Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника, адвоката Топалову О.Є., 03 січня 2026 року звернулася до суду цим позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано 10 листопада 2022 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Північно Східного міжрегіонального управління юстиції ( м. Суми), актовий запис №1644. Сторони від шлюбу дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося, у сторін різні погляди на життя та сімейні цінності, позивачка втратила до відповідача почуття любові та довіри. Фактично сімейно шлюбні стосунки між сторонами припинилися, спільне господарство не ведуть і проживають окремо один від одного приблизно з 2024 року. Перебування надалі у шлюбі суперечить інтересам позивачки, а тому просить задовольнити позовні вимоги. 08 січня 2026 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Процесуальні документи із позовною заявою направлені поштовим відправленням з рекомендованим повідомленням за місцем реєстрації відповідача і повернуті суду з відміткою «адресат відсутній». Згідно положень п.п. 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому відділенні відповідної відмітки і особа вважається повідомленою. Своїм правом на подачу відзиву відповідач не скористався. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що сторони уклали шлюб, який зареєстровано 10 листопада 2022 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Північно Східного міжрегіонального управління юстиції ( м. Суми), актовий запис №1644 /а.с. 9/. Шлюбні стосунки сторони не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. За ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Валліанатос та інші проти Греції" від 07.11.2013 року (Заяви N 29381/09 та 32684/09) передбачено: "Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів. Також, з огляду на те, що Конвенція є "живим" документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя". Згідно з ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, тому приймаючи рішення, слід врахувати всі обставини справи. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що збереження сім`ї та подальше сумісне життя за таких обставин є неможливим. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору на користь позивачки в сумі 1211,20 грн, який вона сплатила при зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу /а.с. 4/.

Outcome: approved