Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

У вересні 2025 року позивачка [PERSON] звернулась до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачки [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Запис про батька дітей зроблено зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Як стверджувала [PERSON] , відповідачка не цікавиться своїми синами, їх життям, здоров`ям та навчанням, не приймає участі у їх вихованні, не забезпечує належний догляд за дітьми, фінансово їх не забезпечує. У вересні 2024 року [PERSON] залишила малолітніх [PERSON] , [PERSON] та поїхала у невідомому напрямку. Наказом Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 25 березня 2025 року № 81 малолітніх [PERSON] , [PERSON] як дітей, які опинились у складних життєвих обставинах, влаштували в сім`ю [PERSON] , з якою вони мешкають за адресою: [ADDRESS] . Позивачка зазначила, що діти перебувають на її утриманні, вона разом з її матір`ю [PERSON] дбають про фізичний та духовний розвиток малолітніх [PERSON] , [PERSON] . З цих підстав позивач просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх синів [PERSON] , [PERSON] ; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітніх [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2025 року прийнято до провадження позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та відкрито загальне позовне провадження у справі. Зазначена ухвала була надіслана відповідачці за адресою, за якою зареєстроване її місце перебування. Поштове відправлення з ухвалою судді Оболонського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2025 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі повернуто відправнику з проставленням 20 листопада 2025 року у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи у місці проживання. Отже, за положеннями п. 4 ч. 6 ст. 272 ЦПК України ухвала судді Оболонського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2025 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі вважається врученою відповідачці 20 листопада 2025 року (зазначене узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2024 року у справі № 752/5040/19, від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18). Відповідачка не подала до суду відзиви на позовну заяву у строк, визначений ухвалою про відкриття провадження. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрація, пояснення щодо позову не подала. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 11 грудня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась, подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги - задовольнити. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подала. За таких обставин та за відсутності заперечень позивачки, відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, третя особа про про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за відсутності її представника. На виконання вимог ч. 4 ст. 19 СК України третя особа подала до суду висновок від 24 листопада 2025 року № 104-9033. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є матір`ю малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 15 квітня 2022 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 01 грудня 2023 року Новомосковським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а. с. 13, 14). Згідно з ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Запис про батька малолітніх [PERSON] , [PERSON] зроблено зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України від 01 грудня 2023 року № 00042553794 (а. с. 17-19). Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. За приписами ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, які кореспондуються з положеннями абз. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК України). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Матір малолітніх [PERSON] , [PERSON] синами не цікавиться, матеріально їх не забезпечує, не дбає про їх фізичний та духовний розвиток. У вересні 2024 року відповідачка залишила дітей без догляду і поїхала у невідомому напрямку (а. с. 15, 20, 21, 22-23, 28, 36, 37-45). Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації своїм наказом від 25 березня 2025 року № 81 малолітніх [PERSON] , [PERSON] як дітей, які опинились у складних життєвих обставинах, влаштували в сім`ю [PERSON] (а. с. 16). Наведені обставини, на думку суду, свідчать про те, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно своїх синів [PERSON] , [PERSON] . На сьогодні діти мешкають з [PERSON] та її матір`ю [PERSON] в квартирі [ADDRESS] . Позивачка матеріально забезпечує малолітніх [PERSON] , [PERSON] , дбає про їх здоров`я та розвиток. 24 березня 2025 року комісією Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації проведено обстеження умов проживання малолітніх [PERSON] , [PERSON] , за результатами якого складено акт, згідно з яким умови проживання дітей є задовільними, квартира обладнана меблями, діти забезпечені необхідним харчування та одягом (а. с. 24-25). Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] , як на підставу позбавлення батьківських прав [PERSON] , посилалася на те, що вона ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дітей, зокрема не бере участі у вихованні та догляді за синами, не дбає про їхній фізичний та духовний розвиток, матеріально не забезпечує. Отже, правовою підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав позивачка визначила п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. У постанові від 06 травня 2020 року в справі № 753/2025/19 Верховний Суд вказав на те, тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Позбавлення батьківських прав є виключною заходом, який тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. (постанова Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19). Відповідно до ч. 1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення Європейського суду з прав людини від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України"). Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовими висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 17 січня 2024 року у справі № 735/308/21. Орган опіки та піклування Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації у своєму висновку від 24 листопада 2025 року № 104-9033 вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її синів [PERSON] , [PERSON] (а .с. 75-76). Зважаючи на те, що відповідачка безвідповідально ставиться до виховання своїх малолітніх синів [PERSON] , [PERSON] , самоусунулась від їх виховання, тривалий час не цікавиться життям дітей, матеріально їх не забезпечує, не дбає про їх фізичний та духовний розвиток, суд дійшов висновку про необхідність позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] . Таке позбавлення батьківських прав є необхідним та відповідає найвищим інтересам дітей. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дітей, суд виходить з такого. Нормою ч. 3 ст. 166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позбавлення особи батьківськиз прав не звільняє від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 2 ст. 166 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи обставини, викладені у ч. 1 ст. 182 СК України, зважаючи на те, що у відповідачки є ще двоє дітей, окрім [PERSON] , [PERSON] , яких вона зобов`язана утримувати, суд дійшов висновку про те, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь на утримання малолітніх [PERSON] , [PERSON] має становити 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки, на думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення, є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дітей, їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов [PERSON] пред`явлено 12 вересня 2025 року, а тому аліменти суд присуджує саме з цього дня. Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачки судовий у збір у сумі 1211,00 грн на користь позивачки, а також присуджує з [PERSON] судовий збір у сумі 3028,00 в дохід держави.

Outcome: partial