Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

У квітні 2023 року представник позивача [PERSON] - адвокат Владимиров В.В. звернувся до суду із позовною заявою до Територіальної громади в особі Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Свої вимоги обґрунтовував тим, що позивач є сином [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . За життя спадкодавцю на праві власності належав садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , право власності на який було набуте на підставі договору дарування від 04 листопада 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савельєвим А.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №3022. Позивач зазначає, що йому було відомо про складення спадкодавцем заповіту від 04 листопада 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, відповідно до якого все належне спадкодавцю майно заповів [PERSON] , [INFO] . З огляду на наявність заповіту та вважаючи, що спадкоємець за заповітом реалізує своє право на прийняття спадщини, позивач не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом. Як зазначає позивач, лише у березні 2023 року йому стало відомо, що спадкоємець за заповітом у встановлений законом строк не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та не вчинила жодних дій, спрямованих на її прийняття, у зв`язку з чим право власності на спадкове майно переоформлено не було. У подальшому з пояснень [PERSON] та отриманого від неї письмового повідомлення вбачається, що вона не мала наміру приймати спадщину та фактично відмовилася від її прийняття. Позивач вказує, що прийняття спадщини є правом спадкоємця та потребує його волевиявлення, а відсутність будь-яких дій, спрямованих на прийняття спадщини протягом установленого строку, свідчить про її неприйняття. У зв`язку з неприйняттям спадщини спадкоємцем за заповітом, у позивача як спадкоємця першої черги за законом виникло право на спадкування. Разом із тим, звернувшись до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, позивач отримав відмову у зв`язку з пропуском установленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини. На обґрунтування поважності причин пропуску цього строку позивач зазначає, що знав про існування заповіту та об`єктивно вважав, що спадкоємець за заповітом прийняла спадщину, а тому не мав підстав вважати, що його право на спадкування за законом виникло. Факт неприйняття спадщини спадкоємцем за заповітом у межах шестимісячного строку йому був невідомий та позивач не міг про нього знати. Крім того, позивач посилається на дію воєнного стану в Україні, що ускладнило своєчасне з`ясування відповідних обставин. На підставі викладеного, позивач просив суд визнати причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними та визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 квітня 2023 року провадження у справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п.п. 3,4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31 грудня 1964 року. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 28 вересня 2021 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 84 років, про що 28 вересня 2021 року складено відповідний актовий запис №20692. [PERSON] набув право власності на садовий будинок [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 04 листопада 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савельєвим А.Ю. та зареєстрованим в реєстрі за №3022, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №49919549 від 04 листопада 2015 року. 04 листопада 2015 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савельєвим А.Ю. та зареєстрованим у реєстрі за №3025, відповідно до якого все належне йому майно він заповів [PERSON] , [INFO] . Із матеріалів справи вбачається, що спадкоємець за заповітом [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та не вчинила жодних дій, які б свідчили про фактичне прийняття спадщини, у зв`язку з чим право власності на спадкове майно на її ім`я зареєстровано не було, що підтверджується, зокрема, її письмовою відповіддю від 20 березня 2023 року. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №327835153 від 03 квітня 2023 року, відомості про перереєстрацію права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна після смерті спадкодавця відсутні. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок про те, що право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. При цьому, суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц (провадження № 61-12844св18), від 30 січня 2020 року у справі №487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження №61?21447св19). Крім того, оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 жовтня 2019 року у справі №766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі №450/1383/18, від 21 квітня 2022 року у справі № 296/12109/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22. Правозастосовна практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є усталеною. У постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року в справі № 756/957/18 (провадження № 61-5590св21) вказано, що якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16. З матеріалів справи вбачається, що як на причину пропуску встановленого законом шестимісячного строку позивач посилається на те, що йому було відомо про наявність заповіту, складеного на користь іншої особи, і він об`єктивно вважав, що спадкоємець за заповітом реалізував своє право на прийняття спадщини. Позивачу не було відомо, що спадкоємець за заповітом фактично не звернувся до нотаріуса та не прийняв спадщину у встановлений строк, а факт такого неприйняття став йому відомий лише у березні 2023 року. Крім того, виникнення права позивача на спадкування за законом залежало від неприйняття спадщини спадкоємцем за заповітом, а дія воєнного стану в Україні ускладнила своєчасне з`ясування зазначених обставин і звернення до нотаріуса із відповідною заявою, що позивач також вважає поважною причиною пропуску строку. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позивач пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки об`єктивно не знав про відмову спадкоємця за заповітом реалізувати своє право на спадкування. Вказані обставини свідчать про відсутність умисного ухилення від прийняття спадщини та є достатніми підставами для визначення додаткового строку відповідно до вимог статті 1272 Цивільного кодексу України. Оскільки, позивач в інший спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє порушене право не може, а також враховуючи той факт, що у відповідача відсутні заперечення з приводу заявлених позивачем позовних вимог, суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог та надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved