Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Позивач через свого представника звернулась до суду із вказаним позовом. В обґрунтування вимог вказує, що у провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебувала кримінальна № 161/10120/25 (кримінальне провадження № 12021035610000517 від 26 жовтня 2021 року) про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 жовтня 2025 року, яка набрала законної сили було встановлено, що: обвинувачена [PERSON] , 17.09.2021, близько 13:00 год., знаходячись поблизу земельної ділянки № [NUMBER] СТ Вишенька, що по [ADDRESS] , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи кримінальну протиправність своїх дій, з метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, під час конфлікту, що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, нанесла дерев`яною палицею ряд ударів в ділянку обличчя та правої руки потерпілої [PERSON] , [INFO] , чим спричинила останній згідно висновку судово-медичного експерта № 39 від 07.07.2022 тілесні ушкодження. Позивачкою в підготовчому судовому засіданні було подано цивільний позов до обвинуваченої [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Проте, 29.10.2025 року на підставі клопотання захисника відповідача її було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 ч.1 п.2 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження № 12021035610000517 від 26.10.2021 - закрито. Цивільний позов про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду. Своїми протиправними діями, [PERSON] заподіяла [PERSON] тілесні ушкодження небезпечні для життя. Лікування потерпілої розпочалося 17 жовтня 2021 року, а медична реабілітація пацієнтки триває по сьогоднішній день. Через отримані травми був повністю порушений звичний життєвий ритм, що негативно вплинуло на її психологічний стан, спричинивши серйозні наслідки для її майбутнього життя. Протягом останніх років потерпіла постійно відчуває душевні страждання, які були викликані як нестерпним фізичним болем, так і самою протиправною поведінкою щодо неї, що станом на сьогоднішній день виражається у розладах сну, депресивному та посттравматичному стані, страху перед можливим повторенням такої ситуації, оскільки обвинувачена є сусідкою по дачному масиві і постійно знаходиться у відносній близькості, що супроводжується також підвищеною тривожністю. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] 120 000 грн. моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення. Ухвалою суду від 10.12.2025 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. 26.12.2025 року на адресу суду надійшов відзив сторони відповідача на позов, в якому представник відповідача заперечує позов. Вказує, що викладені позивачем обставини не відповідають дійсності та не підтверджені будь якими доказами, наявними в матеріалах справи, зокрема, стороною позивача не доведено наявності складу кримінального правопорушення у діях відповідачки. Протягом всього періоду з моменту вчинення інкримінованих діянь, відповідачка не ухилялася від досудового розслідування чи суду, постійно перебувала за місцем проживання, з`являлася за викликами слідчих/прокурорів/суду, не переховувалася, хоча і не визнавала вини. Для закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не вимагається встановлення винуватості особи. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.10.2025 року відповідачку було звільнено від кримінальної відповідальності та закрито кримінальне провадження, без проведення оцінки доказів у справі та визнання винуватості обвинуваченої, з підстав визначених законом. Посилання представника позивача на один з пунктів висновку експерта від 07.07.2022 року, не може служити доказом підтвердження вимог, оскільки за змістом останні є припущеннями і не підтверджується будь-якими іншими наданими суду доказами. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, надав пояснення аналогічні викладеному у письмовому відзиві на позов. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Предметом розгляду є питання стягнення з відповідача моральної шкоди на користь позивача. Судом встановлено, що у провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебувала кримінальна № 161/10120/25 (кримінальне провадження № 12021035610000517 від 26 жовтня 2021 року) про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 жовтня 2025 року, що набрала законної сили, на підставі клопотання захисника, [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 125 КК України, на підставі п.2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження № 12021035610000517 від 26.10.2021 - закрито. Цивільний позов про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду (а.с.17). Зі змісту вказаної ухвали суду слідує, що обвинувачена [PERSON] , 17.09.2021 року, близько 13:00 год., знаходячись поблизу земельної ділянки № [NUMBER] СТ Вишенька, що по [ADDRESS] , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи кримінальну протиправність своїх дій, з метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, під час конфлікту, що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, нанесла дерев`яною палицею ряд ударів в ділянку обличчя та правої руки потерпілої [PERSON] , [INFO] , чим спричинила останній згідно висновку судово-медичного експерта № 39 від 07.07.2022 тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин з синцем та садном на шкірі в ділянці правого передпліччя та правого променево-зап`ясного суглобу, синця на тильній поверхні правої кисті, забою 3-го пальця правої кисті, садна в ділянці спинки носа, на скронево-виличній ділянці голови справа, в проекції кута нижньої щелепи справа, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для його лікування та загоєння знадобився час більше 6 діб, але менше 21 доби (п.п.2.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України 17.01.1995). Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Суд зауважує, що диспозиція статті 49 КК України сформульована таким чином, що звільненню від кримінальної відповідальності через закінчення строків давності підлягає виключно особа, яка вчинила кримінальне правопорушення. Пункт 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» передбачає, що звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК України. Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 44 КК України. Більше того, стаття 44 КК України однозначно вказує про те, що виключно особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст. 129 КПК України обвинувачений у кримінальному провадженні звільняється від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану злочином, у разі встановлення судом відсутності події кримінального правопорушення. Отже, в усіх інших випадках, у тому числі і у разі, коли кримінальне провадження було закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності з підстав ч.1ст.49 КК України питання про цивільно-правову відповідальність вирішується на загальних підставах. Статтею 284 КПК України передбачено вичерпний перелік підстав для закриття кримінального провадження, які, у свою чергу, класифікуються за декількома критеріями: реабілітуючими та нереабілітуючими. Реабілітуючі підстави закриття кримінального провадження пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочину, а нереабілітуючі вказують про вчинення особою злочину. До перших належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримання. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, зазначеної в постанові від 01.06.2022 року у справі №757/59501/19-ц, факт вчинення відносно особи кримінального правопорушення може бути встановлений й ухвалою суду при закритті кримінального провадження з нереабілітуючих підстав. Нереабілітуючі підстави означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак через певні обставини кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Відповідач при розгляді кримінального провадження оспорювала фактичні обставини спричинення нею позивачу [PERSON] тілесних ушкоджень за обставин вказаних в обвинувальному акті. Проте вивчення письмових матеріалів підтверджують її вину. Таким чином, суд вважає доведеним, що [PERSON] 17.09.2021 року були спричинені легкі тілесні ушкодження. Зі змісту висновку експерта № 39 від 07.07.2022 року вбачається, що тілесні ушкодження виникли в результаті травмуючої дії тупого предмета (предметів) та враховуючи характер та анатомічну локалізацію виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень - виключається можливість їх виникнення під час падіння з висоти власного зросту (як з прискоренням так і без), тривале перебування гр. [PERSON] на амбулаторному лікуванні пов`язане з наявністю у неї патологічного стану у вигляді кератоми спинки носа, а не з тілесними ушкодженнями, які були їй спричинені під час події, яка відбулася 17.10.2021 року. Суд наголошує, що тілесні ушкодження завдано [PERSON] у вигляді забою м`яких тканин з синцем та садном на шкірі в ділянці правого передпліччя та правого променево-зап`ясного суглобу, синця на тильній поверхні правої кисті, забою 3-го пальця правої кисті, садна в ділянці спинки носа, на скронево-виличній ділянці голови справа, в проекції кута нижньої щелепи справа, що не охоплює лише ділянку носової частини обличчя та спростовує твердження представника відповідача щодо відсутності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та наслідками. З матеріалів справи слідує, що [PERSON] перебувала на амбулаторному лікуванні та 19.10.2021 року зверталась за медичною допомогою в травмпункт КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» (далі - КП «МО ЛМТГ») зі скаргами на стан здоров`я біль у правому променево-зап`ясному суглобі, забійні садна обличчя (а.с.6). 16.11.2021 року мала огляд у стоматолога, скарги на припухлість і біль в ділянці фронтальних зубів верхньої щелепи внаслідок перенесеної травми. Видалено металокерамічну конструкцію з опірними зубами. Виготовлено знімний пластиковий протез (а.с.13). 26.01.2022 року згідно висновку отоларинголога КП «МО ЛМТГ» мала скарги на ускладенене носове дихання, садно на носі, при передній риноскопії наявне викривлення носової переділки, носові раковини набряклі (а.с.7). Відповідно до ч. 1ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду Українив ід 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч.3 ст.12, та81 ЦПК України. Позивач в обґрунтування моральної шкоди в позовній заяві зазначила, що вона перенесла душевні переживання у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, змушена була змінити свій звичний життєвий режим, має страх перед можливим повторенням такої ситуації, оскільки відповідач є сусідкою по дачному масиві і постійно знаходиться у відносній близькості. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко протии України», «Науменко протии України»). Враховуючи доводи позивача, суд бере до уваги, що внаслідок дій відповідача вона зазнала значного погіршення стану здоров`я. Також, на глибину моральних страждань позивача, на переконання суду вплинуло і те, що відповідач не вжив жодних заходів щодо відшкодування названих збитків, що спричинило необхідність звернення позивача за правовою допомогою. Вина відповідача в заподіяні моральної шкоди позивачу повністю підтверджується матеріалами справи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Між тим розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 120 000 грн., на думку суду достатніми доказами не обґрунтовані. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, враховує характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що дана позовна вимога підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача підлягає стягненню 15 000 грн. моральної шкоди на користь позивача. Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до частин 1 та 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а тому, згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір за дану позовну заяву слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial