Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

І.Зміст позовних вимог. У грудні 2025 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі АТ «А-Банк»), в інтересах якого діє представник за довіреністю Шкапенко О.В., звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 22.09.2023 [PERSON] приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банк з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського (поточного) рахунку. У той же день [PERSON] підписано заяву щодо встановлення кредитного ліміту на підставі якої відповідачу відкрито поточний рахунок, встановлено на нього відповідний кредитний ліміт зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну карту, як засіб доступу до рахунку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті складає між ним і банком кредитний договір. АТ «А-Банк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у встановленому договором розмірі, однак відповідач умови договору не виконує, порушує строки повернення кредиту та сплати процентів, що призвело до виникнення за ним заборгованості розмір якої станом на 29.11.2025 складає 166357,34 гривень, з яких: 121156,99 гривень заборгованість за кредитом; 45200,35 гривень заборгованість за відсотками. Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань порушує законні прав та інтереси АТ «А-Банк», як кредитора, у зв`язку з чим позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь суму заборгованості за вказаним договором про надання банківських послуг в розмірі 166357,34 гривень та судові витрати, які складаються із суми судового збору сплаченого при зверненні до суду з позовом у розмірі 2422,40 гривень. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді від 08.12.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін від останніх не надійшло. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що відповідає вимогам п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України та ч. 11 ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв чи клопотань не подавав, правом на подання відзиву не скористався. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з тим, що належним чином повідомлений про розгляд справи відповідач відзиву на позов не подав, у той час як представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення, судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що 22.09.2023 [PERSON] підписано заяву про приєднання Умов та Правил надання банківських послуг, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Згідно із заявою щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком від 22.09.2023 [PERSON] звернувся до А-Банку із заявою щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком та просив відкрити йому поточний рахунок на умовах визначених у заяві. В заяві сторони погодили наступні умови: вид кредиту - кредитний ліміт на поточний рахунок, мета - отримання кредиту споживчі цілі, пільговий період користування кредитним лімітом становить до 62 днів за ставкою 0,00001%, у разі виходу з пільгового періоду на кредит буде нараховуватися процентна ставка 3,4% на місяць, строк кредитування - 240 місяців. Порядок погашення - щомісяця, до останнього дня поточного місяця включно, в розмірі не менше 4% від заборгованості та не менше нарахованих відсотків за користування кредитом, та не менше 100 грн й не більше повного розміру заборгованості за договором про споживчий кредит. З виданої АТ «А-Банк» довідки за картками вбачається, що [PERSON] відкрито рахунок № [NUMBER] та видано наступні картки: № [NUMBER] зі строком дії до грудня 2031 року, № [NUMBER] зі строком дії до грудня 2031 року. Відповідно до виданої АТ «А-Банк» довідки за лімітами вбачається, що [PERSON] за кредитним договором б/н від 22.09.2023, у період з 22.09.2023 по 29.11.2025 встановлювались такі кредитні ліміти: 22.09.2023 15000,00 гривень; 23.11.2023 (збільшення) 30000,00 гривень, 19.04.2024 (збільшення) - 35000,00 гривень; 02.05.2024 (збільшення) 40000,00 гривень, 01.06.2024 (збільшення) 45000,00 гривень, 03.06.2024 (збільшення) 50000,00 гривень, 03.06.2024 (збільшення) 121000,00 гривень. Із виписки по особовому рахунку [PERSON] за період з 22.09.2023 по 29.11.2025 вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, періодично погашаючи заборгованість. Відповідно до наданих позивачем розрахунку заборгованості та виписки по картці за період з 22.09.2023 по 29.11.2025 заборгованість [PERSON] за кредитним договором № б/н від 22.09.2023 станом на 29.11.2025 становить 166357,34 гривень, з яких: 106049,51 гривень залишок заборгованості за тілом кредиту; 15107,48 гривень залишок заборгованості за тілом кредиту (прострочений); 45200,35 гривень загальний залишок заборгованості за процентами; 7719,49 гривень залишок заборгованості за процентами на поточну заборгованість; 37480,86 гривень залишок заборгованості за процентами на прострочену заборгованість. ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.ч. 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з позовом, АТ «А-Банк» посилався на те, що між сторонами був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак належним чином взятті на себе зобов`язання за цим договором не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. На підтвердження вказаних обставин, АТ «Акцент-Банк» надав суду: анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», заяву щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком від 22.09.2023, Паспорт споживчого кредиту «Кредитна карта «Вигода», розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 22.09.2023 станом на 29.11.2025, виписку по картці [PERSON] , довідку про картки клієнта, довідку за карткою та лімітами, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», Тарифи користування кредитною карткою «Зелена». Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «А-Банк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що право позивача на повернення фактично отриманої суми кредитних коштів підлягає захисту в судовому порядку, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 121156,99 гривень підлягають задоволенню. Оскільки відповідачем допущено неналежне виконання умов кредитного договору, то позивач має право на стягнення відсотків за користування кредитними коштами. Згідно ст.ст. 76, 77, 79, 80, 81 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Звертаючись до суду з позовом АТ «Акцент-Банк», надав суду розрахунок заборгованості за період з 22.09.2023 по 29.11.2025, проте з наданого розрахунку вбачається, що поточна заборгованість за кредитом складає 106049,51 гривень, при цьому розмір поточної процентної ставки у період з 22.09.2023 по 01.03.2025 становить 44,4%, а у період з 23.03.2025 по 27.11.2025 - 40,8%. Однак розмір процентної ставки у період з 22.09.2023 по 01.03.2025 не відповідає розміру погодженому сторонами в заяві щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком від 22.09.2023 та Паспорті споживчого кредиту «Кредитна карта «Вигода». Таким чином, позивач, звернувшись до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості за процентами надав суду розрахунок заборгованості станом на 29.11.2025 у якому розмір відсоткової ставки, визначений у Договорі, змінено банком в односторонньому порядку. Іншого розрахунку позивачем до позовної заяви не долучено. Надані позивачем Правила надання банківських послуг у А-Банк, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді можливість збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за користування кредитними коштами. Відповідний правовий висновок зроблений Великою Палатою Верхового Суду у постанові від 03.07.2019 року, справа № 342/180/17, який відповідно до норм ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватись судом при застосуванні норм права при вирішенні спору у подібних правовідносинах. За таких обставин суд, дійшов висновку, що розмір процентів за користування кредитними коштами повинен бути розрахований в межах погодженої сторонами при укладенні кредитного договору процентної ставки 3,4 % в місяць або 40,8 % річних. Однак розрахунку заборгованості відповідно до погодженої процентної ставки позивачем до позовної заяви не долучено. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦК України. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що, виходячи з принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд позбавлений можливості самостійного витребування та збирання доказів по справі та надання оцінки обсягу доказів, який би був достатній для задоволення вимог позивача. Для здійснення відповідного розрахунку заборгованості, з урахуванням конкретних обставин цієї цивільної справи, відповідно до погодженої процентної ставки необхідні спеціальні знання у відповідній галузі, тому суд позбавлений можливості самостійно здійснити відповідний розрахунок. Отже, слід прийти до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами у розмірі 45200,00 гривень є недоведеними належними та допустимими доказами, а тому в їх задоволенні слід відмовити. V. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 гривень підтверджується платіжним дорученням № 6005315539087 від 29.11.2025. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково (73% ціни позову), стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені останнім судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1768,35 гривень, що пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial