Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що [INFO] померла його дружина [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина. Спадкове майно складається з житлового будинку з господарським будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] . Спадкоємцями після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON] та дочка [PERSON] в частці кожен. 30.10.2025 року він звернувся до приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу Толстіхіної Н.Д. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Окрім того, він постійно на день смерті спадкодавця проживав з дружиною та був зареєстрований за однією адресою. Однак, нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок. Позивач просить суд визнати за ним, в порядку спадкування за законом, право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , який належав [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді Хорошівського районного суду Житомирської області від 26.01.2026 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач в позовній заяві просить справу розглядати без його участі. Відповідач до суду подала заяву, де просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч. 3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази надані позивачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 17 грудня 2021 року ( а.сп.13). [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.05.1990 року та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00023026659 від 04.06.2019 року ( а.сп.7-8). Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 27.12.2023 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 14.10.2022 виконавчим комітетом Хорошівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, актовий запис №24 розірвано ( а.сп.9-10). Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №68512334 від 14.02.2022 року слідує, що до майна [PERSON] заведено спадкову справу №34/2022 (а.сп.16). Згідно листа приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Толстіхіної Н.Д. від 17.10.2025 за №245/02-14/34/2022 слідує, що станом на 17.10.2025 року згідно спадкової справи №34/2022 заведеної 14 лютого 2022 року щодо майна спадкодавця [PERSON] [INFO] , що померла [INFO] , - [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за законом 1/2 частці кожен за матеріалами спадкової справи, які прийняли спадщину шляхом подачі заяв «Про прийняття спадщини» (а.сп.14) Постановою приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу Толстіхіної Н.Д. від 30.10.2025 року за вих. №254, [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв в 1/2 частці кожному, про право на спадщину за законом на житловий будинок, після [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно ( а.сп.15). Відповідно до довідки виконавчого комітету Хорошівської селищної ради №112 від 14.02.22 року слідує, що спадкодавець [PERSON] , [INFO] , що померла [INFO] дійсно була зареєстрована та постійно проживала до дня смерті за адресою: [ADDRESS] ( а.сп.18). Згідно довідки виконавчого комітету Хорошівської селищної ради №354 від 14.02.22 року слідує, що за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані та постійно проживали за шість місяців до смерті та шести місяців після смерті з спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , що померла [INFO] : [PERSON] , [INFO] , чоловік ( а.сп.19). Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті своєї дружини [PERSON] , про що свідчить лист приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Толстіхіної Н.Д. від 17.10.2025 за №245/02-14/34/2022. Крім того, [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги після смерті дружини [PERSON] , постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї, а тому вважається таким, що прийняв спадщину, в силу положень статті 1268 ЦК України. На звернення позивача щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно [PERSON] яка померла [INFO] , нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується листом приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Толстіхіною Н.Д. від 17.10.2025 за №245/02-14/34/2022. Із довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради №26 від 17.09.2025 року слідує, що право власності на нерухоме майно, що знаходиться в [ADDRESS] не зареєстровано ( а.сп.17). Разом з тим, відповідно до довідки виконавчого комітету Хорошівської селищної ради №608 від 05.09.2025 року, згідно запису господарської книги на 2021-2025 роки, особового рахунку № [NUMBER] Топорищенського старостинського округу житловий будинок [ADDRESS] , рахується за померлою [INFO] [PERSON] ( а.сп.20). Зазначене також підтверджується копією погосподарської книги за 2021-2025 роки, в якій наявні відомості про те, що головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.сп.21-22). Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] 12.09.2025 року виготовлено на ім`я [PERSON] . Згідно з технічним паспортом вказаний будинок було споруджено в 1955 році ( а.сп.23-25). Відповідно до звіту про оцінку майна №251103/30-л вартість житлового будинку з господарськими будівлями, загальною площею 41,5 кв.м., житловою площею 14,1 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] становить 38844 гривень ( а.сп.26-35). Згідно з частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини четвертої статті 3 зазначеного Закону України права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві Юстиції України від 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Судом встановлено, що позивач, як спадкоємець за законом, прийняв спадщину, за його заявою заведено спадкову справу до майна померлої [PERSON] , однак, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськимим будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , позивач не може оформити свої спадкові права. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно зі ст. 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Як спадкоємець, що прийняв спадщину, позивач має право на оформлення спадкових прав, тому позовні вимоги підлягають до задоволення, порушене право позивача підлягає судовому захисту. Визнання права власності за позивачем на 1/2 частину на житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами що знаходиться в [ADDRESS] буде відповідати принципу пропорційності в питанні захисту права власності позивача, як спадкоємця. Відтак, суд вважає, що позовні вимоги, що також визнаються у повному обсязі відповідачем, є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved