Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

позивачка [PERSON] 18.12.2025 звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що сімейне життя з чоловіком не склалося через відсутність взаєморозуміння, що стало приводом для конфліктів та сварок, проживають окремо з 2010 року, припинили шлюбні відносини, спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, сім`я носить лише формальний характер. Просила розірвати шлюб. 18.12.2025 справа надійшла до суду та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, передана на розгляд судді Яворській Н.І. Ухвалою судді від 23.12.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилася, 18.02.2026 подала заяву, у якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить справу розглядати у її відсутності (а.с.18) Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду відповідно до вимог ст.128 ЦПК України. Заяв про розгляд справи за його відсутності відповідач не подав. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено ч.2 ст.247 ЦПК України. За таких обставинах суд визнає неявку відповідача неповажною та розглядає справу за його відсутності, провівши на підставі вимог ст.281 ЦПК України заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Із змісту позову, з долученого до справи свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] (а.с.5) видно, що сторони зареєстрували шлюб 17.02.1996 у виконкомі Переможненської сільської ради Городоцького району Львівської області, актовий запис №1, в шлюбі мають повнолітню дочку [PERSON] , 1996 р.н., припинили подружні відносини з 2010 року і з цього часу проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Спору щодо майна немає. Позивачка змушена звернутись з позовом до суду, оскільки відповідач добровільно відмовляється розірвати шлюб через органи ДРАЦСу. Позивачка, як убачається із змісту позову просить про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що примирення і подальше збереження сім`ї з відповідачем неможливе та суперечить її інтересам, сім`я фактично розпалась, шлюб існує формально. Згідно Витягу з реєстру Комарнівської територіальної громади №2025/018468728 від 10.12.2025 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.9) Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Ураховуючи вищенаведене, інші фактичні взаємини сторін, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також ту обставину, що примушування позивачки до збереження шлюбу порушуватиме її права, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. У відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 1211 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: approved