Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання за [PERSON] права власності на частину квартири [ADDRESS] загальною площею 68,6 кв.м., житловою 53,9 кв.м., разом з надвірними будівлями та спорудами: Гараж Б1, 1/3 сараю В1, вбиральня У1, огорожі №2 дерево, частина воріт №1 метал, замість [PERSON] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03.11.1994 Прилуцьким державним лісгоспом видано свідоцтво про право власності на житло, яким посвідчено, що кв. [ADDRESS] дійсно належить в рівних частках на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Такожвказаним свідоцтвом посвідчено, що кв. [ADDRESS] складає 3/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальна площа квартири 68,6 кв.м., право власності зареєстровано в БТІ за реєстром №440/2. 15.10.1996 [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу придбали кв. [ADDRESS] , що складає 2/5 частину житлового будинку.Відтак кв. [ADDRESS] , яка складала 2/5 частин житлового будинку належала подружжю [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, акв.№2, яка складала 3/2 частинжитлового будинку [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] це батьки позивача, а [PERSON] їх дочка та рідна сестра позивача. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого його дружині [PERSON] видано свідоцтво про право власності на частку в спільному сумісному майні подружжя, яка складається зкв.№1, що складає 2/5 житлового будинку. Решту спадкового майна, яке складається з частини кв. [ADDRESS] , що складає 1/5 частину житлового будинку та 1/4 частину кв. [ADDRESS] , що складає 3/20 частин будинку успадковано в рівних долях його дружиною [PERSON] та дочкою [PERSON] .29.11.2000 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу сестра позивача змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . 01.07.2021 позивач [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті сестри [PERSON] на 1/4 частку квартири, яка складає 1/10 частку житлового будинку кв. [ADDRESS] та 3/8 часток квартири, яка складає 9/40 часток житлового будинку кв. [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвами проправо на спадщину №1-840 та №1-843.01.12.2024 померла мати позивача [PERSON] . 21.01.2025 позивач по справі [PERSON] , прийняла спадщину після смерті матерішляхом подачі заяви про прийняття спадщини за результатами чого відкрито спадкову справу №13/2025. Інших спадкоємців крім позивача немає. Станом на день подання даного позову позивач є власником кв. [ADDRESS] житлового будинку в частці частини, яка успадкована після смерті сестри [PERSON] , та буде власником частин після смерті матері [PERSON] , відтак кв. [ADDRESS] в повному обсязі належатиме позивачу.Також позивач після видачі свідоцтва про право на спадщину буде власником 3/4 частинкв.№2.Щодо кв. [ADDRESS] житлового будинку, то співвласником іншої 1/4 частини квартири [ADDRESS] в спірному житловому будинку є відповідач [PERSON] , який на момент приватизації житлового будинку був чоловіком [PERSON] та був зареєстрований у спірному будинку, що стало єдиною підставою його участі в приватизації.06.11.1999 [PERSON] був виписаний з кв. [ADDRESS] в контексті діючого на той час законодавства та виїхав з квартири. Сімейні відносини з [PERSON] у відповідача були припинені, що стало підставою для подальшого розірвання шлюбу 29.11.2000. Після того, як [PERSON] виїхав з квартири, він ніколи жодним чином не цікавився належною йому частиною квартири, участі в утриманні ні квартири, ні будинку не приймав, послуг за комірне не сплачував, не проживав, в квартирі і в будинку відсутні його особисті речі. З огляду на наведене вбачається, що користування позивачем, а до цього її спадкодавцями спірною частиною квартири [ADDRESS] житлового будинку, право власності на яку зареєстровано за [PERSON] є: добросовісним, відкритим, необмеженим та вільним, оскільки позивач та її спадкодавці не приховують факту знаходження майна в їх володінні. Спадкодавці позивача вживали звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна, піклувалисьпро це майно, користуватися будинком, укладали угоди стосовно оплатижитлово-комунальних послуг та ін;користування частиною квартири [ADDRESS] спірного будинку, яка зареєстрована за [PERSON] є тривалим та безперервним. В сукупності строк володіння спірною частиною у спадкодавців позивача та самої позивачки становить майже 26 років; володіння спірною частиною квартири [ADDRESS] спірного будинку, яка зареєстрована за [PERSON] є безперервним, оскільки позивач та її спадкодавціпостійно проживали в спірному будинку, відтак це право не переривалось; володіння спірною частиною квартири [ADDRESS] спірного будинку, яка зареєстрована за [PERSON] здійснюється без жодної правової підстави. Наведені вище доводи свідчать про те, що є обґрунтовані підстави для визнання за позивачем права власності на частину квартири [ADDRESS] за набувальною давністю. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30.05.2025прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання яке було відкладено до 24.11.2025. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24.11.2025закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, яке відкладено до 11.02.2026. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, через не вручення рекомендованих поштових відправлень, які повернулись на адресу суду без вручення за адресою його останнього відомого місця проживання. Крім того, про судові [PERSON] повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Своїм правом на надання пояснень у судовому засіданні не скористався, про причини неявки не повідомляв. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили обставини проживання [PERSON] за адресою: кв. [ADDRESS] , його реєстрацію місця проживання та належність йому частки квартири на праві власності на підставі приватизації. Відтак, 11 лютого 2026 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. У зв`язку з цим суд на підставі ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, показання свідків, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло, виданого Прилуцьким державним лісгоспом 03.11.1994, співвласниками кв. [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.12.1997, [PERSON] помер [INFO] в м. Прилуки Чернігівської області (а.с.16). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори 04.07.2001, [PERSON] (дружина) та [PERSON] (дочка) в рівних частинах кожна успадкували після смерті [PERSON] 1/4 частину квартири, що складається з 3/20 частин будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , належної спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Прилуцьким державним лісгоспом 03.11.1994(а.с.18). Відповідно до копії довідки КП «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» №113 від 12.01.2025, згідно матеріалів архівної справи КП «Прилуцьке МБТІ» станом на 31.12.2012, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за: [PERSON] (3/8 частки на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Прилуцьким державним лісгоспом 03.11.1994 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.07.2001, виданого Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за №2-4731), [PERSON] (3/8 частки на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Прилуцьким державним лісгоспом 03.11.1994 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.07.2001, виданого Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за №2-4731), [PERSON] (1/4 частки на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Прилуцьким державним лісгоспом 03.11.1994). Примітка: зміна адреси з [ADDRESS] на підставі рішення 19 сесії 23 скликання Прилуцької міської ради від 31.05.2001., рішення №42 (46 (позачергової ) сесії 8 скликання Прилуцької міської ради від 04.11.2023 (а.с.31). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , 29.11.2000шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.22). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.01.2020, [PERSON] померла [INFO] в м. Прилуки Чернігівської області (а.с.23). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори 01.07.2021, [PERSON] успадкували після смерті рідної сестри [PERSON] 3/8 частини квартири, яка складає 9/40 частокжитлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , яка належала спадкодавиціна підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Прилуцьким державним лісгоспом 03 листопада 1994 року та Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори 04 липня 2001 року (а.с.26). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.12.2024, [PERSON] померла [INFO] в с. Долинівка Житомирської області (а.с.28). Згідно копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 21.01.2025за №79763497, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області Ігнатовим Д.Є. 21.01.2025заведено спадкову справу №73516310 (а.с.29). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області Ігнатовим Д.Є. 12.06.2025, [PERSON] успадкувала після смерті матері [PERSON] 3/8 частини квартири [ADDRESS] вулиця Костянтинівська), буд.169, належної спадкодавиці на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Прилуцьким державним лісгоспом 03 листопада 1994 року та Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори Колодуб С.М. 04.07.2001. Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №263975805 від 01.07.2021, [PERSON] є власником 3/8 частин квартири [ADDRESS] (а.с.27). Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав №431010027 від 12.06.2025, [PERSON] є власником 3/8 частин квартири [ADDRESS] . Згідно копії домової книги житлового будинку, який розташований [ADDRESS] , були зареєстровані в т.ч.: [PERSON] , [PERSON] (з 16.12.1992 по 06.11.1999), [PERSON] (а.с.32-34). Згідно копії відповіді ТОВ «Енера Чернігів» №07.5/1283 від 17.02.2025 повідомляє, що інформація щодо звернення [PERSON] , [INFO] , як користувача послуг електричної енергії щодо квартири [ADDRESS] з 1994 року по день надання відповіді, або з будь-яких інших питань стосовно користування належною йому нерухомістю, зокрема чи укладено з ним договір на отримання постачання послуг, відсутня.Інформація щодо оплати [PERSON] , [INFO] , як користувачем послуг електричної енергії щодо об`єкта, а самеквартири №2 будинку [ADDRESS] з 1994 року по день надання відповіді, відсутня (а.с.35-37). Відповідно до копії відповіді Виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області №02-16/927 від 11.02.2025останнє повідомляє, що звернень від [PERSON] , [INFO] з приводу чинення йому перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] та з інших питань стосовно користування належною йому нерухомістю з 2020 року по 10.02.2025 не надходило. Постановою КМУ від 14.04.1997 №348 встановлено п`ятирічний термін зберігання заяв та матеріалів (а.с.38). Згідно копії відповіді Київського відділу державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №1280/33.12-58 від 30.04.2025, у відділі не проводилась державна реєстрація смерті [PERSON] ( [PERSON] , [INFO] . Перевірку проведено за період з 01.10.1999 року (початок роботи відділу) по теперішній час (а.с.39). Відповідно до відповіді Прилуцького районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Чернігівській області від 23 жовтня 2025 року, останнє повідомляє, що в ході моніторингу бази ЄО Прилуцького районного відділу поліції ІКС ІПНП за період з 01.01.1999по 23.10.2025, з умовами пошуку«ГЕРАСИН» ( [PERSON] ) у Прилуцькому районному відділі поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, відомостей про надходження звернень від останнього не виявлено. Відповідно до копії Акту від 14.05.2025, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] засвідчили, що [PERSON] ( [PERSON] ) у квартирі [ADDRESS] та загалом у будинку [ADDRESS] не проживає з 1999 року до дня складення даного акту. Також у даному будинку після виїзду [PERSON] ( [PERSON] ) з 1999 року проживала родина [PERSON] , його дружина [PERSON] та їх дочка [PERSON] .В приміщенні будинку [ADDRESS] відсутні речі [PERSON] ( [PERSON] ).Мешканці будинку [PERSON] , його дружина [PERSON] та їх дочка [PERSON] ніколи не чинили перешкод [PERSON] ( [PERSON] ) у користуванні квартирою [ADDRESS] та загалом у будинку [ADDRESS] (а.с.40). Відповідно до копії Акту від 14.05.2025, [PERSON] та [PERSON] засвідчили, що [PERSON] ) у квартирі [ADDRESS] та загалом у будинку [ADDRESS] не проживає з 1999 року до дня складення даного акту. Також у даному будинку після виїзду [PERSON] ( [PERSON] ) з 1999 року проживала родина [PERSON] , його дружина [PERSON] та їх дочка [PERSON] .В приміщенні будинку [ADDRESS] відсутні речі [PERSON] ( [PERSON] ).Мешканці будинку [PERSON] , його дружина [PERSON] та їх дочка [PERSON] ніколи не чинили перешкод [PERSON] ( [PERSON] ) у користуванні квартирою [ADDRESS] та загалом у будинку [ADDRESS] . Заявляючи позовні вимоги про визнання права власності за набувальною давністю на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , право власності на яку зареєстроване за [PERSON] , позивач посилається на те, що з 1999 року дана квартира перебувала у повному та абсолютному користуванні родини позивача, тобто її батьків та рідної сестри, як її спадкодавців, а на даний час перебуває у володінні та користуванні позивача, як їх спадкоємця. Загальний строк такого володіння становить майже 26 років підряд. Отже, позивач, а до того як вона стала співвласником квартири її спадкодавці безперервно, відкрито, системно користувались спірною квартирою, несли всі витрати пов`язані з її користуванням, саме вони здійснювали всі необхідні поліпшення. Вирішуючи зазначений спір, суд враховує, що відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 328 ЦК України також визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як роз`яснено у п.13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» №5 від 7 лютого 2014 року, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини 4 статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Як на правову підставу звернення до суду позивач посилається на ст. 344 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. За змістом цієї статті володіння визнається добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Отже, закон визначає такі ознаки володіння, необхідні для набуття права власності за набувальною давністю, як добросовісність заволодіння чужим майном, відкритість і безперервність володіння протягом визначеного строку, а також безтитульність володіння. Тож набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Згідно п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, що не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, або на майно, що придбано добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено. Згідно постанови Верховного Суду від 27.03.2024 по справі №462/2756/18, суд зазначив, що аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15.11.2022 по справі № 293/1061/21, від 15.06.2023 по справі № 359/8844/20. Як зазначив Верховний суд у постанові від 14.05.2019 по справі №910/17274/17 добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Тобто йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Відтак, наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р). З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів з власної ініціативи і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог. Дослідивши надані позивачем письмові докази, заслухавши свідків суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду достатніх і належних доказів для задоволення позову. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що власником частини квартири [ADDRESS] є колишній чоловік її рідної сестри [PERSON] ( [PERSON] ), який проживав у зазначеній квартирі до 1999 року. Отже, позивачу було достовірно відомо, що спірна частина квартириналежить на праві власності іншій особі, тобто вона та спадкодавці володіли чужим майном.Така обставина свідчить про відсутність ознак безтитульного володіння позивачем квартирою. Сам по собі факт тривалого проживання та користування цілою квартирою не може бути законною підставою для набуття позивачем права власності на це майно в цілому. Враховуючи, що позивач достеменно знала, що 1/4 частина квартири зареєстрована за [PERSON] , добросовісність як початковий елемент заволодіння майном була відсутня, а тому підстави для визнання права власності на 1/4 частину квартиру за набувальною давністю немає. Суд наголошує, що відкритість і безперервність користування майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами ст.344 ЦК України. Умови, визначені частиною 1 статті 344 ЦК України, з якими закон пов`язує можливість набуття права власності на майно за набувальною давністю, позивачем не доведені. За таких обставин у задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю необхідно відмовити. Враховуючи, що у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому судовий збір покласти на позивача в зв`язку з відмовою в позові. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed