Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Представник позивача Хлопкова М.С., в інтересах ТОВ «Юніт капітал», через систему «Електронний суд» звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , у якій просить суд стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.01.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №294347652. Кредитодавець на виконання умов вказаного кредитного договору, виконав своє зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 10200,00 грн. строком на 24 дні. В подальшому 28.11.2018 між первісним кредитором та ТОВ «Таліон плюс» укладено Договір факторингу №28/1118-01, у відповідності до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає (відступає) ТОВ «Таліон плюс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Таліон плюс» приймає належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №125 від 16.03.2021 - Кредитодавець/Клієнт відступив Фактору/Позивачу право вимоги заборгованостей до Боржників на умовах передбачених Договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року в тому числі до Відповідачки. В подальшому 05.08.2020 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено Договір факторингу №05/0820-01. ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» на виконання вказаного Договору факторингу підписали Реєстр прав вимоги №11 від 31.08.2023 до Договору факторингу, за яким від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. Крім того, 04.06.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та Позивачем укладено Договір факторингу №04/06/25-Ю відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки за Кредитним договором. Відповідно до п.1.2. Договору факторингу перехід від ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» до позивача прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, після чого позивач стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Отже, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строк, передбачений кредитним договором, в результаті чого представник ТОВ «Юніт капітал» звернувся до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 33072,07 грн. Савранський районний суд Одеської області ухвалою від 18.12.2025 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження по цивільній справі за позовною заявою ТОВ «Юніт капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Вказаною ухвалою суду відповідачеві запропоновано надати у строк 15 днів з дня вручення ухвали відзив на позовну заяву, а також встановлено позивачу та відповідачу строк протягом 5 днів з дня отримання відзиву та, відповідно, відповіді на відзив для подання відповіді на відзив та заперечення на відповідь на відзив (а.с. 97-99). Слухання справи призначено на 19.01.2026. Крім того, вищевказаною ухвалою суду клопотання представника позивача та витребувано докази з АТ КБ «Приватбанк», а саме про інформацію стосовно рахунків відповідачки задоволено (а.с.97-99). 12.01.2026 до суду надійшла заява відповідачки [PERSON] про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.100). 03.02.2026 до суду надійшла інформація АТ КБ «Приват Банк», про рух коштів [PERSON] (а.с.104-105). Слухання справи відкладено на 16.02.2026. Представник позивача зазначив у позовній заяві щодо розгляду справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, з підстав зазначених в позовній заяві, проти заочного розгляду не заперечує. Крім того, матеріали справи містять довідку про доставку електронного документу (судової повістки) до електронного кабінету позивача та його представника в підсистемі ЄСІТС (а.с.107). Відповідачка [PERSON] в судове засідання призначене на 16.02.2026 не з`явилася, своєчасно повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду справи, однак до суду повернувся конверт з відміткою Укрпошти «адресат відмовився» (а.с.103). Про причини неявки суд не повідомила. Будь-яких заяв, клопотань до суду не подала. Отже, сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи. Також, інформація про час та місце розгляду справи була розміщена на веб-сайті «Судова влада» в розділі «Найближчі слухання». Отже, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. Таким чином, правом подати відзив відповідачка [PERSON] не скористалася. До суду не надходило клопотань сторін про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б). Згідно з частиною восьмою статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За заявою позивача суд ухвалив - розглядати справу в заочному порядку відповідно до статті 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. З клопотаннями про відкладення розгляду справи учасники справи не звертались. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Суд встановив, що 13.01.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» ТА [PERSON] було укладено в електронній формі договір про надання кредиту №294347652, за яким відповідач отримав позику в розмірі 10200,00 грн. строком на 24 дні.(пункт 1.2 договору) (а.с.44). Відповідно до пункту 1.4.1 договору процентна ставка становить 186,15 процентів річних, що становить 0,51 процентів від суми кредиту за кожний день користування (а.с.44). Крім того, з вказаного договору вбачається те, що відповідачка підписала його електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV569JJ (а.с.46 на звороті). З графіку розрахунків до договору №294347652 від 13.01.2021 вбачається, що термін платежу до 06.02.2021, сума кредиту становить 10200,00 грн.; нараховні проценти 1248,48 грн.; до сплати разом 11448,48 грн. (а.с.46 на звороті). Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вбачається, що заборгованість відповідачки становить всього 12406,91 грн. (а.с.27-28). Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Таліон плюс» вбачається, що заборгованість відповідачки становить всього 23157,98 грн. (а.с.29). З виписки з особового рахунку за кредитним договором №294347652 від 13.01.2021 вбачається, що станом на 25.06.2025 у відповідачки існує борг перед позивачем в сумі 33072,07 грн., з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 9914,09 грн., прострочена заборгованість за процентами 23157,98 грн. (а.с.30). Матеріали справи містять схематичне зображення ланцюга відступлення права вимоги (а.с.40). З паспорту споживчого кредиту до договору №294347652 від 13.01.2021 вбачається, що сума кредиту становить 10200,00 грн., строк кредитування на 24 дні, реальна річна процентна ставка 186,15 процентів річних (а.с.45). Крім того, матеріали справи містять Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.47-52). Із заявки на отримання грошових коштів в кредит від 13.01.2021 вбачається, що [PERSON] надала свої персональні дані, а також зазначила номер картки [NUMBER] (а.с.53). Матеріали справи містять алгоритм дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.54-59). З довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі вбачається, що 13.01.2021 о 21 годині 58 хвилин 53 секунди на номер відповідачки відправлено одноразовий ідентифікатор MNV569JJ, а того ж дня о 21 годині 59 хвилин 58 секунд відбулося перерахування грошових коштів позичальнику (а.с.6). Крім того, з вищевказаної довідки вбачається, про продовження строку користування кредитом на 7 днів (кінцева дата оплати 13.02.2021). Так, 14.01.2021 відповідачка сплатила 150,00 грн. на погашення процентів; процентна ставка, яка застосовується на період продовження строку кредитування 1,70% в день (а.с.60 на звороті). Матеріали справи містять алгоритм дій ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» стосовно укладення кредитних договорів (а.с.61-62). З платіжного доручення №58f49463-0b30-4607-8586-04c6e7bf00d0 від 13.01.2021 вбачається, що платник ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахував кошти [PERSON] згідно договору №294347652 від 13.01.2021 у сумі 10200,00 грн. (а.с.63). З письмових пояснень директора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вбачається, що товариство є небанківською фінансовою установою та не надає фінансових платіжних послуг та немає повноважень щодо надання документів, що посвідчують переказ коштів. Крім того, з вказаних пояснень вбачається, що для документального підтвердження факту зарахування кредитних коштів на рахунок клієнта необхідно звернутися до емітента платіжної карти отримувача, який відкрив та обслуговує рахунок клієнта (а.с.64). Згідно довідки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вбачається, що транзитний рахунок для перерахування коштів отримувачу: [NUMBER] ; рахунок/платіжна карта отримувача 5457-08ХХ-ХХХХ-4086, термін дії 12.2023 (а.с.65). Матеріали справи містять адвокатський запит [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» щодо маски карти та про факт зарахування коштів [PERSON] (а.с.66-67). Також, матеріали справи містять відповідь АТ КБ «Приватбанк» щодо неможливості надати вказану інформацію, оскільки вона з обмеженим доступом, а саме є банківською таємницею (а.с.69). 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено Договір факторингу №28/1118-01, у відповідності до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає (відступає) ТОВ «Таліон плюс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Таліон плюс» приймає належні ТОВ «Маневео швидка фінансова допомога» права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с.72-77). Окрім того, до вказаного договору факторингу укладено додаткову угоду №19 від 28.11.2019; додаткову угоду №26 від 31.12.2020; додаткову угоду №27 від 31.12.2021; додаткову угоду №31 від 31.12.2022; додаткова угода №32 від 31.12.2023 (а.с. 77- на звороті, 78-82, 83, 83 на звороті, 84). З реєстру прав вимоги №125 від 16.03.2021 вбачається, що [PERSON] має заборгованість перед первісним кредитором в загальному розмірі 19846,91 грн. (а.с.85-86). Матеріали справи містять протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимог згідно Реєстру прав вимоги №125 від 16.03.2021 від 16.03.2021 (а.с.87) та акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2021 року зі сплати суми фінансування за Реєстром прав вимоги №125 від 16.03.2021 року за Договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (а.с.87 на звороті). 05.08.2020 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» укладено Договір факторингу №05/0820-01, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон плюс» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с.88-92). Крім того, до вказаного договору факторингу укладено додаткову угоду №2 від 03.08.2021; додаткову угоду №3 від 30.12.2022 (а.с.92, 93). Матеріали справи містять платіжну інструкцію в національній валюті №4586 від 31.08.2023 згідно якої вбачається, що ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» перерахувало кошти ТОВ «Таліон плюс» за відступлення прав вимоги згідно договору факторину (а.с.14 на звороті). 04.06.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та ТОВ «Юніт капітал» укладено Договір факторингу №04/06/25-Ю, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» передає (відступає) ТОВ «Юніт капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Юніт капітал» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с.15-19). З реєстру боржників від 04.06.2025 вбачається, що [PERSON] має заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 33072,07 грн. (а.с.20-21). Згідно акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.25 вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» (клієнт) передало ТОВ «Юніт капітал» (фактору) права вимоги щодо заборгованостей до боржників реєстр боржників в кількості 13254 (а.с.22). Матеріали справи містять платіжні інструкції з яких вбачається, що ТОВ «Юніт капітал» перерахувало кошти ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» за відступлення прав вимог згідно договору факторингу (а.с.23, 24, 25, 26). Також, матеріали справи містять інформацію Укрпошти про надсилання позивачем поштової кореспонденції відповідачу (а.с.94). Згідно листа АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-260120/97634-БТ від 22.01.2026 вбачається, що 13.01.2021 на рахунок відповідачки відбулося зарахування переказу коштів в сумі 10200,00 грн. деталі операції зарахування переказу на карту (а.с.105). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини 1 статті 3 ЦК України. За приписами пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до частини 1 статті 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Нормами частини 1 статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини 1 статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно статті 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі, якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами, якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з умовами Кредитного договору позичальник зобов`язується вчасно повернути Кредит, сплатити відсотки за користування Кредитом в порядку, визначеному цим Договором. Всупереч умовам Кредитного договору відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитних заборгованостей ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» ні на рахунки попередніх кредиторів. Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Статтею 1050 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно статті 548 ЦК виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором. Видами забезпечення виконання зобов`язання, в контексті статей 546, 549 ЦК України є неустойка у вигляді штрафу або пені. Відповідно до статті 611 ЦК України за порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України закріплено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] не виконала грошові зобов`язання за кредитним договором, порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом примусового стягнення боргу за договором позики №294347652 від 13.01.2021. Відповідачем не спростовано жодними належними й допустимими доказами зазначені позивачем обставини. Кредит надається строком на 24 дні від дати отримання кредиту позичальником (п.1.2 договору). Згідно пункту 1.4.1. кредитного договору вбачається, що виключно на період строку визначеного в п. 1.2 Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 186,15 сто вісімдесят шість цілих п?ятнадцять сотих процентів річних, що становить 0,51 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним. З графіку розрахунків вбачається, що термін платежу 06.02.2021, сума кредиту 10200,00 грн.; нараховані проценти 1248,48 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту становить 11448,48 грн. (а.с.46 на звороті). Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вбачається, що у відповідача станом на 06.02.2021 існувала заборгованість перед первісним кредитором в загальному розмірі 11457,71 грн. (а.с.27 на звороті). Крім того, з вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка здійснювала оплату на погашення кредитного договору на загальну суму 2760,00 грн. (14.01.2021 на суму 150,00 грн.; 14.02.2021 2000,00 грн.; 16.02.2021 575,00 грн.; 24.02.2021 35,00 грн.) Разом з тим, представник позивача стверджує, що відповідачка нібито здійснила пролонгацію договору. Водночас у матеріалах справи не міститься жодного документа, листування, платіжних чи інших доказів, які могли б підтвердити фактичну пролонгацію договору. Відтак твердження представника є необґрунтованим і не підтверджується наявними доказами, що унеможливлює його врахування при вирішенні справи. На підставі частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 1-3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з положеннями частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на вимоги частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 ЦПК України та приймаючи до уваги, що відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах закону. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] не виконала грошові зобов`язання за кредитним договором, порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом примусового стягнення боргу за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №294347652 від 13.01.2021 у загальній сумі 8698,00 грн. (11458,00 грн. 2760,00 грн. = 8698,00 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 та частини 3 статті 133 та частини 1-3 статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Так, 05.06.2025 між ТОВ «Юніт капітал» (замовник) та адвокатським бюро «Тараненко та партнери» укладено договір №05/06/25-01 про надання юридичних послуг (а.с.31-32). Відповідно до пункту 1.1 зазначеного Договору, клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Згідно пункту 3.1 вказаного Договору отримання винагороди адвокатом за надання правничої допомоги відбувається у формі гонорару. Пунктом 5.1 вказаного Договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Договір діє до моменту фактичного виконання доручення або до моменту розірвання договору. З протоколу погодження вартості послуг до вказаного договору сторони погодили вартість послуг (а.с.32 на звороті). Крім того, 05.06.2025 між позивачем та адвокатським бюро було укладено додаткову угоду (а.с.33). Згідно акту прийому передачі наданих послуг від 25.06.2025 вбачається, що адвокатом Тараненком А.І. надано наступні юридичні послуги: складання позовної заяви ТОВ «Юніт капітал» до позичальника, яким є [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на що витрачено 2 години та еквівалентно 5000,00 грн.; вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з позичальника на що витрачено 2 години та еквівалентно 1000,00 грн.; підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів на що витрачено 1 годину та еквівалентно 500,00 грн.; підготовка клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором на що витрачено 1 годину, що еквівалентно 500,00 грн., на загальну суму 7000,00 грн. (а.с.34). Матеріали справи містять свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №4956 Тараненком А.І. (а.с.35). Крім того, в матеріалах справи міститься ордер на надання правничої допомоги серія АА №1587120 ТОВ «Юніт капітал» від 05.06.2025 (а.с.67). Суд приймає до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Крім того, суд враховує, що втручання у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому у положеннях статті 627 ЦК України, принципу «pacta sunt servanda» та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України (відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду № 910/15191/19 від 01.10.2020 року). Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною 1 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21, провадження № 12-14гс22). У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (постанова Верховного Суду від 12.01.2023 року у справі № 910/8342/21). Суд приймає до уваги те, що відповідачка своїм правом на подачу письмових пояснень чи заперечень, а також на звернення з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не скористалася, хоча положеннями пунктом 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності відповідних витрат покладено саме на нього. Суд звертається до правової позиції, зазначеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, у якій Велика Палата зробила наступні висновки. Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. З наданих до суду документів вбачається, що сторони погодили розмір витрат на правничу допомогу у сумі 7000,00 грн. Суд враховує, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. У питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу суд враховує висновки Об`єднаної палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, де серед іншого наголошено, що: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) також акцентувала увагу на те, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони. Отже, суд при вирішенні питання зменшення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалося від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат. Такий висновок, викладений Верховним Судом в постанові від 03 серпня 2022 року у справі № 487/4983/20. Як встановлено судом матеріали справ не містить заяву відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу. Таким чином, враховуючи зазначене, результат розгляду справи у суді, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених витрат, предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, поведінку сторони під час розгляду справи, суд вважає що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню у сумі 7000,00 грн., що відповідає критеріям розумності, співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору. Щодо судового збору суд зазначає наступне. Згідно з пунктом 12 частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на зазначене, а також те, що позовна заява була подана до суду в електронному вигляді з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», з урахування частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідачки понесені позивачем витрати по оплаті судового збору із застосуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 %. З платіжної інструкції №31167 від 16.12.2025 установлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. (а.с. 1). Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково на суму 8698,00 грн, тобто 26,30 % від суми позову, то з відповідача у відповідності до статті 141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати в розмірі 637,09 грн. (2422,40 грн. /100 х 26,30%). На підставі викладеного, відповідно до ст. 525, 526, 530, 546, 549, 598, 610, 625, 1046-1054 ЦК України, та

Outcome: partial