Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

У липні 2025 року адвокат Казбулатова О. М. звернулася до суду в інтересах позивача [PERSON] із зазначеним позовом, у якому просила визнати відсутнім у відповідача [PERSON] право на одноразову грошову допомогу (далі ОГД) у зв`язку із загибеллю їхнього спільного сина військовослужбовця [PERSON] , який загинув [INFO] під час виконання бойового завдання із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. В обґрунтування позовних вимог зазначали, що позивач та відповідач є батьками загиблого в період дії воєнного стану солдата [PERSON] 23 жовтня 2023 року командиром військової частини [NUMBER] було прийняте рішення № 783 про призначення [PERSON] (матері загиблого) ОГД відповідно до ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 2 постанови КМУ від 28.02.2022 року № 168 у розмірі 1/2 частки від 15 000 000 грн, що становить 7 500 000 грн. Іншу 1/2 частку ОГД було призначено батьку загиблого [PERSON] . Позивач зазначає, що відповідач не виконував належним чином свої батьківські обов`язки щодо утримання сина до його повноліття. Згідно із Законом № 3515-IX від 09 грудня 2023 року, статтю 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 2. Відповідно до цієї норми, у призначенні та виплаті ОГД може бути відмовлено (або її виплата припинена/призупинена) особі, щодо якої судовим рішенням, що набрало законної сили, встановлено факт ухилення від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя. На підставі викладеного, позивач вважає, що існують законні підстави для припинення виплати ОГД відповідачу, оскільки останній ухилявся від виконання обов`язків з утримання сина, а отже, втратив право на отримання зазначених коштів. Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 04 серпня 2025 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторони. Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов, однак відповідач не скористався своїм правом та не подав до суду відзив на позовну заяву, тому відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою суду від 30.09.2025 забезпечено позов [PERSON] та призупинено виплату одноразової грошової допомоги відповідачу [PERSON] . У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Казбулатова О. М. позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 18.08.2025 року, підтримали. Вони просили суд: - визнати відсутність права на одноразову грошову допомогу у [PERSON] як такого, що ухилявся від виконання батьківських обов`язків щодо свого сина [PERSON] до досягнення ним повноліття; - припинити виплату одноразової грошової допомоги [PERSON] у зв`язку із загибеллю сина [PERSON] , який загинув [INFO] під час виконання бойового завдання; - стягнути виплачену одноразову грошову допомогу з [PERSON] на користь матері загиблого [PERSON] у сумі 4 800 000 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом вчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі. Відзив на позов до суду не подав. Представник військової частини [NUMBER] , яка була залучена до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, в судове засідання не з`явився, були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, письмові пояснення щодо позову до суду не подавали. Враховуючи згоду позивача та представника позивача на проведення заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, зважаючи на таке. Суд установив, що [INFO] народився [PERSON] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 07 квітня 2000 року Костопільським райвідділом реєстрації актів громадського стану. [PERSON] помер(загинув) [INFO] в с.Андріївка Волноваського району Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 26 липня 2023 року Костопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Відповідно до Рішення головного розпорядника коштів військової частини [NUMBER] про призначення одноразової грошової допомоги батькам солдата [PERSON] , який загинув [INFO] (рішення № 783 від 23 жовтня 2023 року), та згідно з пунктом другим постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 168, призначено одноразову грошову допомогу батькам: матері [PERSON] та батькові [PERSON] . Допомога призначена у зв`язку із загибеллю солдата [PERSON] , військовослужбовця військової частини [NUMBER] , який загинув [INFO] під час виконання бойового завдання внаслідок вибухової травми. Підставою для прийняття рішення стали: свідоцтво про смерть, лікарське свідоцтво про смерть № 310-12/1944-ДМ/23 від 25 липня 2023 року, витяг із поіменного списку загальних втрат особового складу в/ч [NUMBER] та витяг із наказу командира в/ч [NUMBER] (по стройовій частині) від 06 вересня 2023 року № 257ДСК. Розмір допомоги становить 15 000 000 (п`ятнадцять мільйонів) гривень, що розподілені рівними частинами по 7 500 000 (сім мільйонів п`ятсот тисяч) гривень кожному. Позивач вважає, що відповідач [PERSON] не має права на отримання зазначеної одноразової грошової допомоги, оскільки останній не виконував належним чином свої батьківські обов`язки щодо утримання сина до його повноліття. Таким чином, між сторонами виник спір щодо права на виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця в період дії воєнного стану. До спірних правовідносин суд застосовує такі норми права. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20). Згідно зі статтею 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного провадження, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України). Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Позивач в позовній заяві вказує на наявність між сторонами спору про право на виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку з існуванням якого заява подається в порядку позовного провадження. В силу вимог статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд установив та з матеріалів справи вбачається, що син позивача та відповідача - [PERSON] , [INFO] , був призваний та військову службу, загинув [INFO] в період дії воєнного стану в с.Андріївка Волноваського району Донецької області. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі за текстом - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується серед іншого у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби. Згідно зі статтею 16-1 цього Закону у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги серед інших мають вдова (вдівець) та батьки загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті). Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Матері та батьку загиблого 22.07.2023 у період дії воєнного стану солдата [PERSON] головним розпорядником коштів, військовою Частиною [NUMBER] Міністерства оборони України відповідно до пункту 2 постанови КМУ від 28 лютого 2022 року №168 призначено одноразову грошову допомогу у рівних частках в розмірі 1/2 частини 15000 000 грн в сумі 7 500 000 гривень, що підтверджено відповідним рішенням. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» від 09 грудня 2023 року №3515-IX внесено зміни до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме статтю 16-4доповнено пунктом 2 наступного змісту: «2. Одноразова грошова допомога не призначається особі, яка умисно позбавила життя чи вчинила замах на особу (осіб), яка (які) має (мають) відповідно до цього Закону право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або притягалася до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення щодо загиблої (померлої) особи, за рішенням суду, яке набрало законної сили. У призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги може бути відмовлено або її виплата припинена чи призупинена особі, щодо якої рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя». В судовому засіданні суд заслухав показання свідків, які були викликані в судове засідання за клопотанням сторони позивача. Так, свідок [PERSON] (тітка загиблого [PERSON] по материнській лінії) у судовому засіданні показала, що батько ніколи не займався дитиною, не піклувався про сина та не надавав жодної матеріальної допомоги, маючи постійну заборгованість зі сплати аліментів. Свідок [PERSON] (подруга позивачки) повідомила суду, що знайома з позивачкою з моменту народження дітей, вони постійно спілкуються та разом святкують дні народження й інші події. Свідок зазначила, що ніколи не бачила батька покійного [PERSON] : він не приходив на свята, не вітав сина та не дарував подарунків. Свідок [PERSON] (друг загиблого) у судовому засіданні пояснив, що проживає в одному будинку з матір`ю [PERSON] , з дитинства вони товаришували та проводили вільний час разом. Батька [PERSON] він не знає і ніколи не бачив, хоча часто бував у них вдома. За словами свідка, [PERSON] ніколи не згадував про батька позитивно. Свідку невідомо про надання батьком матеріальної допомоги, і він ніколи не чув про будь-які подарунки від нього для сина. Свідок [PERSON] (колишня дружина брата відповідача) повідомила суду, що добре знала [PERSON] , оскільки була його вихователем у дитячому садку. Протягом усього дитинства дитиною опікувалися лише бабуся та мати ( [PERSON] ). Назар був ображений на батька, не називав його татом, а використовував прізвисько « [PERSON] » і навіть мав намір змінити прізвище « [PERSON] ». Свідок пригадала випадок, коли відповідач купив сину велосипед, проте не віддав його, а заявив, що той зможе на ньому покататися лише тоді, коли прийде до бабусі. Свідок [PERSON] (колишній колега позивачки) зазначив, що вони разом працювали в дитячих таборах відпочинку. Він був особисто знайомий із [PERSON] , оскільки мати влаштовувала сина на відпочинок до табору. Свідок підтвердив, що відповідач не брав участі у вихованні, спілкуванні та утриманні сина. Таким чином, показання свідків вказують на те, що відповідач [PERSON] неналежним чином виконував свої батьківські обов`язки та ухилявся від обов`язку щодо утримання сина. У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню особисту заінтересованість у результаті розгляду справи відсутні. З дослідженої в судовому засіданні Постанови судді Костопільського районного суду про стягнення аліментів від 11.03.2003 у справі №2-417/2003 вбачається, що з відповідача [PERSON] на користь позивач стягувалися аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, починаючи з 26.02.2003 року і до його повноліття. Відповідно до Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Костопільським районним відділом державної виконавчої служби від 20.09.2018 №11756, заборгованість відповідача [PERSON] по сплаті аліментів станом на березень 2018 становить 33925,25 грн. Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 06.03.2019 у справі №564/2635/18 з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто неустойку (пеню) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення в сумі 10 311, 20 грн. З листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) вбачається від вбачається, що відповідач добровільно судове рішення про стягнення неустойки(пені) за невчасну сплату аліментів не виконав, залишок заборгованості за виконавчим листом становив 6 892,44 (станом на 04.01.2021), крім того вчиняв дії, що перешкоджали у виконані судового рішення. Таким чином, оцінивши досліджені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у судовому засіданні доведено факт ухиляння відповідача [PERSON] , ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ), від виконання обов`язку щодо утримання свого сина [PERSON] , [INFO] . Окрім того, суд зауважує, що відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів того, що він не ухилявся від утримання сина, а виконував свої батьківські обов`язки щодо його утримання, брав участь у його вихованні та піклувався про нього. Враховуючи викладені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що у зв`язку із доведенням факту ухиляння відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання загиблого сина- військовослужбовця [PERSON] , права позивача [PERSON] , яка самостійно займалась вихованням та утриманням сина, мають бути захищенні шляхом задоволення її позовної вимоги про визнання відсутнім у відповідача права на одноразову грошову допомогу. Щодо позовної вимоги про припинення відповідачу виплати одноразової грошової допомоги, суд зазначає таке. Згідно з частиною другою статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (в редакції Закону від 09 грудня 2023 року №3515-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги»), у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги може бути відмовлено або її виплата припинена чи призупинена особі, щодо якої рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя. Тобто механізм припинення виплати одноразової грошової допомоги визначено Законом №2011-XII (в редакції Закону від 09 грудня 2023 року №3515-IX), і він пов`язаний з наявністю рішення суду, яким встановлено факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя, що набрало законної сили. Гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного,невизнаного або оспорюваного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним і стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Рішення суду, яким установлено факт ухиляння відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання загиблого сина, у зв`язку з чим задоволено позовну вимогу про визнання відсутнім у відповідача права на одноразову грошову допомогу, надасть можливість позивачу після набрання таким рішенням законної сили звернутися до компетентного органу для припинення виплати призначеної йому одноразової грошової допомоги. За відсутності порушеного права позивача вимога про припинення відповідачу виплати призначеної йому одноразової грошової допомоги є передчасною та не підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення виплаченої одноразової грошової допомоги з [PERSON] на користь [PERSON] у сумі 4 800 000 грн, суд зазначає таке: Суд рахує, що така позовна вимога є неналежним способом захисту права, оскільки згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Однак спосіб захисту має бути ефективним та відповідати змісту порушеного права. Виплата ОГД здійснюється державою через уповноважені органи (Міноборони, МВС тощо). Якщо кошти вже виплачені особі, яка, на думку позивача, не мала на них права, ці кошти вважаються безпідставно набутим майном перед державою (бюджетом), а не перед іншим отримувачем. Пряме стягнення коштів від одного родича на користь іншого законом не передбачено, оскільки ці кошти не належали позивачу на праві власності до моменту їх розподілу органом . Суд може визнати право на допомогу відсутнім, але це є лише підставою для того, щоб держава (в особі розпорядника бюджетних коштів) ініціювала процедуру повернення цих коштів до бюджету як помилково або неправомірно виплачених. Позивач не наділений повноваженнями стягувати ці кошти безпосередньо на свою адресу, оскільки право на частку допомоги виникає лише після відповідного рішення компетентного органу (комісії Міноборони/МВС) про призначення допомоги саме позивачу. Вимога про стягнення коштів є похідною від факту визнання особи такою, що втратила право на допомогу. Спочатку має бути встановлено факт ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо утримання загиблої особи (що і робиться в цьому судовому процесі). І тільки після набрання рішенням законної сили позивач має звернутися до органу, що здійснював виплату, для перегляду рішення про розподіл часток ОГД. Саме державний орган, а не приватна особа, має право вимагати повернення виплаченої частки від відповідача або проводити перерахунок. Оскільки виплата ОГД є публічно-правовим обов`язком держави, правовідносини щодо її розподілу виникають між громадянином і державою. Стягнення суми в розмірі 4 800 000 грн безпосередньо з одного спадкоємця/члена сім`ї на користь іншого суперечить встановленому законом порядку виплати допомоги. Таким чином, вимога про стягнення коштів є передчасною та заявленою до неналежного суб`єкта, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині. Щодо судового збору, то згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, а саме: задоволена одна вимога немайнового характеру, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211 гривень 20 копійок.

Outcome: partial