Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Пересипського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) про зняття арешту. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] помер батько позивача, [PERSON] . Після смерті батька заявник звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Після відкриття спадщини, позивачу було повідомлено про наявність арешту на 1/6 частини квартири [ADDRESS] , який накладена на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.08.2010 року. Більш детальної інформації надати не можливо. З урахуванням викладеного позивач просить: скасувати арешт з нерухомого майна: 1/6 частини квартири [ADDRESS] , яке належить [PERSON] який помер [INFO] , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження В-15/536 від 10.08.2010 року державним виконавцем Першого Суворовського ВДВС, реєстраційний номер обтяження: 10132621. Після надходження та реєстрації зазначеної позовної заяви, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою суду від 25 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, сторонам направлено копію ухвали суду про відкриття провадження, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, на адресу суду 19.02.2026 року (вх. №8166) за підписом представника позивача адвоката Боровик А.О. надійшла заява щодо можливості розгляду справи у відсутність сторони позивача, відповідно до якої представник зазначила, що позов підтримує, просить його задовольнити та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення суду (а.с.32). Відповідач Пересипський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) про час та місце слухання справи повідомлений (а.с.31а), представник до суду не з`явився, про причини не явки суду не повідомив. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2026 року вирішено провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши представлені суду докази в їх сукупності та взаємозв`язку вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Звертаючись до суду з позовними вимогами про зняття арешту, позивач зазначив. що [INFO] помер його батько, після смерті якого відкрилась спадщини, однак позивач, як спадкоємець не має можливості отримати свідоцтво, оскільки на 1/6 частину спадкового майна накладено арешт. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (а.с.18). Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі 27/2024 приватним нотаріусом заведено спадково справу (а.с.19). Листом від 10.11.2025 року на ім`я [PERSON] (представника [PERSON] ) повідомлено що, за допомогою АСВП при перевірці АСВП згідно відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виявлено: арешт на майно боржника: інше1/6 частини квартири [ADDRESS] (обтяження: 10132621) накладений постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження В-15/536 від 10.08.2010 року власник: [PERSON] . Надати більш детальну інформацію не є можливим, оскільки виконавче провадження було знищено у зв`язку з закінченням терміну зберігання (а.с.20). Наявність арешту на майно, також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав (а.с.33-35). З огляду на досліджені докази, встановлено, що виконавче провадження, в рамках примусового виконання якого було накладеного арешт знищене, встановити детальну інформацію щодо того, за яким саме виконавчим провадженням було накладено арешт не можливо. Заявнику рекомендовано звернутись до суду з позовом про скасування арешту. Наявність обтяження майна належного спадкодавцю, не дає можливості позивачу, як спадкоємцю реалізувати свої права щодо оформлення спадщини. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Предметом позову, який на даний час перебуває в провадженні суду, є зняття арешту з нерухомого майна, що на праві власності належить померлому [PERSON] , після смерті якого позивач, як спадкоємець не може прийняти спадщину. Як роз`яснено в п. 2 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справи від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності. Як слідує зі ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким він розпоряджається на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст. 391 ЦК України). У відповідності до пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже, наявність обтяження на майно обмежує право позивача, реалізувати законні права щодо спадкового майна. Враховуючи наявність накладеного арешту на нерухоме майно та заборони здійснення відчуження майна, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] та необхідність зняття такого арешту. Позивачем не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.

Outcome: approved