилання ТОВ «CK-НОВА» на те, що оскільки Університет достовірно міг знати про відчуження нерухомого майна університету на підставі Договору із Реєстру речових прав, то перебіг позовного давності для індикаційного позову у даній справі для позивача починається з дати укладення Договору - 06.04.2016 є помилковим, оскільки, як встановлено із показів свідків та медичної документації єдиний учасник Товариства [PERSON] не міг читати та за своїм фізичним станом не міг контролювати діяльність Товариства. Таким чином станом до 12.12.2019 Університет не міг дізнатися про продаж нежитлових будівель на користь [PERSON] та в подальшому його внесення в статутний капітал TOB «СК- НОВА». А тому, суд вважає, що про вибуття із власності Університету нежитлових будівель позивач дізнався 12 грудня 2019 року, тому, позов поданий без порушення строку позовної давності. Відносно позовних вимог третіх осіб з самостійними вимогами [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним Договору про наміри від 04 квітня 2026 року між [PERSON] та [PERSON] наміру відчужити заклад вищої освіти «Східноєвропейський університет імені Рауфа Аблязова» (у формі Товариства з обмеженою відповідальністю) про визнання правочину недійсним, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з п. 1 ч. 2ї ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ча. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В судовому засіданні встановлено, що 04 квітня 2016 року між [PERSON] , який діяв як власник та засновник ВНЗ Східноєвропейського університету економіки та менеджменту» та [PERSON] ,

Outcome: approved