Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

У вересні 2025 року до суду звернулося ТОВ «Кей-Коллект» із позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат. В обґрунтування позову товариство вказувало, що 14 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11169301000, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 15 500,00 доларів США під 13,5% річних, з кінцевим терміном повернення до 13 червня 2017 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором, 14 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого він зобов`язувався відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» за виконання [PERSON] його зобов`язань, що виникли із кредитного договору, в повному обсязі, в тому числі за повернення основної суми боргу, процентів за користування кредитними коштами, відшкодування можливих збитків, штрафних санкцій, передбачених кредитним договором. У зв`язку із невиконанням [PERSON] та [PERSON] умов кредитного договору, ТОВ «Кей-Колект» звернулось до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом про стягнення заборгованості з основного боржника та поручителя. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 липня 2011 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Кей-Коллект» заборгованість за кредитним договором у розмірі 130 934,46 грн., судовий збір у розмірі 1309,35 грн. та витрати з ІТЗ у розмірі 120 грн. 13 лютого 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 2, за яким ТОВ «Кей-Коллект» набуло права вимоги до боржників банку, включаючи вимоги за договором, укладеним із [PERSON] . На виконання судового рішення видані виконавчі листи. На даний час рішення суду не виконано, залишок заборгованості становить 132 363,81 грн. Позивачем нараховано 3% річних на суму простроченого зобов`язання зі сплати заборгованості визначеної рішенням суду за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року у розмірі 19 452,04 грн. та інфляційні втрати за цей же період у розмірі 64 186,33 грн. Просили стягнути з відповідачів на їх користь нараховані 3% річних у розмірі 19452,04 грн., інфляційні втрати у розмірі 64 186,33 грн. та судові витрати. Ухвалою судді від 23 вересня 2025 року позовна заява залишена без руху. 29 вересня 2025 року позивач звернувся до суду із заявою про усуненні недоліків. Ухвалою судді від 07 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, залучено сторін, третіх осіб, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та третіх осіб. 29 жовтня 2025 року до суду від третьої особи АКІБ «УкрСиббанк» надійшли письмові пояснення по справі. Ухвалою суду від 18 лютого 2026 року провадження у справі про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат в частині вимог до [PERSON] закрито у зв`язку з його смертю та одночасно постановлено провести заочний розгляд справи. У судове засідання представник позивача ТОВ «Кей-Коллект»» не прибув. У поданій до суду заяві просили справу розглядати без участі їх представника, не заперечували щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув з невідомих суду причин. Був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. Не скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву. Представник третьої особи - Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не прибув. Просили справу розглядати без участі їх представника. При розгляді справи покладалися на розсуд суду. Представник третьої особи АТ «УкрСиббанк» у судове засідання не прибув. У поданих письмових поясненнях просили справу розглядати без участі їх представника. При розгляді справи покладалися на розсуд суду. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступне. 14 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11169301000 відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 15 500,00 доларів США під 13,5% річних, з кінцевим терміном повернення до 13 червня 2017 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором, 14 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 1, відповідно до якого він зобов`язувався відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» за виконання [PERSON] його зобов`язань, що виникли із кредитного договору, в повному обсязі, в тому числі за повернення основної суми боргу, процентів за користування кредитними коштами, відшкодування можливих збитків, штрафних санкцій, передбачених кредитним договором. У зв`язку із невиконанням [PERSON] та [PERSON] умов кредитного договору, ТОВ «Кей-Колект» звернулось до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом про стягнення заборгованості з основного боржника та поручителя. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 липня 2011 року солідарно стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Кей-Коллект» заборгованість за кредитним договором у розмірі 130 934,46 грн., судовий збір у розмірі 1309,35 грн. та витрати з ІТЗ у розмірі 120 грн. 13 лютого 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 2, за яким ТОВ «Кей-Коллект» набуло права вимоги до боржників банку, включаючи вимоги за договором, укладеним із [PERSON] . На виконання судового рішення були видані виконавчі листи. Із наявної у справі копії постанови державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ Кадігроб О.С. від 24.02.2015 року, суд вбачає, що виконавчий лист було повернуто стягувачу у зв`язку із відсутністю майна, на яке можна було звернути стягнення. Із довідки позивача від 04.09.2025 року суд вбачає, що станом на 04.09.2025 року рішення суду не виконане, заборгованість за кредитним договором становить 130 934,46 грн., судовий збір у розмірі 1309,35 грн. та витрати з ІТЗ у розмірі 120 грн. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував на те, що рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18.07.2011 року у добровільному порядку не виконано, а відтак посилаючись на ст. 625 ЦК України просили стягнути 3% річних на суму простроченого зобов`язання зі сплати заборгованості визначеної рішенням суду, за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року, у розмірі 19 452,04 грн. та інфляційні втрати за цей же період у розмірі 64 186,33 грн., що загалом становить 83 638,37 грн. та сплачений судовий збір. Згідно з ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу, 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 зазначено, що правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, в тому числі і за договором страхування, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція на даний час підтримується Верховним Судом, зокрема, у постановах від 12 лютого 2025 року в справі № 758/5318/23, від 06 травня 2025 року в справі № 464/2647/22, від 28 травня 2025 року в справі № 305/1233/21, що свідчить про усталеність правової позиції Верховного Суду з даного приводу. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16. Таким чином, з ухваленням 18 липня 2011 року Автозаводським районним судом м. Кременчука рішення у справі № 2-590/11, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до повного фактичного виконання зобов`язання боржником. При цьому, для правовідносин, які виникли між сторонами судове рішення у справі № 2-590/11 має преюдиційне значення (стаття 82 ЦПК України). Доказів виконання грошового зобов`язання матеріали справи не містять та такі не були надані відповідачем. За таких обставин суд приходить до висновку, що поданий позивачем позов про стягнення з відповідачів 3% річних, а також інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання, які передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України є обґрунтованими. Згідно представленого позивачем розрахунку 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання (погашення заборгованості за кредитним договором, яка була стягнута згідно рішення суду) за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 рік становить 19 452,04 грн., інфляційні втрати на суму боргу за цей же період становлять 64 186,33 грн. Суд перевірив в програмі «Ліга:Закон» за адресою - https://ips.ligazakon.net/calculator/ff (Розділ Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій) наданий позивачем розрахунок штрафних санкцій та погодився із таким розрахунком. Відповідач [PERSON] наданий позивачем розрахунок не спростував, контррозрахунку не подав. Щодо строків звернення до суду із вказаною позовною заявою, слід зазначити наступне. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилами ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦК України, акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. Надалі постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був відмінений з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651. Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу. Законом України від 15 березня 2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року. Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-IX) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер. Підсумовуючи, суд зазначає, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. Отже, оскільки в цій справі станом на 02 квітня 2020 року позовна давність щодо визнаних судами обґрунтованими позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних не спливла, то перебіг цього строку є зупиненим і дотепер (внаслідок продовження на строк дії карантину та воєнного стану й подальшого зупинення його перебігу на строк дії воєнного стану). За таких обставин, суд дійшов висновку, що звернення до суду з позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих за період з 02.04.2017 по 23.02.2022, тобто без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову, є обґрунтованим. Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24. Таким чином, позивачем не пропущено строк позовної давності на звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Враховуючи задоволення позову, судовий збір у вказаному розмірі слід стягнути з відповідача на користь позивача. Сторони у справі не подавали заяви про стягнення будь-яких інших судових витрат. Даний позов розглянуто в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів.

Outcome: approved