Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів та з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить визначити її частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4610137200:06:006:0075, площею 0,0288 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку у розмірі 3/8 частки. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є співвласником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Іншими співвласниками цього будинку є відповідачі та кожен з них володіє відповідною часткою. Будинок розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 4610137200:06:006:0075, площею 0,0288 га і на відміну від будинку, така земельна ділянка перебуває в їхній спільній сумісній власності. З метою відчуження своєї частки у будинку, просить в судовому порядку визначити частки цієї земельної ділянки, яка за її підрахунками повинна становити 3/8 частки, оскільки без цього провести відчуження неможливо. Правом на подання відзивів на цю позовну заяву відповідачі не скористались. Крім того, відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали зустрічний позов про визначення, що розмір належної їм частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4610137200:06:006:0075, площею 0,0288 га становить 3/8. Обґрунтування цього позову практично аналогічне обґрунтуванням первісного позову - сторони є співвласниками житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та пропорційно своїм часткам у будинку вправі претендувати на відповідну частку земельної ділянки. За їх підрахунками, для максимальної зручності, вони та відповідач [PERSON] вправі претендувати на 3/8 частки земельної ділянки, а відповідач [PERSON] - на 2/8 частки. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Вус О.І. подав відзив на такий позов. Погоджується із запропонованим варіантом визначення часток і тому, просить такий позов задовольнити. Також зустрічну позовну заяву подала відповідач [PERSON] , яка просить визначити, що розмір належної їй частки земельної ділянки з кадастровим номером 4610137200:06:006:0075, площею 0,0288 га становить 1/3. Обґрунтування цього позову практично аналогічне обґрунтуванням двом іншим позовам. Проте, при визначенні розміру належної частки кожному із співвласників вважає, що потрібно керуватись принципом рівності, коли кожен із співвласників у праві спільної сумісної власності володіє однаковою часткою. Оскільки будинок фактично належить трьом співвласникам, їй, [PERSON] та [PERSON] разом із [PERSON] , вважає справедливим визначити кожному по 1/3 частки земельної ділянки. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Бєлікова А.В. подала відзив на цей зустрічний позов, в якому наголошує, що будинок за адресою: [ADDRESS] , належить співвласникам на праві спільної часткової власності, і частка кожного з них є різною. Відтак, визначення частки співвласника у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку повинно відбуватись пропорційно розміру частки цього співвласника на будинок, а не за принципом рівності. У відповіді на цей відзив представник відповідача [PERSON] навів аргументи, аналогічні мотивам зустрічного позову та крім цього зазначає, що запропонований протилежною стороною варіант визначення часток не враховує фактичного розміру майнових інтересів кожного з співвласників, що суперечить як правовим засадам спільної сумісної власності, так і принципу справедливого розподілу майна. Також відзив на таку позовну заяву подав представник відповідача [PERSON] - адвокат Вус О.І. З аналогічних підстав вважає, що до спірних правовідносин не може застосовуватись принцип рівності у праві спільної сумісної власності і тому, просить задовольнити такий позов частково, з визначенням за відповідачем [PERSON] земельної ділянки у розмірі 2/8 частки. Інших заяв по суті справи, виключно в яких в силу вимог статті 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування за первісним та двома зустрічними позовами не було подано. Позовна заява поступила до суду 28.11.2024 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 03.12.2024 року, позовну заяву залишено без руху. Після усунення недоліків, ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 16.12.2024 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами загального позовного провадження. Визначено строк та черговість подання заяв по суті справи. 03 лютого 2025 року представник позивача за первісним позовом - адвокат Вус О.І. подав заяву про збільшення позовних вимог та викладення їх в кінцевій редакції. Ухвалою від 04.02.2025 року, яка постановлена без виходу до нарадчої кімнати і яка занесена до протоколу судового засідання, суд прийняв зазначену заяву до розгляду. У зв`язку із смертю відповідача [PERSON] , ухвалою суду від 24.02.2025 року, витребувано з Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області належним чином засвідчені матеріали спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Також, ухвалою суду від 17.03.2025 року, яка постановлена без оформлення окремого процесуального документа і яка зазначена у протоколі судового засідання, суд залишив без розгляду заяву представника відповідача [PERSON] , оскільки така заява по суті є відзивом, який подано з порушенням процесуального закону. Після цього, ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 17.03.2025 року, поновлено строк для подання зустрічних позовів відповідачів [PERSON] та [PERSON] , а також відповідача [PERSON] , прийнято ці зустрічні позовні заяви та об`єднано їх в одне провадження із первісним позовом. Одночасно, призначено підготовче засідання та визначено строк і черговість подання заяв по суті справи. За відповідним клопотанням представника позивача за первісним позовом, суд виключив з числа відповідачів [PERSON] , про що без оформлення окремого процесуального документа 14.04.2025 року постановив відповідну ухвалу, яка зазначена у протоколі судового засідання. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020 року), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27.10.2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента. Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Справа слухалась у відкритому судовому засіданні, а сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи. Перед тим як розпочати розгляд справи по суті суд провів підготовче засідання, в межах якого були виконані завдання підготовчого провадження. Крім того, суд розглянув абсолютно усі клопотання учасників справи, попередньо надавши можливість протилежній стороні висловитись з приводу таких клопотань. Підготовче провадження закрито ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 14.04.2025 року. Справа призначена до судового розгляду по суті. Після цього, у зв`язку із смертю відповідача за первісним позовом [PERSON] , ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 18.06.2025 року, провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі її правонаступників. На підставі відповідного клопотання та враховуючи зміст заповіту [PERSON] , ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 11.12.2025 року, провадження у справі поновлено, а ухвалою суду від 15.01.2026 року, яка постановлена без оформлення окремого процесуального документа і яка занесена до протоколу судового засідання, в якості правонаступників [PERSON] суд залучив до участі у справі [PERSON] та [PERSON] , на ім`я яких було складено заповіт від 01.10.2021 року (т.2 а.с.104). Отже, у справі яка розглядається [PERSON] діє як у власних інтересах, так і як правонаступник [PERSON] [PERSON] діє лише як правонаступник [PERSON] . Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу вимог частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України, вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Представник позивача за первісним позовом - адвокат Вус О.І. під час виступу із вступним словом висловився про підтримання цих позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Також висловився про підтримку зустрічного позову відповідачів [PERSON] та [PERSON] та просить цей позов задовольнити. При вирішенні зустрічного позову відповідача [PERSON] покладається на розсуд суду. Представник відповідачів за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] - адвокат Бєлікова А.В. під час виступу із вступним словом висловилася про підтримання частково позовних вимог [PERSON] та [PERSON] , а також повністю підтримання позовних вимог зустрічного позову своїх довірителів. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник під час виступу із вступним словом висловилися про підтримання позовних вимог зустрічного позову [PERSON] .. Відносно первісного позову та зустрічного позову відповідачів [PERSON] та [PERSON] просить їх задовольнити частково та у підсумку, визначити за кожним по 1/3 частки земельної ділянки. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що первісний позов, а також два зустрічні позови підлягають до задоволення частково з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] є співвласниками житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 401,1 кв.м. Також, до 18.05.2025 року ще одним співвласником будинку була [PERSON] . Окрім них, раніше співвласником будинку був також [PERSON] , який помер [INFO] і спадщину після якого прийняла відповідач [PERSON] , чого сторони не оспорюють і що підтверджується відповіддю Личаківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м.Львові (т.1 а.с.129) та копією свідоцтва про право на спадщину за законом (т.1 а.с.214). Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 18.08.2016 року, яка не оскаржувалась і набрала законної сили (т.1 а.с.175-177), затверджено мирову угоду, згідно з якою: [PERSON] та [PERSON] , як співвласникам житлового будинку [ADDRESS] , виділено: - приміщення підвалу - VIII - службове приміщення, площею 11,9 кв.м., загальною площею - 11,9 кв.м., що відповідає 12/400 частці власності; [PERSON] , як співвласнику житлового будинку [ADDRESS] , виділено: - у підвалі: III - вбиральня, площею 1,4 кв.м., VI - службове приміщення, площею 15,3 кв.м., XII - підвал, площею 7,9 кв.м., XIIа - підвал, площею 3,9 кв.м.; приміщення другого поверху житлового будинку, що складається з приміщення: 5-6 - житлова кімната, площею 17,4 кв.м., 5-1- коридор, площею 4,7 кв.м.; 5-2 кухня, площею 10,9 кв.м., 5-3 - вбиральня 1,1 кв.м., 5-4 - житлова кімната, площею 17,5 кв.м., 5-5 - ванна, площею 2,8 кв.м., загальна площа - 82,9,0 кв.м., житлова - 34,9 кв.м. Загальна площа - 82,9 кв.м., що відповідає 83/400 частці власності; [PERSON] та [PERSON] , як співвласникам житлового будинку [ADDRESS] , виділено: - приміщення підвалу, що складаються з: V - санвузол, площею 2,4 кв.м., VII - службове приміщення, площею 15,0 кв.м., IX - підвал, площею 8,4 кв.м., X - підвал, площею 5,1 кв.м., XI - підвал, площею 5,8 кв.м.; приміщення першого поверху житлового будинку, що складаються з: 3-1 коридор, площею 5,0 кв.м.; 3-2 - кухня, площею 12,8 кв.м.; 3-3 - житлова кімната, площею 15,3 кв.м.; 3-4 ванна, площею 2,8 кв.м; 3-5 - житлова кімната, площею 14,9 кв.м.; 3-6 (у наявному технічному паспорті 2-1) житлова кімната, площею 16,7 кв.м.; приміщення мансардного поверху, що складаються з: 7-1- житлова кімната, площею 16,8 кв.м. Загальна площа - 121,0 кв.м; житлова - 63,7 кв.м., що відповідає наступним часткам у праві власності - [PERSON] - 17/400 частки у власності та [PERSON] - 104/400 частки у власності; у спільній власності всіх співвласників залишено: приміщення підвалу, що складаються з: I - сходова клітка, площею 9,5 кв.м., II коридор, площею 9,8 кв.м.; приміщення першого поверху житлового будинку, що складаються з: I - сходова клітка, площею 12,9 кв.м., приміщення другого поверху житлового будинку, що складаються з: балкону, який знаходиться на сходовій клітці між першим і другим поверхом будинку, I - сходова клітка, площею 12,9 кв.м.; приміщень мансардного поверху житлового будинку: I - сходова клітка, площею 12,6 кв.м., II вбиральна, площею 3,6 кв.м. Загальна площа - 61,3 кв.м., що відповідає 60/400 часткам у власності. Всього по будинку: [PERSON] - 124,0 кв.м., (що відповідає 124/400 частці власності); [PERSON] та [PERSON] - 11,9 кв.м. (що відповідає 12/400 частці власності); [PERSON] - 82,9 кв.м. (що відповідає 83/400 частці власності); [PERSON] та [PERSON] - 121,0 кв.м. (що відповідає часткам 104/400 - [PERSON] та 17/400 - [PERSON] ). У спільній власності залишаються 61,3 кв.м., що відповідає 60/400 частці власності. Крім того, іншою ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 24.02.2015 року, яка також не оскаржувалась і набрала законної сили (т.1 а.с.190-191), з урахуванням описки, виправленої ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 10.09.2015 року (т.1 а.с.192-193), затверджено мирову угоду, згідно з якою у власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] виділяється земельна ділянка І з межею 1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-34-33-32-14-15-16-17-31-30-29-28-27-26-24-25-1, площею 0,0288 га. У власність [PERSON] виділяється земельна ділянка [NUMBER] з межею [NUMBER] , площею 0,0045 га, що становить 7/100 реальних частин земельної ділянки. У власність [PERSON] , [PERSON] виділяється земельна ділянка [NUMBER] з межею [NUMBER] , площею 0,0145 га, що становить 22/100 реальних частин земельної ділянки. У власність [PERSON] , [PERSON] виділяється земельна ділянка [NUMBER] з межею [NUMBER] , площею 0,0097 га, що становить 15/100 реальних частин земельної ділянки. Відповідно до обставин справи, чого сторони не оспорюють, будинок у загальному розміщений на земельній ділянці, площею 0,0652 га з кадастровим номером 4610137200:06:006:0058, розташованої за адресою: [ADDRESS] , переданої для обслуговування житлового будинку на підставі ухвали Львівської міської ради від 27.01.2011 року за № 182, власниками якої на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯК №945349 від 06.12.2011 року є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Після судового рішення про виділення у спільну сумісну власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] земельної ділянки площею 0,0288 га, така земельна ділянка була сформована, їй присвоєно кадастровий номер 4610137200:06:006:0075, а [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстрували право спільної сумісної власності на неї, що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.8). Право спільної сумісної власності на зазначену земельну ділянку за відповідачем [PERSON] та померлим [PERSON] зареєстровано 12.02.2025 року, що підтверджується копіями відповідних витягів з Державного реєстру речових прав (т.1 а.с.229, 230). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть (т.2 а.с.78), [PERSON] померла [INFO] . Згідно заповіту від 01.10.2021 року (т.2 а.с.104), [PERSON] заповіла все своє майно, в тому числі належну їй частку в будинку [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Також до матеріалів справи долучено Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.28-31), відповідно до якого сторони володіють іншим земельними ділянками за адресою: [ADDRESS] , які їм були передані згідно ухвали Личаківського районного суду м.Львова від 24.02.2015 року і які, так само як і спірна земельна ділянка, утворились внаслідок поділу земельної ділянки, площею 0,0652 га з кадастровим номером 4610137200:06:006:0058. Питання відносно цих земельних ділянок знаходяться поза межами цієї справи, оскільки предметом спору є виключно земельна ділянка з кадастровим номером 4610137200:06:006:0075, площею 0,0288 га, яка передана у спільну сумісну власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] згідно ухвали Личаківського районного суду м.Львова від 24.02.2015 року. З метою визначення часток цієї земельної ділянки кожен із її співвласників звернувся до суду з відповідним позовом, запропонувавши свої варіанти визначення часток. Підстави та порядок переходу права на земельну ділянку при переході права власності на розташованій на ній житловий будинок, будівлю або споруду визначаються статтею 377 ЦК України та статтею 120 ЗК України. Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали Личаківського районного суду м.Львова від 18.08.2016 року про затвердження мирової угоди та поділ будинковолодіння) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до частин першої, четвертої статті 120 ЗК України в тій же редакції, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно з частиною першою статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до пункту «в» частини другої статті 89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників житлового будинку. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 року в справі № 910/18560/16). У постанові Верховного Суду від 09.12.2020 року у справі № 642/3950/17 викладено висновок, що особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Такого висновку щодо застосування зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17. Відповідно до частини першої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Виходячи зі змісту статті 357 ЦК України, під терміном «визначення часток» слід розуміти визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні, внаслідок чого право власності на таке майно трансформується із спільної сумісної на спільну часткову, зберігаючи при цьому правовий режим спільної власності. У справі яка розглядається частки кожного з співвласників у праві власності на житловий будинок визначені ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 18.08.2016 року про затвердження мирової угоди та поділ будинковолодіння. Отже, пропорційно саме цим часткам має відбуватись визначення часток земельної ділянки. У власність позивача [PERSON] виділено 124/400 частки будинку, у власність [PERSON] та [PERSON] - 12/400 частки будинку; у власність [PERSON] - 83/400; у власність [PERSON] - 104/400 частки будинку; у власність [PERSON] - 17/400 частки будинку. У спільній власності залишено 60/400 частки будинку. Після спадкування [PERSON] частки, яка належала [PERSON] , загальний розмір її частки становить 95/400 (12/400 + 83/400 = 95/400). З урахуванням того, що у спільній власності також залишилось 60/400 часток будинку, а також беручи до уваги принцип рівності часток у праві спільної сумісної власності, кожному з співвласників додатково належить по 12/400 часток, окрім [PERSON] , якій в загальному додатково належить 24/400 частки, де 12/400 безпосередньо її, а 12/400 - успадковані після смерті [PERSON] . Отже, до смерті [PERSON] , сторони, в тому числі [PERSON] , володіли частками у будинку: [PERSON] - 136/400 (124/400 + 12/400 = 136/400), [PERSON] - 119/400 (95/400 + 24/400 = 119/400), [PERSON] - 116/400 (104/400 + 12/400 = 116/400), [PERSON] - 29/400 (17/400 + 12/400 = 29/400). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно частини першої статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. З огляду на зміст заповіту від 01.10.2021 року, належна [PERSON] частка в будинку за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 116/400 підлягає розподілу між спадкоємцями за заповітом [PERSON] та [PERSON] у розмірі 58/400 часток за кожним. У підсумку, співвласники будинку за адресою: [ADDRESS] , володіють такими частками: [PERSON] - 136/400 (124/400 + 12/400 = 136/400), [PERSON] - 119/400 (95/400 + 24/400 = 119/400), [PERSON] - 87/400 (17/400 + 12/400 + 58/400 = 29/400), [PERSON] - 58/400. З урахуванням загаданих вище висновків Верховного Суду, саме в таких пропорціях за кожним з співвласників слід визначити частки у справі спільної сумісної власності на земельну ділянку. З цих підстав суд відхиляє запропоновані позивачами варіанти визначення часток, оскільки всі вони не відповідають часткам у праві власності на будинок. Також, що стосується зустрічного позову [PERSON] та [PERSON] , відповідну частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку необхідно визначити за кожним із цих співвласників окремо, оскільки одна і та сама земельна ділянка не може одночасно перебувати у спільній частковій власності для одних співвласників, і у спільній сумісній власності для інших. Тому, суд погоджується з обґрунтованістю всіх трьох позовів про необхідність визначення часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, проте, не погоджується із запропонованими варіантами, що тягне за собою часткове задоволення цих позовів. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням характеру спірних правовідносин, незважаючи на часткове задоволення всіх трьох позовів, суд не вбачає підстав для пропорційного зменшення судового збору, оскільки обґрунтованість всіх трьох позовів в частині визначення частки знайшла своє підтвердження, а помилка у запропонованих варіантах визначення часток на фоні цього не має суттєвого значення. Згідно відповідної квитанції (т.1 а.с.1), при пред`явленні первісної позовної заяви позивач [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 гривень. Як наслідок, з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути 403,73 гривень з кожного. Позивачі [PERSON] та [PERSON] згідно платіжних квитанцій (т.1 а.с.169, 170), також сплатили по 1211,20 гривень судового збору кожен. За цим позовом з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , необхідно стягнути по 302,80 гривень з кожного. Так само, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , необхідно стягнути по 302,80 гривень з кожного. Крім того, з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] також необхідно стягнути по 605,60 гривень. Отже, за цим позовом з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути 302,80 гривень судового збору, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] - 302,80 гривень судового збору, з [PERSON] на користь [PERSON] - 908,40 гривень судового збору, з [PERSON] на користь [PERSON] - 908,40 гривень судового збору. Позивач [PERSON] згідно платіжної інструкції (т.1 а.с.236) сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 гривень. Як наслідок, з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на її користь необхідно стягнути 403,73 гривень з кожного. Відповідно до частини десятої статті 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. З урахуванням зазначеного правила, необхідно провести повне взаємозарахування судового збору, який підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] і навпаки. Ці сторони звільняються від обов`язку сплачувати судовий збір одна одній. Відносно [PERSON] та [PERSON] , то необхідно провести часткове взаємозарахування судового збору, а із [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути різницю, яка становить 100,93 гривень (403,73 302,80 = 100,93). Аналогічні правила часткового взаємозарахування необхідно провести між [PERSON] та [PERSON] , стягнувши на користь останньої 100,93 гривень (403,73 302,80 = 100,93). Крім того, правила часткового взаємозарахування необхідно провести між [PERSON] та [PERSON] , стягнувши на користь останнього 504,67 гривень (908,4 403,73 = 504,67). Ті самі правила часткового взаємозарахування необхідно провести між [PERSON] та [PERSON] , стягнувши на користь останнього 504,67 гривень (908,4 403,73 = 504,67).

Outcome: partial