Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути з останнього на його користь моральну шкоду у розмірі 100000 грн. та витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги мотивує тим, що 17 квітня 2025 року він потрапив у дорожньо-транспортну пригоду переходячи дорогу по пішохідному переходу, де його збив автомобіль. Згідно з даними постанови про закриття кримінального провадження від 27 вересня 2025 року це був Volkswagen UP, державний номер [NUMBER] , за кермом якого перебувала [PERSON] . Внаслідок ДТП він отримав тяжкі тілесні ушкодження та був госпіталізований у лікарню 17 квітня 2025 року, де перебував до 29 квітня 2025 року. Після цього, 15 липня 2025 року він повторно потрапив до лікарні з гострим болем у животі та йому проведено другу операцію по видаленню жовчного міхура. Виписаний з лікарні був 29 липня 2025 року. Діагноз, згідно з випискою: гострий гангренозний калькульозний холецистит. Емпієма жовчевого міхура. 16 жовтня 2025 року він був госпіталізований втретє з болем у животі, блюванням, запамороченням і втратою свідомості. Виписаний з лікарні був 22 жовтня 2025 року. Діагноз, згідно виписки: злукова хвороба черевної порожнини з частковою кишковою непрохідністю. Друга і третя госпіталізація є наслідками першого оперативного втручання, тобто наслідками ДТП. Адвоката Ковташа В.Д. йому порадили його знайомі через сімейні зв`язки його батька [PERSON] . [PERSON] запевнив його, що він має досвід у подібних справах і зможе допомогти в питанні відшкодування шкоди, визнання його потерпілим і захисті його прав. Їхня співпраця була безкоштовна. Договір про надання правової допомоги був укладений орієнтовно 20-24 квітня 2025 року безпосередньо у лікарні, але в одному екземплярі, якого адвокат залишив собі. Позивач зазначає, що хоча правова допомога була безоплатною, проте це не звільняє адвоката від професійних обов`язків, які він прийняв на себе добровільно. Надання безоплатної допомоги не означає, що адвокат може діяти неналежним чином, а безоплатність не може бути виправданням бездіяльності. Фактично адвокат самоусунувся від виконання договору, не вів юридичну справу, не контролював строки, не готував документи, не здійснював захисту його прав і не діяв в інтересах клієнта, чим грубо порушив ст.ст. 20-21 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та норми Правил адвокатської етики. Отже, 27 вересня 2025 року слідчий у кримінальному провадженні №12025030580001289 виніс постанову про його закриття. У той же день слідчий особисто повідомив адвоката Ковташа В.Д. про факт закриття кримінального провадження через месенджер WhatsApp та надіслав йому електронну копію постанови. Однак, адвокат приховав від нього факт закриття кримінального провадження, у зв`язку з чим він втратив реальну можливість вчасно подати скаргу слідчому судді, а тому був змушений самостійно звертатися до суду із заявою про поновлення строків та відновлення провадження. Вказані дії адвоката мають ознаки грубого порушення професійних обов`язків, введення клієнта в оману та свідомого позбавлення його можливості на захист своїх прав. Постановою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 листопада 2025 року його скаргу на постанову слідчого від 27 вересня 2025 року було повністю задоволено, а рішення про закриття кримінального провадження скасовано як незаконне, передчасне та необґрунтоване. Вважає, що адвокат Ковташ В.Д. не здійснив жодних дій, щоб запобігти незаконному закриттю справи або оскаржити його. Протягом шести місяців адвокат не вчинив жодних процесуальних дій, зокрема не подав заяву про визнання його потерпілим та інших відповідних документів, не повідомляв його про те, як іде слідство, не надавав звітів, не інформував про справу. На переконання позивача, у сукупності з іншими фактами, зазначене дає підстави вважати, що така бездіяльність адвоката могла бути не випадковою, а вмотивованою особистою зацікавленістю, упередженістю або можливими позапроцесуальними домовленостями адвоката з представниками правоохоронних органів чи іншими учасниками справи. Окремо звертає увагу позивач на те, що адвокат Ковташ В.Д. не підготував, не погодив з ним та не подав до суду жодного цивільного позову щодо стягнення з [PERSON] моральної та матеріальної шкоди попри те, що це питання було предметом їхньої домовленості з перших днів співпраці. 09 жовтня 2025 року він повідомив адвоката Ковташа В.Д. через месенджер про припинення договірних відносин. Внаслідок тривалої бездіяльності адвоката Ковташа В.Д., його неповідомлення про стан досудового розслідування та приховування факту закриття кримінального провадження, він перебував у постійному психоемоційному напруженні та стресі. Через відчуття повної невизначеності, відсутність інформації про рух справи, страх втратити можливості домогтися справедливості та усвідомлення того, що адвокат ігнорує свої професійні обов`язки, у нього суттєво погіршився психічний та фізичний стан. На фоні сильного стресу він практично перестав вживати їжу, упродовж тривалого періоду втратив вагу, відчував різку слабкість та безсоння. Це призвело до різкого погіршення стану здоров`я та стало прямою причиною його госпіталізації 16 жовтня 2025 року до стаціонару. Доданий ним консультативний висновок спеціаліста (психотерапевта), який підтверджує, що його психоемоційна та психофізична стабільність була суттєво порушена внаслідок дій та бездіяльності адвоката [PERSON] . Нинішній його психофізичний стан підтверджує реальність шкоди, завданої йому адвокатом та є об`єктивним доказом емоційних та психологічних страждань. На тлі встановленого медичного діагноз, він пережив і продовжує переживати стійке відчуття тривоги та страху, нічні пробудження та безсоння, постійні нав`язливі думки про те, що ситуація виходить з-під контролю, психічну виснаженість. емоційне пригнічення, страх за власне здоров`я та постійне відчуття несправедливості та беззахисності. Тому, позивач вважає справедливим визначити розмір моральної шкоди у сумі 100000 грн. У встановлені судом ухвалою від 07 січня 2026 року строки для подачі відзиву, відповідач не скористався. Проте, 29 січня 2026 року через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив разом із проханням про поновлення пропущеного строку на подання відзиву у зв`язку з тим, що він перебував на лікуванні, про що надав підтверджуючі документи. Отже, з метою забезпечення можливості відповідачу реалізувати свої процесуальні права, суд вважає за необхідне поновити строк для подачі відзиву, визнавши наведені ним причини пропуску цього строку поважними. З поданого відзиву вбачається, що відповідач [PERSON] позов не визнає та просить в його задоволенні відмовити зважаючи на наступні обставини. Відповідач вказав, що дійсно надавав професійну правничу допомогу позивачу (безоплатно) на підставі Договору про надання правничої допомоги №7/11 від 24 квітня 2025 року у межах наданих йому повноважень, чинного законодавства України та Правил адвокатської етики. 09 жовтня 2025 року вказаний договір розірвано. Впродовж дії Договору, ним надана наступна правнича допомога: ознайомлення з матеріалами кримінального провадження №12025030580001289 від 17 квітня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України; участь 22 серпня 2025 року у Луцькому РУ ГУНП у Волинській області в допиті потерпілого [PERSON] , де до початку допиту ним клієнту роз`яснено права, надані консультації та поради щодо відповідей на запитання слідчого та повідомлено загальну стратегію поведінки та тактику на допиті і під час допиту він стежив за додержанням його прав та щоб допит проводився відповідно до закону, щоб до клієнта не застосовувався тиск, примус чи будь-які інші неправомірні дії; після отримання від слідчого у месенджері WhatsApp непідписаної постанови про закриття кримінального провадження, ним готувалася відповідна скарга до Луцького міськрайонного суду Волинської області. Зауважує, що строк оскарження такої постанови, передбачений ст. 304 КПК України, пропущений не був би, адже в порядку ч. 6 ст. 284 КПК України слідчим не направлялася. Втім, у зв`язку з розірванням Договору клієнтом, скарга ним не направлялася. Крім того, з 02 жовтня 2025 року по 10 жовтня 2025 року він перебував на стаціонарному лікуванні в КП «Рівненська обласна клінічна лікарня ім. Ю.Семенюка» Рівненської обласної ради, що підтверджується випискою-епікризом із медичної картки стаціонарного хворого №28071. До того ж, ним, як представником позивача, проводилися перемовини з адвокатом Петрук Т.В. щодо відшкодування заподіяної шкоди. Крім того, з переписки у месенджері WhatsApp, що додана до позову, вбачається, що ним також надавалися позивачу консультації з приводу правових питань клієнта. На переконання відповідача, ним, у межах зазначеного Договору, було здійснено всі дії, які об`єктивно були можливими, доцільними та правомірними за конкретних обставин справи, з урахуванням: процесуальної стадії, наявних доказів, поведінки самого клієнта та реальних процесуальних можливостей. Тому, відповідач вважає, що твердження позивача про його бездіяльність, неналежне виконання професійних обов`язків не відповідають дійсності та є юридично некоректними. Позивачем не наведено жодних доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між його діями та психоемоційним станом позивача. Фактично підставою для подання даного позову послугувала відсутність очікуваного для клієнта результату розгляду справи, що не свідчить про неналежне виконання вимог адвокатом та не може бути підставою для відповідальності адвоката. Разом з тим, позивач заявляє, що ним не було подано клопотання про визнання його потерпілим, проте у вказаному кримінальному провадженні вже мав статус потерпілого, а тому потреби в додатковому заявлені такого клопотання не було. Щодо проведення правового супроводу його лікування, то вважає, що такі скарги позивача є передчасними. Позивач зазначає, що основною його вимогою як потерпілого у кримінальному провадженні та його завданням як адвоката було отримання матеріальної компенсації завданої шкоди у ДТП. Позивачу була роз`яснена необхідність збору медичної документації в процесі лікування з метою подальшого проявлення цивільного позову. Проте, будь-яких звернень від позивача до нього під час дії між ними Договору щодо необхідності витребування медичних документів чи відсутності або труднощів в отриманні результатів пройдених медичних досліджень не було та про такі факти він його не повідомляв. Щодо не подання ним цивільного позову у кримінальному провадженні, то звертає увагу суду на те, що відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, цивільний позов може бути пред`явлений до підозрюваного, обвинуваченого, проте у кримінальному провадженні №12025030580001289 інший учасник ДТП [PERSON] мала процесуальний статус свідка. А тому на момент дії Договору між ним та позивачем процесуальних підстав для подання такого позову не було. У той же час, ним проводилися перемовини з адвокатом Петрук Т.В. щодо відшкодування заподіяної шкоди в добровільному порядку, про що позивач був обізнаний, підтримував та намагався отримати якнайбільшу матеріальну вигоду із ситуації, що склалася. У результаті перемовин, вони дійшли домовленості про відшкодування позивачу шкодив розмірі 8000 дол.США. Однак такий розмір спочатку влаштовував позивача, а згодом він вирішив, що цього замало. Отже, позивачем не наведено жодного пункту чи умови договору, яка була ним порушена під час представлення його інтересів у кримінальному провадженні. Жодних дій, вчинення яких було б обов`язковим і від яких він безпідставно ухилився, позивачем не наведено та не доведено. При цьому, всі витрати, понесені ним та які пов`язані з виконанням Договору про надання правничої допомоги йому не компенсовані, хоча такий обов`язок було покладено на позивача. Водночас, позивач, окрім звернення до суду з даним позовом, також подав скаргу на його бездіяльність до КДКА Рівненської області, яка під час розгляду скарги не знайшла в його діях будь-яких порушень обов`язків адвоката. Про можливість долучення до матеріалів справи копії рішення КДКА Рівненської області від 28 січня 2026 року після її отримання, відповідач просив у поданому відзиві на позов. Таким чином, відповідач зазначає, що позивачем не доведено фактів наявності завданої йому шкоди внаслідок його дій, як адвоката, відсутній причинно-наслідковий зв`язок, не доведено наявність його вини у завданні шкоди, а тому заявлений позов є безпідставним. Позивач скористався наданим йому правом та подав відповідь на відзив в якому, на спростування доводів відповідача у відзиві, додатково вказав, що відповідач намагається звести предмет спору до його «суб`єктивного невдоволення», однак предметом даного позову є конкретні факти неналежного виконання адвокатом професійних обов`язків, що підтверджуються доказами. Зокрема, у відповіді на відзив, позивач повторно вказав, що фактично відповідач, всупереч взятим на себе зобов`язанням та в порушення вимог ст. 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не повідомив його про закриття кримінального провадження, не подав скаргу на постанову слідчого, не ініціював проведення додаткових експертиз, не подав клопотань про визнання його потерпілим, не здійснив процесуального контролю строків та не забезпечив належного доказового супроводу. При цьому зазначив, що наявність рішення КДКА не виключає цивільної відповідальності. Тому, просить позов задоволити у повному обсязі. Напередодні судового засідання, 16 лютого 2026 року через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява, де він зазначив, що повністю підтримує подані ним раніше письмові доводи та докази, не заперечує проти розгляду справу за його відсутності. Просить суд задоволити подані ним вимоги стосовно відповідача. Від відповідача 17 лютого 2026 року через систему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи без його участі. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі у зв`язку з безпідставністю позовних вимог. До того ж, відповідачем було додано для долучення до матеріалів справи рішення дисциплінарної палати КДКА Рівненської області №Д/01-6 від 28 січня 2026 року. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже підставою цивільно-правової відповідальності, як обов`язку відшкодувати шкоду, є зокрема: договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди. Незалежність адвокатури гарантується (ст. 131-2 Конституції України). В силу ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк. Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Загальні вимоги до змісту угоди про надання правової допомоги встановлені статтею 17 Правил адвокатської етики. Згідно із ч. 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом встановлено, що відповідач Ковташ В.Д. є адвокатом, який здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №000697, виданого Радою адвокатів Львівської області 14 серпня 2017 року на підставі рішення №70 від 14 липня 2017 року. Вказані обставини підтверджуються даними з Єдиного реєстру адвокатів України. Так, 24 квітня 2025 року між позивачем [PERSON] , з однієї сторони, у подальшому "Клієнт" та Адвокатським бюро "Офіс адвокатів Василя Ковташа" в особі керуючого Ковташа В.Д., далі "Адвокатське бюро", з іншої сторони укладено Договір №7/11 про надання правничої допомоги (далі Договір) (а.с.42-43). Позивач не спростовував факту прийняття ним умов вказаного Договору про надання правової допомоги в редакції, що додана до позовної заяви. Отже, з розділу 1 Договору вбачається, що Клієнт доручає, а Адвокатське бюро в особі адвоката Ковташа В.Д. приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу по здійсненню захисту в кримінальному провадженні №12025030580001289. Так. як вбачається з матеріалів справи, 17 квітня 2025 року СВ Луцького РУП ГУ НП у Волинській області внесені відомості до ЄРДР за №12025030580001289 за попередньою правовою кваліфікацією по ч. 1 ст. 286 КК України з подальшою перекваліфікацією на ч.2 ст. 286 КК України, а саме по факту ДТП наїзду на пішохода [PERSON] , який в результаті ДТП отримав тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя. Пунктом 2.1.5 розділу 2 Договору визначено, що Адвокатське бюро на виконання вказаного Договору зобов`язане використовувати всі можливі дозволені законодавством способи для досягнення ефективного захисту прав Клієнта під час виконання його доручення. Згідно з пунктами 3.1.3 та 3.1.4 розділу 3 Договору, Клієнт приймає на себе зобов`язання оплачувати витрати Адвокатського бюро, необхідні для виконання доручень Клієнта та оплачувати правничу допомогу у відповідності до умов розділу 4 цього Договору. Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з ч.ч. 1 і 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" і ст. 28 Правил адвокатської етики, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Частиною 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Так, в укладеному сторонами договорі про надання правничої допомоги від 24 квітня 2025 року у Розділі 4 визначено порядок обчислення гонорару та порядок здійснення розрахунків. Втім, у даному договорі відсутні умови, які передбачають надання правничої допомоги безоплатно. Відповідно до ст. 903 ЦК України, плата за договором про надання послуг здійснюється замовником у розмірі, встановленому договором. На підтвердження сплати адвокату гонорару позивачем не надано суду жодного письмового доказу (квитанцій, платіжних доручень і т. і.), які б свідчили про фактичну оплату позивачем адвокатських послуг відповідача. Проте, факт надання правової допомоги у безоплатній формі підтвердив також і відповідач по справі у відзиві на позов. Як визначено у п. 6.4 розділу 6 Договору, Адвокатське бюро не надає Клієнту запевнення та гарантії стосовно реального виконання бажаного результату згідно його доручення. Пунктом 7.3 розділу 7 Договору визначено, що Договір може бути в будь-який час припинений за взаємною згодою сторін. Разом з тим, пунктами 7.4 та 7.5 розділу 7 Договору надано право як Адвокатському бюро, так і Клієнту достроково розірвати даний Договір. Відповідно до ст. 29 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", дія договору про надання правничої допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правничої допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору. Як зазначає позивач, 09 жовтня 2025 року він повідомив відповідача адвоката [PERSON] через месенджер про припинення договірних відносин у зв`язку з невиконанням останнім умов Договору. Згідно зі ст. 906 ЦК України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Так, за скаргою позивача [PERSON] . Дисциплінарною палатою Кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури Рівненської області було розглянуто питання неналежного виконання адвокатом Ковташем В.Д. своїх обов`язків, визначених Договором про надання правової допомоги. За результатами розгляду дисциплінарну справу відносно адвоката Ковташа В.Д. за скаргою [PERSON] закрито, про що свідчить рішення №Д/01-6 від 28 січня 2026 року (а.с.55-58). Під час розгляду скарги Дисциплінарною палатою Кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури Рівненської області встановлено, що 24 квітня 2025 року між [PERSON] та Адвокатським бюро "Офіс адвокатів Василя Ковташа" дійсно було укладено Договір №7/11 про надання правової допомоги, предметом якого було надання правничої допомоги у кримінальному провадженні №12025030580001289. У ході розгляду дисциплінарної справи встановлені наступні обставини. 27 вересня 2025 року старшим слідчим СВ Луцького РУП ГУ НП у Волинській області капітаном поліції Ткачуком С.С. винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12025030580001289 від 14 квітня 2025 року у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. З 02 жовтня 2025 року по 10 жовтня 2025 року, відповідно до виписки-епікризу із медичної картки стаціонарного хворого №28071(25) [PERSON] вбачається, що 02 жовтня 2025 року хворий перебував на стаціонарному лікуванні в КП «РОКЛ ім.Ю.Семенюка» РОР. 09 жовтня 2025 року [PERSON] повідомив адвоката Ковташа В.Д. про припинення договірних відносин. 07 листопада 2025 року [PERSON] подав до Луцького міськрайонного суду Волинської області заяву-скаргу слідчому судді на постанову про закриття кримінального провадження з клопотанням про поновлення строку на оскарження постанови у якій зазначив, що про постанову довідався лише 07 листопада 2025 року, що заявник з 16 жовтня по 22 жовтня перебував на стаціонарному лікуванні, адвокат, який мав представляти його інтереси не повідомив його про закриття кримінального провадження. 12 листопада 2025 року суддею Луцького міськрайонного суду Волинської області по справі №161/23151/25 була розглянута скарга [PERSON] на постанову старшого слідчого СВ Луцького РУП ГУ НП у Волинській області капітана поліції Ткачука С.С. від 27 вересня 2025 року, ухвалою суду скаржнику поновленого строк на оскарження постанови як такий, що пропущений з поважної причини, скаргу задоволено, постанову скасовано. Із мотивувальної частини ухвали суду вбачається, що суд поновив строк на оскарження постанови про закриття кримінального провадження через причини, наведені у поданій скарзі та підтверджені відповідними документами. Даючи оцінку доводам заявника про неналежне виконання адвокатом обов`язків за договором, дисциплінарна палата врахувала, що договір про правничу допомогу передбачає взаємні права та обов`язки його сторін, та обов`язок клієнта провести оплату гонорару за всю виконану роботу. При цьому вказуючи на невиконання адвокатом, на думку заявника, обов`язків за договором, заявник не надав дисциплінарній палаті доказів оплати роботи адвоката. Щодо доводів заявника про обізнаність адвоката про постанову про закриття кримінального провадження та не повідомлення про це заявника, а також подачу адвокатом скарги на цю постанову. Дисциплінарна палата погодилася з доводами адвоката про неналежне вручення постанови шляхом направлення її тексту без підпису у електронному вигляді, що не може бути підставою для початку перебігу строку її оскарження. Окрім того, адвокат з поважної причини в період з 02 жовтня 2025 року по 10 жовтня 2025 року не міг здійснювати адвокатську діяльність через хворобу та перебування на стаціонарному лікуванні. А з 09 жовтня 2025 року повноваження адвоката припинені. Таким чином, дисциплінарна палата вважає, що матеріалами дисциплінарної справи не встановлено, що адвокат Ковташ В.Д. допустив пропуск строку на оскарження постанови про закриття кримінального провадження чи неналежно виконував свої обов`язки за договором із заявником. Згідно зі ст. 70 Правил адвокатської етики, щодо відносин, дисциплінарної відповідальності адвокатів діє презумпція невинуватості, при цьому дисциплінарні органи адвокатури України при застосуванні дисциплінарних стягнень мають виходити із загальних засад юридичної відповідальності, зокрема повинні застосовувати дисциплінарні стягнення лише за винні порушення. Тому, розглянувши дисциплінарну справу відносно адвоката Ковташа В.Д., дисциплінарною палатою встановлено відсутність в його діях складу дисциплінарного проступку, передбаченого ч. 2 ст. 34 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність. Отже, Дисциплінарною палатою Кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури Рівненської області не було встановлено в діях адвоката Ковташа В.Д. ознак порушення ним взятих на себе зобов`язань по наданню правової допомоги позивачу [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частинами 2-4 цієї норми визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується акт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Обґрунтовуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач посилалася на моральні страждання, яких він зазнав внаслідок невиконання відповідачем умов договору про надання правової допомоги. При вирішення питання про стягнення моральної шкоди з відповідача суд враховує, що завданням адвокатури, згідно зі статтями 29, 59, 63 Конституції України, є забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги. В преамбулі до Правил адвокатської етики визначено, що адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури. Надзвичайна важливість функціонального навантаження адвокатури вимагає від адвокатів слідування високим етичним стандартам поведінки. При цьому специфіка, комплексний характер обов`язків, що покладені на адвокатуру, обумовлюють необхідність збалансування засад служіння адвоката інтересам окремого клієнта та інтересам суспільства в цілому, дотримання принципів законності і верховенства права. Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачає дотримання Правил адвокатської етики як одного з основних професійних обов`язків адвоката. Статтею 7 Правил адвокатської етики визначено, що у своїй професійній діяльності адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний використовувати всі свої знання та професійну майстерність для належного захисту й представництва прав та законних інтересів клієнта, дотримуючись чинного законодавства України, сприяти утвердженню та практичній реалізації принципів верховенства права та законності. Дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності суд приходить до висновку, що позивачем, на підтвердження власних доводів про невиконання Договору, не надано відповідних доказів. При цьому, суд зауважує, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження є результатом досудового розслідування, який проводить орган досудового розслідування, а не свідченням неналежного виконання договору про надання правової допомоги. Суд звертає увагу позивача на те, що ним дещо помилково сприймається очікуваний результат послуг за договором правової допомоги. Реалізація адвокатом своїх повноважень в межах договору не завжди являє той бажаний для клієнта результат, який він хоче отримати, що також було узгоджено розділом 6 укладеного 24 квітня 2025 року Договору про надання правничої допомоги. Отже, судом не встановлено фактів та обставин того, що відповідач діяв всупереч задекларованим в Правилах адвокатської етики принципам слідування високим етичним стандартам та злісно не виконував умови Договору про надання правничої допомоги чи нівелював значення інституту адвокатури, а тому відсутні безумовні підстави, які свідчили б про завдання позивачу моральної шкоди. Виходячи з приписів норм ст. ст. 623, 906 ЦК України, тягар доказування факту невиконання або неналежного виконання договору про надання послуг покладається саме на замовника послуг. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed