Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1033 від 11.04.1997р., посвідченого Прилуцькою державною нотаріальною конторою. Заява обгрунтована тим, що наявність помилок у правовстановлюючому документі унеможливлює реалізацію своїх прав власника нерухомого майна. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05.12.2024 року справа направлена до Святошинського районного суду м.Києва для розгляду за підсудністю. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 21.04.2025р., справу призначено до розгляду. Заявник в судове засідання не з`явилась, просила проводити розгляд справи в її відсутність, заяву підтримала і просила задовольнити. Представники заінтересованих осіб, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду та будь-яких заяв не подавав. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.04.1997 року [PERSON] належить житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . В даному свідоцтві про право на спадщину за заповітом вказано, що спадкоємицею вказаного в заповіті майна [PERSON] , померлої [INFO] є [PERSON] . При цьому прізвище заявника вказано « [PERSON] » в той час коли в дійсності її прізвище « [PERSON] ». Вирішивши продати вищевказаний будинок було надано нотаріальну посвідчену довіреність [PERSON] , надавши їй право на відчуження даного будинку. В нотаріально посвідченій довіреності прізвище заявника вказано вірно, а саме [PERSON] . З метою відчуження житлового будинку необхідно було здійснити реєстраційні дії, у зв?язку з чим довіритель заявника звернулась до державного реєстратора Михайленко С.М. Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій №76177529 від 20.11.2024 року державним реєстратором було відмовлено у проведенні реєстраційних дій у зв?язку з тим, що в Свідоцтві про право на спадщину за заповітом №1033 від 11.04.1997 року посвідченого Прилуцькою районною державною нотаріальною конторою прізвище спадкоємця, він же власник, зазначено як [PERSON] , тоді як у паспортних документах значиться [PERSON] . Відповідоно до паспорту України серії [NUMBER] вказано [PERSON] , [INFO] . З метою досудового врегулювання спору та встановлення правильності прізвища заявник звернулась до Українського бюро лінгвістичних експертиз. Висновком експерта №056/252-n/2 від 27.04.2022 року зазначено, що розходження в записах прізвища [PERSON] / [PERSON] викликане графічним впливом російської форми цього прізвища ( [PERSON] ) та/або фонетичними коливаннями в вимові голосного (і/и) в ареалі документальної фіксації Української форми прізвища, Нормативна українська форма цього прізвища - [PERSON] . Наявні у матеріалах справи копій документів, а саме: паспорт громадянина України, довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру, картки фізичної особи - платника податків, узгоджуються між собою. Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Разом з тим, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити заяву [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Судові витрати у справах окремого провадження розподілу не підлягають.

Outcome: approved