Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Слобідського районного суду міста Харкова з позовом до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації, в якому просить визнати позивача потерпілою особою, що зазнала збитків у зв`язку з збройною агресією Російської Федерації, внаслідок події, що сталась 24.06.2023, стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування майнової шкоди в сумі 2 770 664 грн 82 коп. з урахуванням ПДВ, що еквівалентно 56819,70 євро за курсом НБУ на день подання позову, стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди в сумі 2 000 000 грн, що еквівалентно 41015,21 євро за курсом НБУ на день подання позову. Позовна заява мотивована тим, що 24 лютого 2024 року розпочалася широкомасштабна збройна агресія РФ проти України, яка супроводжується постійними ракетними, авіаційними та іншими обстрілами території України. В ході зазначеного вторгнення, під час чергового ракетного удару по місту Харкову з боку РФ, було завдано шкоду, майну позивача. Під час ворожого обстрілу (С-300) 24.06.2023 орієнтовно о 03 год. 05 хв. біля двоповерхової нежитлової будівлі по [ADDRESS] , снаряд влучив у землю, внаслідок чого було пошкоджено газопровід з послідуючим його загоранням, а також внаслідок обстрілу була пошкоджена будівля та прилегла територія, а саме: земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , яка перебуває в оренді [PERSON] , та нежитлова будівля, що розташована на вказаній земельній ділянці, яка належить [PERSON] на праві приватної власності. Відомості про вказані факти були внесені до ЄРДР за номером №12023221150000853 від 24.06.2023. Відповідно до Технічного звіту про результати обстеження технічного стану будівлі по [ADDRESS] №2308-030-ТЗ внаслідок влучання ракети поряд з будинком було пошкоджено покриття, стіни, вікна, двері та внутрішнє опорядження будівлі. Технічний стан об`єкта в цілому - непридатний до нормальної експлуатації. Для подальшої експлуатації будівлі необхідно провести поточний або капітальний ремонт. Крім того, пошкоджень зазнала також Конструкція Сіті-Борд (8+0) з внутрішнім LED- підсвічуванням, круглою опорною ногою; Конструкція Сіті-Борд 2.3*3.14 (8+8), 400 мм, на внутрішньому LED освітленні, Конструкція LED-екран (2880мм*5760мм) (крок пікселя 10 мм) з комп`ютером RCB-1900 series. Пошкоджені конструкції належать [PERSON] на праві власності на підставі Договору №09.03-23 від 09 березня 2023 року. Відповідно до Висновку експертів №384/1-6/24/21/24 за результатами проведення комплексної комісійної судової будівельно-технічної, товарознавчої, вибухотехнічної, військової, пожежно-технічної, транспортно-товарознавчої та економічної експертизи за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023221150000853 від 24.06.2023, виконаного Науково-дослідним центром судової експертизи у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності Міністерства юстиції України, розмір збитків, заподіяних внаслідок пошкодження та знищення майна, що належить [PERSON] , в результаті обстрілу 24.06.2023 становить 2 770 664,82 грн з урахуванням ПДВ, що еквівалентно 56819,70 євро за курсом НБУ на день подання позову. Крім того, в наслідок збройної агресії Російської Федерації проти України позивачу було завдано істотної моральної шкоди, що проявляється у значному погіршенні його психоемоційного стану та якості життя. Свої моральні страждання позивач оцінює у 2 000 000 (два мільйони) гривень, що еквівалентно 41015,21 євро за курсом НБУ на день подання позову. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Процесуальні дії у справі Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 24.10.2025 справа розподілена судді Василенко О.Я. Ухвалою судді Слобідського районного суду міста Харкова від 28.10.2025 призначено підготовче судове засідання у справі. Суд, враховуючи те, що відповідачем у справі є РФ, а з 24.02.2022 надсилання поштової кореспонденції є неможливе з огляду на розірвання дипломатичних відносин України з РФ у зв`язку з повномасштабною збройною агресією. За таких обставин, відповідач (держава російська федерація) повідомлявся про розгляд цієї справи через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. В підготовче судове засідання 01.12.2025 позивач [PERSON] не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, через канцелярію суду надійшла заява представника позивача- адвоката Пономаренко А.О., в якій представник просила закрити підготовче провадження у справі та призначити судовий розгляд справи по суті, підготовче судове засідання проводити без участі позивача та його представника. Представник відповідача Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації в підготовчі судові засідання 01.12.2025 не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України». Ухвалою суду від 01.12.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 14.01.2026 до суду надійшла заява представника позивача про відмову від частини позовних вимог. Представник позивача просить залишити без розгляду позовну вимогу про визнання [PERSON] потерпілою особою, що зазнала збитків у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації внаслідок події, яка сталась 24.06.2023. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з п.1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. З огляду на викладене, суд вважає, що відмова представника позивача від частини позовних вимог може бути прийнята судом, оскільки висловлює дійсну волю позивача та кореспондується з положеннями ст. 206 ЦПК України, при визначених обставинах відмова позивача від частини позову не суперечить закону, не порушує чиїх-небудь прав і охоронюваних законом інтересів. Позивач та його представник у судове засідання 18.02.2026 не з`явилися, в матеріалах справи міститься заява представника позивача- Пономаренко А.О., в якій остання просила розгляд справи проводити без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник відповідача Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації в судові засідання 13.01.2026 та 18.02.2026 не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті «Судова влада України». Суд, вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи, виходить з такого. Верховний Суд у постанові від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19 вказав, що в разі застосування деліктного винятку (наявність факту заподіяння шкоди) будь-який спір, що виник на території України в громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема рф, може бути розглянутий і вирішений судом України як належним та повноважним судом. Суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено рф, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії рф, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни. Також суд касаційної інстанції зазначив, що починаючи з 2014 року немає необхідності в направленні до посольства рф в Україні запитів щодо згоди рф бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням рф збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А з 24.02.2022 таке надсилання неможливе ще й з огляду на розірвання дипломатичних відносин України з РФ у зв`язку з повномасштабною збройною агресією. За таких обставин, враховуючи, що з 24.02.2022 надсилання поштової кореспонденції є неможливе з огляду на розірвання дипломатичних відносин України з рф у зв`язку з повномасштабною збройною агресією, висновки Верховного Суду щодо наявності підстав для ігнорування імунітету рф, як країни (застосування деліктного винятку), здійснення повідомлення відповідача шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному вебсайті судової влади України (в оголошеннях про виклик до суду додатково зазначалися посилання на Єдиний державний реєстр судових рішень на ухвали суду від 28.10.2025 та 01.12.2025 для ознайомлення зі змістом останніх), суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності відповідача. Будь-яких заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило. Суд ухвалою від 18.02.2026 враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, заяву сторони позивача, постановив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, що відповідає положенням ст. 280, 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом Відповідно до Договору дарування нежитлових будівель від 04 липня 2013 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу:5715911 від 04.07.2013, нежитлова будівля літ. «А-2», загальною площею 1033,2 кв. м., літ «В-1» загальною площею 114,9 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с.65, 66-67). Вказана будівля розташована на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , перебуває в оренді [PERSON] Згідно з Додатковою угодою до договору оренди землі від 23.06.2021, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, дата державної реєстрації 29.06.2021, номер запису про інше речове право 42775048 та Витягу з Державного реєстру речових прав індексний номер витягу Так, згідно з Актом про пожежу від 24.06.2023, 24.06.2023 об 03 год 05 хв. (орієнтовно) на відкритій території (газопровід) за адресою [ADDRESS] , виникла пожежа, причиною якої пов`язана з проведенням бойових (воєнних) дій (а.с.68-69). За вказаним фактом 24.06.2023 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023221150000853. Крім того, пошкоджень зазнала також Конструкція Сіті-Борд (8+0) з внутрішнім LED- підсвічуванням, круглою опорною ногою; Конструкція Сіті-Борд 2.3*3.14 (8+8), 400 мм, на внутрішньому LED освітленні, Конструкція LED-екран (2880мм*5760мм) (крок пікселя 10 мм) з комп`ютером RCB-1900 series. Пошкоджені конструкції належать [PERSON] на праві власності на підставі Договору №09.03-23 від 09 березня 2023 року (а.с.57-60). Згідно з коротким змістом витягу з ЄРДР 24.06.2023 близько 03:00 години до ЧЧ ВП №2 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення про те, що під час ворожого обстрілу (С-300) біля двоповерхової нежитлової будівлі по [ADDRESS] , снаряд влучив у землю, внаслідок чого було пошкоджено газопровід з послідуючим його загоранням (а.с.69). Відповідно до Технічного звіту про результати обстеження технічного стану будівлі по [ADDRESS] №2308-030-ТЗ внаслідок влучання ракети поряд з будинком було пошкоджено покриття, стіни, вікна, двері та внутрішнє опорядження будівлі. Технічний стан об`єкта в цілому - непридатний до нормальної експлуатації. Для подальшої експлуатації будівлі необхідно провести поточний або капітальний ремонт (а.с.44-56). Згідно з Висновком експертів №384/1-6/24/21/24 за результатами проведення комплексної комісійної судової будівельно-технічної, товарознавчої, вибухотехнічної, військової, пожежно-технічної, транспортно-товарознавчої та економічної експертизи за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023221150000853 від 24.06.2023, виконаного Науково-дослідним центром судової експертизи у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності Міністерства юстиції України, розмір загальних збитків, заподіяних внаслідок пошкодження та знищення майна, що належить [PERSON] , в результаті обстрілу 24.06.2023 становить 2 770 664,82 грн з урахуванням ПДВ., що еквівалентно 56819,70 євро за курсом НБУ на день подання позову (а.с.17-43). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Під час розгляду цієї справи суд виходить з того, що загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія рф проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України. Відомим також є той факт, що 24 лютого 2022 року рф здійснила широкомасштабну військову агресію проти України, що стало підставою для введення з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнного стану на території України, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Україна залишається об`єктом збройної агресії з боку рф, яку остання здійснює, серед іншого, і через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак (абзац перший затвердженого постановою від 27 січня 2015 року № 129-VIII Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй (далі ООН), Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання рф державою-агресором (далі Звернення)). З 20 лютого 2014 року тривають силові дії рф (перша фаза збройної агресії), які є актами збройної агресії відповідно до пунктів «а», «b», «c», «d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (ХХIХ) Генеральної Асамблеї ООН Визначення агресії від 14 грудня 1974 року (абзац сімнадцятий пункту 1 схваленої постановою від 21 квітня 2015 року № 337-VIII Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії російської федерації та подолання її наслідків»). Беручи до уваги Статут ООН і Резолюцію Генеральної Асамблеї ООН 3314 «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року, Верховна Рада України визнала росію державою-агресором (абзац шостий Звернення). 02 березня 2022 року збройну агресію рф проти України у резолюції ES-11/1 «Агресія проти України» визнала Генеральна Асамблея ООН. Вона вимагає від рф негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тому числі жінок і дітей. 14 квітня 2022 року Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами рф та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні», схваленої згідно з постановою Верховної Ради України № 2188-IX). 27 квітня 2022 року Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії російської федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433. Визнала, що агресія рф проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни. Частиною першою статті 48 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що до зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням положень статей 4951 цього Закону застосовується право держави, у якій мала місце така дія. Згідно з ч. 1 ст. 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. У цій справі суд в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19 щодо можливості ігнорування імунітету рф та розгляду справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії рф, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни, а тому розглядає цей спір. Відповідно до ст. 48 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій для забезпечення поваги й захисту цивільного населення та цивільних об`єктів сторони, що перебувають у конфлікті, повинні завжди розрізняти цивільне населення й комбатантів, а також цивільні й воєнні об`єкти та відповідно спрямовувати свої дії тільки проти воєнних об`єктів. Стаття 51 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій передбачає, що цивільне населення користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями. Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 військова агресія російської федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України. Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Щодо матеріальної шкоди Згідно з ч. 1, 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Від початку повномасштабного вторгнення рф місто Харків стало прифронтовим містом з можливими бойовими діями та перебуває під постійними масованими обстрілами з боку країни агресора. В ході зазначеного вторгнення, під час чергового ракетного удару по місту Харкову з боку рф, було завдано шкоду майну позивача [PERSON] . Факт здійснення обстрілів державою агресором підтверджується копіями витягів з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №12023221150000853 від 24.06.2023. Розмір завданої шкоди підтверджується висновком експертів Науково-дослідним центром судової експертизи у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності Міністерства юстиції України №384/1-6/24/21/24 за результатами проведення комплексної комісійної судової будівельно-технічної, товарознавчої, вибухотехнічної, військової, пожежно- технічної, транспортно-товарознавчої та економічної експертизи за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023221150000853 від 24.06.2023, відповідно до якого позивачу завдано шкоду в розмірі 2 770 664,82 грн. Також факт пошкодження будівлі та прилеглої територія, а саме: земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , яка перебуває в оренді [PERSON] та розташованої на ній нежитлової будівлі, яка належить [PERSON] на праві приватної власності підтверджується актом про пожежу від 24.06.2023, в якому зазначено, що внаслідок влучання снаряду (С-300) у землю було пошкоджено газопровід з послідуючим його загоранням, а також внаслідок обстрілу була пошкоджена будівля та прилегла територія. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України). У постанові від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 Верховний Суд наголосив на необхідності застосування стандартів доказування та зауважив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню так, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від стандарту «достатність доказів», підкреслює необхідність зіставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Отже, на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2024 у справі № 191/4364/21). У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини (постанова Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 753/15095/17). За таких обставин, враховуючи, що матеріали справи містять належні докази на підтвердження факту завдання позивачу шкоди та розмір матеріальних збитків (висновок експертизи №384/1-6/24/21/24); наявність причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та діями відповідача (військові дії щодо цивільних об`єктів), витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань; загальновідомі обставини щодо акту російської агресії, суд дійшов висновку про доведеність факту понесення матеріальних збитків у розмірі 2 770 664,82 грн з урахуванням ПДВ, що еквівалентно 56819,70 євро за курсом НБУ на день подання позову (а.с. 92-курс євро НБУ на 20.10.2025), а тому вказані вимоги підлягають задоволенню. Відповідач наведених обставин, зокрема, відсутність протиправності та вини не спростував. Отже, з відповідача підлягає стягненню завдана позивачу майнова шкода у розмірі 2 770 664,82 грн. Щодо моральної шкоди Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України). Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду від 22.04.2024 у справі № 279/1834/22). По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20, Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20). Змагальність сторін є однією з основних засада (принципів) цивільного судочинства (пункт 4 частини третьої статті 2 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1,4 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Згідно з усталеною практикою Верховного Суду (постанова від 20.06.2024 у справі № 216/5657/22) у відповідній категорії справ при визначенні грошової компенсації моральної шкоди слід враховувати те, що: дійсно внаслідок військової агресії рф проти України особа може зазнавати (зазнала) моральної шкоди; законодавець в статті 23 ЦК передбачив відкритий перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру грошової компенсації (характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості); розмір грошової компенсації моральної шкоди завданій особі внаслідок військової агресії проти України може відрізнятися, залежно від того, на які обставини завдання моральної шкоди посилається позивач та які обставини враховані судом при визначенні розміру грошової компенсації моральної шкоди; такими обставинами може бути, зокрема: смерть близьких осіб, каліцтво особи чи близьких осіб; місце проживання особи (різняться відчуття осіб, що проживають на території проведення бойових дій чи осіб далеко від цієї території); пошкодження або знищення рухомого майна; права які порушені внаслідок військової агресії рф проти України тощо. Виходячи з обставин цієї справи, суд зазначає, що позивач обґрунтовує моральну шкоду у значному погіршенні його психоемоційного стану та якості життя. Раніше позивач сприймав своє рідне місто як безпечне середовище для проживання, однак через активні бойові дії, постійну загрозу обстрілів та пошкодження його майна це відчуття було повністю зруйновано. [PERSON] стверджує, що він почав відчувати постійну тривогу, душевний дискомфорт, внутрішнє напруження та страх за власне життя і життя його близьких. Ці переживання стали причиною регулярних проявів паніки, фізичних симптомів у вигляді тремтіння рук, загальної слабкості та нестабільного емоційного стану. Йому стало важко зосереджуватись на роботі, спілкування з людьми викликає напруження, а звичне повсякденне життя втратило стабільність і передбачуваність. Особливий негативний вплив на його психологічний стан спричинило пошкодження його майна внаслідок дій держави-агресора. Отже, суд визначаючи розмір моральної шкоди виходить з такого. Суд звертає увагу, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання доказів на підтвердження моральної шкоди, однак обов`язок з доведення такої, згідно зі статтею 81 ЦПК України та усталеною практикою Верховного Суду, покладається на заявника, а тому саме останній має доводи таку тими доказами, якими вважає за необхідне. Також суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини дійшов висновку про компенсацію моральної шкоди у таких розмірах: справа «Недайборщ проти Російської федерації» (скарга № 42255/04) 9 000 євро; «Антипенко проти Російської Федерації» (Antipenkov v. Russia) (скарга № 33470/03) 6000 євро, «Пшеничний проти Російської Федерації»(Pshenichnyy v. Russia) (скарга № 30422/03) 2 000 євро, «Гарабаев проти Російської Федерації (Garabayev v. Russia) (скарга № 38411/02) 20 000 євро, «Грідін проти Російської Федерації» (Gridin v. Russia) (скарга № 4171/04) 1 800 євро. Тобто розмір моральної шкоди, яку Європейський суд з прав людини вирішив відшкодувати, у наведених справах значно менший ніж заявлений у цій справі (41 015,21 тисяч євро). При цьому суд враховує, що в указаних справах були різні обставини та підстави відшкодування моральної шкоди. Крім того, суд виходить з того, що позивач не наводить мотивування, яким чином він визначив розмір моральної шкоди саме у заявленому розмірі (2 000 000 грн), а не іншому. А тому суд вважає за необхідне враховувати розмір моральної шкоди, компенсований Європейським судом з прав людини у наведених справах. За таких обставин, суд враховує, що частина доводів позивача щодо відшкодування моральної шкоди стосується понесення завданням матеріальної шкоди, яку суд вирішив задовольнити. При цьому суд враховує, що збройна агресія російської федерації є загальновідомою обставиною і завдані заявнику збитки очевидно змінили його звичний спосіб життя, як і об`єктивні обставини відчуття постійного стресу та емоційного навантаження у зв`язку з вказаною агресією, а тому враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо визначення розміру моральної шкоди вважає, що така підлягає відшкодуванню в розмірі 460525,5 грн (еквівалент 9 000 євро станом на день ухвалення рішення у справі).Такий висновок, на переконання суду, також повністю узгоджується з практикою Верховного Суду, постанова від 20.06.2024 у справі № 216/5657/22). А тому позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 460 525,5 грн, в решті слід відмовити. Щодо визначення грошового еквіваленту Зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (стаття 524 ЦК України). Тлумачення частини другої статті 524 ЦК України свідчить, що учасники цивільного обороту можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті в договорі. Підстав для допустимості визначення відшкодування (компенсації) шкоди в іноземній валюті, окрім випадків якщо зокрема, її викрадено, чинний ЦК не містить. Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 20.06.2024 у справі № 216/5657/22. Отже, суд враховує, що предметом спору є відшкодування шкоди (матеріальної та моральної), яке виникло внаслідок деліктного зобов`язання, а тому визначення такої суми має здійснюватися на підставах статей 192, 524 ЦК України, тобто в гривні, відповідно підстави для визначення грошового еквіваленту вказаної суми у резолютивній частині рішення відсутні (аналогічний підхід застосовано у постанові Верховного Суду від 20.06.2024 у справі № 216/5657/22). З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме в частині стягнення 3 231 190,32 грн (2 770 664,82 грн (матеріальна шкода)+ 460 525,5 грн (моральна шкода)). Судові витрати Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до ч. 6, 9 ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 15 140 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial