Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У листопаді 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Банк форвард» (далі АТ «Банк форвард»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Є. В., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т. Л., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовна заява мотивована тим, що наявні у позивача карткові рахунки було заблоковано, з них почали списувати кошти. [PERSON] перевірила відомості про виконавче провадження в додатку «Дія», з якого вдалось отримати електронну копію постанови про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу до матеріалів ВП № 60429816. Детально ознайомившись зі змістом матеріалів виконавчого провадження позивачем виявлено, крім постанови про відкриття виконавчого провадження, постанову про арешт коштів боржника та інші документи з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 20 вересня 2019 року № 463. Однак сам виконавчий документ в матеріалах ВП № 60429816 відсутній, як відсутні будь-які докази отримання такого напису приватним виконавцем. [PERSON] категорично заперечує як факт укладання кредитної угоди з АТ «Банк форвард», так і факт наявності у неї заборгованості в сумі 42 935,95 грн, про яку вказано у постанові про відкриття виконавчого провадження № 60429816. З досліджених матеріалів виконавчого провадження № 60429816 вбачається відсутність доказів безспірності наявної в [PERSON] заборгованості, зокрема відсутні сам виконавчий напис нотаріуса від 20 вересня 2019 року № 463. Виконавчий напис від 20 вересня 2019 року № 463 вчинено з порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами. При вчиненні виконавчого напису у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайка Є. В. були відсутні: докази отримання конкретної суми кредитних коштів; відомості про будь-яке погашення [PERSON] заборгованості (розрахунок погашення кредиту); докази звернення кредитора до позичальника як до боржника з вимогою ліквідувати заборгованість; виписка з банківського рахунку боржника; детальний розрахунок розміру заборгованості (в матеріалах виконавчого провадження наявний лише паспорт кредиту з орієнтовним графіком погашення боргу та умовами кредитування). У приватного нотаріуса не було підстав вважати, що розмір заборгованості відповідачки у справі перед стягувачем, а також сума штрафних санкцій та процентів, що зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Важливим моментом в процедурі винесення виконавчого напису, є повідомлення (вимога), як самим стягувачем, так і нотаріусом боржника про необхідність погашення коштів, що б надало сторонам можливість врегулювання спірної ситуації в досудовому порядку, таких дій, а ні відповідачем, а ні нотаріусом вчинено не було. Нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу. На підставі викладеного [PERSON] просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 20 вересня 2019 року № 463, винесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є. В., щодо стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 42 935,95 грн. Рух справи 10 листопада 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до АТ «Банк форвард», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Є. В., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т. Л., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 листопада 2025 року вказану справу передано судді Пилипчуку М. М. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 22 грудня 2025 року, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив, відповідачу заперечення на відповідь на відзив, третім особам пояснення щодо позову або відзиву, витребувано у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Т. Л. належним чином завірену копію виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є. В. від 20 вересня 2025 року № 463, про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь АТ «Банк форвард». У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи та невиконанням ухвали суду від 24 листопада 2025 року в частині витребування доказів, розгляд справи відкладено на 19 січня 2026 року, а у подальшому на 16 лютого 2026 року. Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т. Л. 30 грудня 2025 року подала до суду заяву про долучення доказів. АТ «Банк форвард» 16 січня 2026 року та 13 лютого 2026 року зверталося до суду із заявою про розгляд справи без участі представника відповідача. Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т. Л. 11 лютого 2026 року подала до суду заяву про долучення доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до частини першої статті 244 ЦПК України ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 23 лютого 2026 року. Фактичні обставини, встановлені судом Суд встановив, що 20 вересня 2019 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Є. В. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 463 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк форвард» загальної суми 42 935,95 грн. Стягнення заборгованості проводиться за кредитним договором від 03 січня 2013 року № 103042628, укладеним [PERSON] між ПАТ «Банк руский стандар», правонаступником якого є АТ «Банк форвард», за період з 10 листопада 2018 року до 12 березня 2018 року. Сума повної заборгованості складає 42 085,95 грн, у тому числі: заборгованість за сумою кредиту 38 185,44 грн, заборгованість за процентами 3 700, 51 грн, плата за пропуск мінімального платежу 200 грн. За вчинення виконавчого напису отримано плату зі стягувача у розмірі 8 500 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Т. Л. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 60429816 на підставі викладеного напису № 463, виданого 20 вересня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є. В. про стягнення з боржника [PERSON] на користь АТ «Банк форвард» заборгованості у розмірі 42 935,95 грн. Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т. Л. винесла постанову про арешт коштів боржника [PERSON] у виконавчому провадженні № 60429816. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок № 296/5). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку № 296/5. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктами 1.1, 1.2 пункту 1, підпунктами 3.1, 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів № 1172), для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, додаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується наданими стягувачем документами згідно з Переліком № 1172 документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 21 січня 2026 року у справі № 332/159/21. Боржник у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог боржника. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. (Подібний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц). Під час вирішення спору судом відповідач не подав до суду доказів на спростування заявлених вимог, при цьому звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності його представника. Згідно з частинами першою четвертою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів повідомлення позивача про порушення кредитних зобов`язань станом на 2019 рік. Враховуючи викладене, слід погодитися з доводами позивача щодо спірності заборгованості, розмір якої було визначено кредитором при зверненні до нотаріуса. Наданими суду документами не підтверджено, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем у розмірі 42 935,95 грн. Отже, існують підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2024 року у справі № 715/880/23. Суд також звертає увагу, що на день вчинення спірного виконавчого напису існувала можливість стягнення заборгованості за виконавчим написом нотаріуса лише за нотаріально посвідченими договорами. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 04 лютого 2026 року у справі № 713/199/25. Відповідач як ініціатор вчинення оспорюваного виконавчого напису, який мав би подати нотаріусу всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису, в обґрунтування заперечень проти позовних вимог, жодних доказів не подав. АТ «Банк форвард» не подало належних та достовірних доказів на спростування доводів позивача. До суду не подано доказів вчинення виконавчого напису за нотаріально посвідченим кредитним договором від 03 січня 2013 року № 103042628, укладеним [PERSON] між ПАТ «Банк руский стандар», правонаступником якого є АТ «Банк форвард». Оскаржуваним виконавчим написом нотаріуса були порушені права та інтереси позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду. Висновки за результатами розгляду позовних вимог Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з точки зору їх достатності, суд робить висновок що спірний виконавчий напис приватного нотаріуса не відповідає закону і його вчинено безпідставно, відповідач не заперечив доводів позову про право вчинити виконавчий напис на підставі документів, що підтверджують безспірність права вимоги, тому суд визнає спірний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, і задовольняє позов повністю. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення обґрунтоване доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими у судовому засіданні. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, то суд відповідно до статті 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved