Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

16 січня 2024 року Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСТЕМПО" (далі позивач, ТОВ "ТРАНСТЕМПО") звернулося до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ), в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь в якості відшкодування збитків кошти у розмірі 122944,11 грн та понесені ним судові витрати по справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 08 квітня 2024 року вищевказану справу передано до Рівненського районного суду Рівненської області за підсудністю. В обґрунтування позовної заяви вказує, що позивач здійснює ліцензовану господарську діяльність з надання послуг перевезення пасажирів та багажу необмеженому колу осіб. Так, 04 липня 2022 року у м. Рівне, під час здійснення посадки в автобус MAN, номерний знак [NUMBER] , що належить позивачу на рейс № 243 Київ Варшава за маршрутом Запоріжжі-Прага, пасажир, громадянин [PERSON] , пред`явив водію паспорт громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] , виданий 17 березня 2015 року, зайняв своє місце в автобусі згідно придбаного квитка, і автобус відправився за маршрутом до Республіки Польща. Прибувши на державний кордон України всі пасажири рейсу № 243 Київ Варшава за маршрутом Запоріжжі-Прага пройшли прикордонний контроль та перевірку документів, що дозволяють перетинання кордону України, зокрема і відповідач. Однак, під час перетинання державного кордону Республіки Польщі, працівниками польської прикордонної служби виявлено, що відповіжач не мав при собі ані біометричного паспорту громадянина України для виїзду за кордон, ані дійсних віз чи інших дозволів на в`їзд та перебування на території Республіки Польща та дозволів на в`їзд та перебування в іншій країні Шенгенської зони. В результаті відповідачу було відмовлено у перетинанні кордону Республіки Польща, а позивач притягнутий до адміністративної відповідальності на підставі рішення прикордонної служби Республіки Польща від 12 жовтня 2022 року № 04-150/23/D-KNP/2022 у вигляді штрафу в сумі 14560,80 польських злотих. 30 січня 2023 року позивачем штраф оплачений в повному обсязі. Враховуючи викладене, позивач вважає, що такими діями відповідача йому завдано прямих збитків у розмірі 14560,80 польських злотих, що станом на 30 січня 2023 року становило 122944,11 грн за офіційним курсом НБУ. Відтак, позивач вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу витрати, які останній зазнав внаслідок порушення правил. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, пославшись на обґрунтування викладенні в позовній заяві просив його задоволити. Відповідач будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. Враховуючи, що відповідач правом на подання відзиву не скористався, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надсилав, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Ознайомившись із позовною заявою, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази подані сторонами, суд приходить до переконання, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНСТЕМПО" є юридичною особою, що надає послуги з перевезення пасажирів та багажу необмеженому колу осіб (а.с. 8-11). Відповідач придбав у перевізника ТОВ "ТРАНСТЕМПО" квиток №190525 на рейс №243 Київ - Варшава (а.с. 12). При перетині державного кордону Республіки Польщі Прикордонної застави у Дорогуську 05 липня 2022 року працівниками польської прикордонної служби виявлено, що громадянин [PERSON] не мав при собі ані біометричного паспорта громадянина України для виїзду за кордон, ані дійсних віз чи інших дозволів на в`їзд та перебування на території Республіки Польща та дозволів на в`їзд та перебування в іншій країні Шенгенської зони, за що на перевізника, позивача ТОВ "ТРАНСТЕМПО", накладено штраф у розмірі 14560,80 польських злотих, що підтверджується даними рішення прикордонної служби Республіки Польща від 12 жовтня 2022 року № 04-150/23/D-KNP/2022 (а.с. 15-19, 43-48). Відповідно до квитанції серія №CRED від 30 січня 2023 року позивач сплатив штраф, в сумі 14560,80 польських злотих, що станом на 30 січня 2023 року становило 122944,11 грн за офіційним курсом НБУ (а.с. 22, 42). Позивач звернувся до відповідача з листом про добровільне відшкодування шкоди завданої ТОВ "ТРАНСТЕМПО" 05 липня 2022 року під час подорожі вдповідачем рейсом Рівне- Варшава, проте у добровільному порядку спір не вирішено (а.с.24). Положеннями ч. 1 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст.908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. За змістом ст.910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). Отже, між ТОВ "ТРАНСТЕМПО" та відповідачем укладено договір перевезення шляхом придбання відповідачем іменного квитка № [NUMBER] на автобус, що слідує за маршрутом: ЗАПОРІЖЖЯ - ПРАГА, що призвело до виникнення у сторін взаємних прав та обов`язків. Перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк (ст. 919 ЦК України). Відповідно до ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами). Статтею 40 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що до основного права водія автобуса, при перевезенні пасажирів відноситься, зокрема, вимагати від пасажирів виконання їх обов`язків. При цьому, водій автобуса зобов`язаний, насамперед, виконувати правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту загального користування і технічної експлуатації автобуса. Стаття 41 Закону України "Про автомобільний транспорт", у свою чергу, зобов?язує пасажира, зокрема, виконувати вимоги правил надання послуг та правил користування пасажирським автомобільним транспортом. На даний час в Україні діють Правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2007 року № 1184), відповідно до п. 158 яких пасажир автобуса зобов`язаний: мати при собі квиток на проїзд, квиток (квитанцію) на перевезення багажу, за наявності права пільгового проїзду - відповідне посвідчення чи довідку, на підставі якої надається пільга, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - зареєструвати електронний квиток; мати візові та еміграційні документи (під час міжнародних перевезень); під час міжнародного автомобільного перевезення мати належним чином оформлені документи, необхідні для в`їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, та пред`явити їх автомобільному перевізнику на його вимогу. Стаття 11 Закону України "Про державний кордон України" встановлює, що особи, транспортні засоби, вантажі та інше майно, що перетинають державний кордон України, підлягають прикордонному і митному контролю. Контроль організовується та здійснюється у встановленому актами законодавства України порядку. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року №724), визначено, що перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в?їзд в Україну: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу. Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 53 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що організація міжнародних перевезень пасажирів і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень. Згідно зі ст. 17 розділу 3 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення пасажирів та багажу, зі змінами і доповненнями, (підписана 01 березня 1973 року та Україна приєдналася до вказаної Конвенції 15 грудня 2004 року) перевізник звільняється повністю або частково від відповідальності, яка випливає з цієї Конвенції, в тій мірі, в якій збиток виник з вини пасажира або в результаті такої його поведінки, яка не відповідає нормальній поведінці пасажира. Якщо перевізник несе відповідальність за шкоду, але заподіянню цієї шкоди сприяла своїми діями або упущеннями третя особа, перевізник відповідає за всі збитки, маючи, однак, можливість пред`явити позов на цю третю особу. Крім того, відповідно до положень Додатку до Угоди про загальні умови виконання міжнародних пасажирських перевезень автобусами (прийнятої 05 грудня 1970 року сторонами - учасницями, до яких входили, зокрема, СРСР, Польща), а саме Загальними умовами виконання міжнародних пасажирських перевезень автобусами, (параграфу 15) передбачено, що перевізник несе відповідальність за виконання умов договору перевезення перед пасажиром і пасажир перед перевізником. Укладення договору перевезення підтверджується документом, званим квитком на міжнародне перевезення автобусом, якщо не буде доведено інше; відсутність, неправильність оформлення або втрата квитка не зачіпають існування і дійсності договору перевезення. Відповідно до параграфу 33 Загальних умов, пасажир повинен мати з собою належні документи, що дозволяють йому перетинати державні кордони під час перевезення, а також повинен підкорятися митним, податковим, фінансовим, валютним та іншим адміністративним правилам, які відносяться до нього і до його багажу. Перевізник не відповідає за наслідки непокори цим правилам з боку пасажира. Пасажир зобов`язаний відшкодувати перевізнику витрати, які останній зазнає внаслідок порушення правил, зазначених у пункті 1 цього параграфа. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У свою чергу, ст. 1192 ЦК України передбачає, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Аналіз наведених норм у сукупності з встановленими обставинами справи дає підстави для висновку, що відповідач, як пасажир міжнародного рейсу, був зобов`язаний забезпечити наявність належних документів для перетину державного кордону. Невиконання цього обов`язку є протиправною поведінкою. Саме внаслідок відсутності у відповідача необхідних документів при перетині кордону на перевізника було накладено штраф, який останній змушений був сплатити. Отже, між діями відповідача та понесеними позивачем збитками існує прямий причинний зв`язок. Оскільки позивач фактично відшкодував шкоду сплативши штраф, спричинену порушенням відповідачем встановлених правил, відповідно до ст. 1191 ЦК України він має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідач доказів відсутності своєї вини або наявності обставин, що звільняють його від відповідальності, суду не надав, відзив на позов не подав. Оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність усіх елементів цивільно-правової відповідальності відповідача протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку та вини, а відтак позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує із відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved