Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість у розмірі 46781,24 грн. за договором №0962600364 від 04.07.2019 року, а також стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. та 16000 грн на правову допомогу. В обґрунтуванні своїх вимог позивач вказав, що 04.07.2019 ТОВ "ІНФІНАНС" та [PERSON] було укладено Договір № 0962600364, відповідно до умов якого кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20000 грн, в межах строку дії Договору 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту, не пізніше строку користування траншем, визначеного Сторонами. Пропозиція (Оферта) на отримання 1 траншу згідно Заявки-анкети № 2628507301 від 17.01.2020 року в рамках Договору про надання позики №0962600364 від 04.07.2019 року підписано позичальником 04.07.2019, електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. Станом на сьогоднішній день строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 14.07.2021 було укладено договір № 14-07/21 відповідно до якого ТОВ "ІНФІНАНС" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0962600364. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0962600364. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 0962600364. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №0962600364 від 04.07.2019, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 58051 грн 24 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) -3500 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 54551 грн 24 коп. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 46781 грн 24 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 3500 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 43281 грн 24 коп. За викладених обставин позивач звернувся до суду із даним позовом. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04.11.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 12.12.2025 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Варавіним С.Д. подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній частково визнає позовні вимоги за зобов`язаннями, що виникли на підставі кредитного договору від 04.07.2019 року в розмірі 3500 грн основного боргу та 1286 грн по нарахованих процентах, в іншій частині позовних вимог просить відмовити. Представник вказав, що відповідачем не заперечується факт отримання траншу за кредитом в розмірі 3500 грн та його відступдлення на користь наступних кредиторів (позивача). Визнає, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 0962600364, але обсяг вимог є завищеним, зокрема на суму 45495 грн 24 коп. по нарахованим (поза межами погодженого 30 денного строку користування кредитом з врахуванням зменшення вимог позивачем) процентам. Вважає, що загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №0962600364 від 04.07.2019, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви становить: 3500 грн - тіло кредиту; 1286 грн - витрати за процентами. Разом з тим, позивач за кредитним договором від 04.07.2019 року просить стягнути з відповідача 46781 грн 24 коп. суму заборгованості за відсотками. Проте, [PERSON] отримав за вказаним договором кредит в розмірі 3500 грн строком кредитування 30 днів, за користування кредитом клієнт сплачує відсотки в розмірі 1,75 % в день. [PERSON] зазначив, що враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду стосовно правильного застосування положень ст.ст.625, 1048 ЦК України позивач вправі був нараховувати договірні відсотки лише у період дії строку кредиту, тобто в 30-денний строк. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 1286 грн (3500,00 х 1.225 % х 30 днів = 1286 грн). Вважає, що за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за відсотками в розмірі встановленому кредитним договором, а саме в сумі 1286 грн, інші відсотки нараховані поза строком кредитування, тому вимоги в розмірі 45495 грн 24 коп. за відсотками задоволенню не підлягають. За такого, після закінчення строку кредитування кредитодавець втрачає право нараховувати проценти, комісію та пеню, а має право на отримання окрім суми боргу двох видів плати: 1) компенсації втрат від інфляції за весь час прострочення, 2) трьох процентів річних від простроченої суми. Таким чином, кредитор відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами саме у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення такого строку у кредитора відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Разом з тим, представник відповідача зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16000 грн не відповідає критерію реальності та розумності адвокатських витрат і є явно завищеними. Визначаючи пропорційність предмета спору з розміром витрат на правничу допомогу, їх доведеність та фактичну наявність, за встановлених обставин, слід виходити із того, що предмет спору в цій справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, а тому нами визнаються судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн, що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору. 16.12.2025 представником позивача ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНАС» подано до суду відповідь на відзив відповідно до якого останній підтримує позовні вимоги про стягнення заборгованості та просить задовольнити їх в повному обсязі. Представник зазначив, що відповідно до умов Договору позики Кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20000 грн, в межах строку дії Договору 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту, не пізніше строку користування траншем, визначеного Сторонами. Протягом 36 календарних місяців з дня укладення Договору Позичальнику надається право користуватись кредитними коштами, які Позичальник зобов`язаний повернути Товариству в рамках надання кредиту на умовах Договору та Правил (п. 1.7. Договору). Згідно з п. 7.1 Правил надання грошових коштів у позику відсотки за користування сумою Фінансового кредиту нараховуються на суму Фінансового кредиту з дня отримання включно та по день повернення включно. З системного аналізу умов Договору надання позики та положень Правил надання коштів у позику вбачається, що зобов`язання позичальника за цим договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом (траншем) з відсотковою ставкою 1,75 відсотків від суми кредиту (траншу) за кожен день користування кредитом (траншем), починаючи з дати першого дня прострочення строкового повернення кредиту (траншу) і до дня повного повернення кредиту, що також залишилось поза увагою відповідача. Також, як вбачається зі змісту Договору, ним визначено два окремих строки, які важливо розмежовувати: строк користування траншем 30 календарних днів, дотримання якого надає можливість позичальнику отримати наступний транш кредиту (п. 6.11. Правил); строк користування кредитними коштами, наданими окремими траншами в рамках відновлювальної кредитної лінії, обмеженої максимальною сумою 20000 грн. 36 календарних місяців з дати укладення Договору. Як вбачається з долучених позивачем наявних у матеріалах справи розрахунків заборгованості відповідача, нарахування відсотків за Договором надання позики проведено, відсоткова ставка 1,75% денних, тобто виключно в межах строку користування кредитними коштами 36 календарних місяців з дати укладення Договору , що також залишено поза увагою відповідача. Отже, нарахування процентів за Договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту укладеним з відповідачем, проведено виключно в межах строку, встановленого п.п. 1.2., 1.7 Договору, а тому є правомірним, відповідає умовам кредитного договору та вимогам чинного законодавства і підлягає стягненню з відповідача. Відтак, позиція відповідача щодо неправомірності нарахування відсотків за договором надання позики є безпідставною та спростованою умовами вказаного договору і не може бути прийнята судом до уваги Доводи відповідача про те, що позивач неправомірно під час дії карантину, воєнного стану нарахував відсотки, не заслуговують на увагу так як, відповідні норми законодавства застосовуються щодо нарахування штрафних санкцій за порушення виконання умов договору, зокрема неустойки (штрафу та пені), а не відсотків за користування кредитом. У справі, що розглядається, заборгованість складається із: заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками за користування кредитом. Позивач не нараховував пеню, неустойку та/або інші штрафні санкції за невиконання умов договору, а лише відсотки за користування кредитом, у розмірі та строк, погоджений сторонами. Враховуючи, що відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено. Таким чином, нарахування відсотків за користування кредитом та/або відсотків річних на період дії карантину, воєнного стану не обмежено. При цьому, умовами договору не передбачено та Позивачем не нараховувалась неустойка. При цьому, договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін. Більш того, Відповідач тривалий час здійснював погашення заборгованості, що свідчить про визнання умов договору позичальником. Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Також, представник позивача зазначив, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Проте, відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Не заслуговують на увагу посилання відповідача на досвід адвоката та обсяг складеного документу, оскільки сторонами погоджено саме такі умови надання юридичної допомоги. Заперечення Відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та є лише особистою думкою Відповідача. Отже, такі твердження є припущеннями. У судовому засіданні представник ТОВ «Коллект Центр» позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] адвокат Варавін С.Д. у судовому засіданні частково визнав позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» про стягнення заборгованості, погодившись із вимогами щодо стягнення 3500 грн основної суми боргу та 1286 грн процентів, нарахованих у межах тридцятиденного строку. В іншій частині заявлених позовних вимог просив суд відмовити. Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов таких висновків. Згідно із ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 04.07.2019 між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] було укладено Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0962600364, згідно умов якого товариство надає позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме: кошти на умовах фінансового кредиту (для власних потреб на умовах цього Договору, а також згідно Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM», які є невід`ємною частиною Договору, а Позичальник зобов`язується отримати та належним чином використовувати і повернути в передбачені цим Договором строки кредит та сплатити відсотки й інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами (п. 1.1.). Відповідно до п. 1.2-1.5 договору вбачається, що кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії Договору 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного Сторонами у Додатку №1 та Додатку №2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку №3 та Додатку №4 до Договору при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Мета отримання кредиту для власних потреб. Кредит надається без умови його забезпечення. Загальний (максимальний) розмір кредитної лінії - 20 000 гривень. Пунктом 1.6. договору передбачено, що в рамках дії даного Договору Сторони погодили наступні загальні умови, а саме: До умов даного Договору застосовуються фіксована процентна ставка. Порядок обчислення процентної ставки встановлюється цим пунктом Договору та Правилами. Максимальна відсоткова ставка, нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості 1,75%. Згідно п. 3.1-3.2 договору, перший Фінансовий кредит (транш) надається Позичальнику на підставі заповненої та особисто підписаної Позичальником Заявки-Анкети (Додаток №5) та Додатка №2 до Договору, які є невід`ємною частиною даного Договору. В Заявці-Анкеті на отримання першого Фінансового кредиту (траншу) зазначено суму першого Фінансового кредиту та строк користування ним інші умови Визначено у Додатку №2. Підписання Товариством Додатку №1 до Договору і Позичальником Додатку №2 до Договору є укладення та підписання Договору в цілому. 3.1.1. Другий, третій, четвертий та наступний фінансовий кредит (транш) надається Позичальнику на підставі заповненої та особисто підписаної Позичальником Заявки Анкети (Додаток №5) та Додатку №4, які є невід`ємною частиною даного Договору. В Заявці-Анкеті на отримання другого та наступних траншів кредиту зазначається сума кредиту (траншу), строк користування, у Додатку №4 зазначається відсоткова ставка за кожен день користування кредитом, річна відсоткова ставка, загальна вартість такого кредиту (траншу), реальна річна процентна ставка та інше. Як встановлено судом, та не заперечувалось іншими учасниками справи, відповідач [PERSON] погодився на укладення Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0962600364 від 04.07.2019, підписавши його електронним підписом одноразовим ідентифікатором 2L3Z8WS у відповідності до Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM», затверджених наказом директора ТОВ «Інфінанс» №11/1 від 11.05.2019. 17.01.2020 [PERSON] заповнив чергову заяву-анкету на отримання кредитних коштів в межах Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0962600364 від 04.07.2019, зазначивши бажану суму 3500 грн. та термін користування кредитом 30 днів. У відповідь на вказану заяву-анкету ТОВ "Інфінанс" направило відповідачу пропозицію щодо надання 12-го траншу кредиту згідно заявки-анкети від №2628507301 від 17.01.2020 в рамках Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредитку №0962600364 від 04.07.2019 (оферту), яка містила наступні основні умови кредиту (траншу): розмір кредиту (траншу) 3050,00 грн.; строк користування кредитом (траншем) 30 днів; строк дії договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0962600364 від 04.07.2019 року 3 роки; відсоткова ставка 1,225 % за один день користування кредитом; річна відсоткова ставка 447,125 %. Зі свого боку, зазначені умови були акцептовані (погоджені) відповідачем шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором 216n6z. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір укладений за допомогою інформаційно-телекомукаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 ЗУ "Про електрону комерцію" електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг" правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до ч. 1-3 ст. 6 ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг" для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Для підтвердження достовірності походження та цілісності електронного документа може використовуватися електронна печатка. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Згідно ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Тобто, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. У ст. 11 ЗУ "Про електронну комерцію" визначено порядок укладення електронного договору, зокрема пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ст. 12 ЗУ "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У Постанові КЦС ВС від 16.12.2020 року у справі № 561/77/19 зроблено висновок, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.. Згідно з ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є й невиконання або виконання, порушення умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та розмір процентів, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. У Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі №161/16891/15-ц вказано, що відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Таким чином, [PERSON] укладаючи договір позики, повністю усвідомлював його умови та своїм електронним підписом підтвердив, що діяв свідомо, добровільно і вільно обирав контрагента та умови договору. При цьому, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов укладеного між ними договору. Разом з тим, відповідач не заперечує факт укладення договору позики, а матеріали справи не містять доказів протилежного. За таких обставин судом встановлено, що між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого право позикодавця вимагати повернення наданих у позику грошових коштів кореспондує обов`язку позичальника повернути отримані кошти на умовах, визначених укладеною між ними угодою. Згідно із довідкою ТОВ "Універсальні платіжні рішення" №4903_25909142728 від 09.09.2025 року вбачається, що відповідно до укладеного з ТОВ «Інфінанс» договору на переказ коштів ФК-П-17/08-04 від 03.08.2017 року товариством було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 17.01.2020 року 07:43 на суму 3500 грн., номер картки № [NUMBER] , номер транзакції в системі «iPay.ua» 46673007. Як вбачається із заявки-анкети на отримання кредиту, картка з номером № [NUMBER] вказана відповідачем [PERSON] для перерахування на його рахунок грошових коштів. Враховуючи вищевикладене, у судовому засіданні встановлено, що ТОВ «Інфінанс» належним чином виконало свої зобов`язання за Договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0962600364 від 04.07.2019 року, надавши [PERSON] грошові кошти у визначеному розмірі та на погоджених умовах, що не заперечується останнім. Водночас відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов`язання, унаслідок чого станом на 14.07.2021 року утворилася заборгованість у розмірі 36 807 грн 49 коп., яка складається з: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 3500 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 32 807 грн 49 коп. Стосовно поданого позивачем договорів факторингу та тверджень позивача про наявність у нього права вимоги до відповідача, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Оскільки боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Згідно з ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Судом встановлено, що 14.07.2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №14-07/21, відповідно до умов якого клієнт - первісний Кредитор зобов?язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 221 939 136,68 грн., а Фактор зобов?язується, здійснивши Фінансування в порядку передбаченому цим Договором, прийняти право грошової вимоги до Боржників, що належить Клієнту, і стає Новим Кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між Клієнтом і Боржниками (п. 2.1). Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «Вердикт Капітал» грошове зобов`язання перед ТОВ «Інфінанс», відповідно до договору факторингу №14-07/21 від 14.07.2021 виконало в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №М1 від 14.07.2021. Згідно акту приймання-передавання Реєстру боржників за договором Факторингу №14-07/21 від 14.07.2021 року, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників клієнта від 14.07.2021 року. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №14-07/21 від 14.07.2021, вбачається, що ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №0962600364 у сумі 36 307 грн 49 коп., яку складає заборгованість за тілом кредиту - 3500 грн; заборгованість по відсотках 32 807 грн 49 коп. Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал» вбачається, що в період з 14.07.2021 по 03.07.2022 відповідачу [PERSON] здійснювалося нарахування відсотків за користування коштами, та станом на 10.01.2023 року загальна заборгованість відповідача становить 58 051 грн 24 коп., з яких: 3500 грн заборгованість по тілу кредиту, 54551 грн 24 коп. нараховані проценти. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» було укладено Договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого клієнт - Первісний Кредитор зобов?язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 221 939 136,68 грн., а Фактор зобов?язується, здійснивши Фінансування в порядку передбаченому цим Договором, прийняти право грошової вимоги до Боржників, що належить Клієнту, і стає Новим Кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між Клієнтом і Боржниками (п.2.1). Відповідно до Реєстру боржників, що є Додатком №3 до Договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю продаж) прав вимоги від 10.01.2023, ТОВ «Коллект центр» отримало право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №0962600364 у сумі 58 051 грн 24 коп., яку складає заборгованість за тілом кредиту - 3500 грн; заборгованість по відсотках 54551 грн 24 коп. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що до ТОВ «Коллект центр» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №0962600364 від 04.07.2019 року у сумі 58 051 грн 24 коп. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «Коллект центр», ні на рахунки попереднього кредитора. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] порушив умови Договору позики, у тому числі фінансового кредиту №0962600364 від 04.07.2019, та не сплатив заборгованість за основною сумою кредиту у розмірі 3500 грн. Відповідач визнав наявність зобов`язання зі сплати зазначеної суми та погодився з позовними вимогами у цій частині. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 3500 грн заборгованості за тілом позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по відсотках, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за "користування кредитом", сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд. Тобто, твердження про те, що проценти за "користування кредитом" нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У зазначеній постанові Верховний Суд, розглядаючи питання стягнення штрафних санкцій за договором споживчого кредитування, сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання". Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа N 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 (справа №910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі N 352/1950/15-ц (провадження N 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з ч. 1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі N 944/3046/20 (провадження N 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості за нарахованими процентами необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитних договорів умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 30 днів відповідно, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму вартості кредиту. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Як встановлено судом, строк кредитування був погоджений сторонами та становив 30 днів. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Відповідно до п. 8.2 Правил, які долучив до позовної заяви позивач, строк користування другим та наступними кредитами (траншами) може бути змінений/продовжений на строк, що відповідає кількості днів діючого кредиту (траншу). Пунктом 8.3 даних правил визначено, що продовження строку дії кожного з кредитів (траншів) здійснюється в разі дотримання наступних передумов: на момент продовження строку поточного кредиту (траншу) строк дії договору не закінчився (п. п. 8.3.1.); повністю сплачено нараховані відсотки (у разі відповідної вимоги Товариства - штрафні санкції) за основним боргом до дня здійснення продовження строку дії поточного кредиту (п. п. 8.3.2). Разом з тим, пунктом 8.4 Правил передбачено, що продовження строку дії поточного кредиту (траншу) здійснюється виключно за умови попередньої оплати відсотків (у разі наявності сплати штрафних санкцій на вимогу Товариства) за фактичну кількість днів користування кредитом (траншом), чого відповідно до наявного у справі розрахунку не було вчинено позичальником, на що вказує апелянт у апеляційній скарзі. Звертаючись з позовом, ТОВ "Коллект Центр" посилалося на наявність у позичальника заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом. Однак, заявлена до стягнення сума відсотків нарахована як за період до прострочення боржника, так і за період після такого прострочення за кредитним договором. Таким чином, за неповернення вказаних сум після закінчення строку, на який були видані кредитні кошти, може настати відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, проте регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Відповідні висновки викладені у постановах Полтавського апеляційного суду від 03.12.2024 у справі №?539/89/24 та від 14.05.2025 у справі №? 541/2908/24. З наданих позивачем розрахунків заборгованості за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0962600364 від 04.07.2019 вбачається, що заборгованість за нарахованими процентами [PERSON] станом на 17.10.2025 становить 54551 грн 24 коп. У ході розгляду справи, судом встановлено, що сума заборгованості за відсотками нарахована в період з 17.01.2020 року до 03.07.2022 року, тобто поза межами строку кредиту. Відповідно до п. 3.1 Договору перший Фінансовий кредит (транш) надається Позичальнику на підставі заповненої та особисто підписаної Позичальником Заявки-Анкети (Додаток № 5) та Додатка № 2 до Договору, які є невід`ємною частиною даного Договору. В Заявці-Анкеті на отримання першого Фінансового кредиту (траншу) зазначено суму першого Фінансового кредиту та строк користування ним інші умови Визначено у Додатку № 2. У підписаній відповідачем заявці-анкеті на отримання кредиту та заяві на отримання першого траншу кредиту згідно договору надання позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту №0962600364 від 04.07.2019, шляхом акцепту пропозиції товариства, сторонами було погоджено окремий строк користування кредитом (траншем) - 30 днів та відсоткову ставку в розмірі 1,225% за один день користування кредитом. Отже, з урахуванням системного аналізу норм ЦК України, що регулюють правовідносини із надання грошових коштів у кредит (позику), та наведених правових висновків Верховного Суду, суд тлумачить умови положень договору позики №0962600364 від 04.07.2019, укладеного між ТОВ "Інфінанс" та [PERSON] , в сукупності з умовами пропозиції та акцепту оферти на отримання 12 траншу кредиту згідно заявки-анкети №2628507301 від 17.01.2020, та вважає, що відповідно до п. 1.15. договору позики у пропозиції та акцепті оферти на отримання 12 траншу кредиту згідно заявки-анкети №2628507301 від 17.01.2020 сторонами погоджено сума кредиту, строк кредитування та процентна ставка за кредитом, яка нараховується відповідно до положень ст. 1048 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками, що нараховані в межах строку кредитування за період з 17.01.2020 по 15.02.2020 (30-денний строк), враховуючи відсоткову ставку 1,225% у розмірі 1286 грн 25 коп. (3500х1,225%х30днів). За викладених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0962600364 від 04.07.2019 у загальному розмірі 4 786 грн 25 коп., яка складається із: суми заборгованості за основним боргом 3500 грн; суми заборгованості за нарахованими відсотками 1286 грн 25 коп. Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача у разі відмови в позові на позивача. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачені останнім судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 247 грн 85 коп. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Частина 8 ст. 141 ЦПК України визначає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Стороною позивача до суду надано копію договору № 01-07/2024 від 01.07.2024 про надання правової допомоги, укладеного між позивачем та АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» із додатком у вигляді прайс-листа із наведенням виду послуг та їх вартості; заявку на надання юридичної допомоги №1707 від 01.09.2025 року щодо супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] ; витяг з Акту № 14 про надання юридичної допомоги від 28.02.2025 року, яким погоджено надання правових послуг на загальну суму 16 000 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п.268). У додатковій Постанові від 19 лютого 2020 року справі № 755/9215/15-ц, Велика Палата Верховного суду, наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У Постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 від 24 жовтня 2019 року та у справі № 922/2685/19 від 08 квітня 2020 року визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial