Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов мотивований тим, що позивачка з відповідачем з 11.05.2014 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.01.2018 по справі № 127/25320/17. Від даного шлюбу сторони мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Під час вагітності позивачки, 19.11.2014, відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно неї. 02.01.2019 у справі № 127/32033/18 Вінницьким міським судом Вінницької області було видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання доньки в розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення з 13.12.2018 і до досягнення дитиною повноліття, на підставі чого 06.12.2019 було відкрито виконавче провадження № 60812182. Дитина разом з позивачкою проживають та зареєстровані за однією адресою у м. Вишневе Київської області, однак фактично проживають у селищі Стрижавка Вінницького району Вінницької області у будинку, який перебуває у власності позивачки. Відповідач протягом багатьох років майже не підтримує зв`язку з позивачкою та дитиною, не приймав та не приймає участі в утриманні, вихованні та догляді за донькою. Позивач намагалась налагодити стосунки з відповідачем, тому періодично у 2016-2017 роках привозила йому доньку для зустрічей, однак відповідач під час цих зустрічей не приділяв належної уваги дитині, її безпеці та харчуванню: палив у квартирі, вживав в її присутності алкоголь, доходив до нетверезого стану та запрошував друзів, з якими розпивав спиртні напої. Коли позивач приїздила забрати дитину, то в квартирі відповідача було накурено, стояв запах алкоголю, часом бували недитячі компанії, що траплялось неодноразово. Одного разу позивач виявила, що дворічна дочка грається на вулиці сама, а відповідач дрімає нетверезий на сходах, після цього позивач періодично привозила дитину лише до матері відповідача (бабусі), а сам відповідач приходив лише іноді, однак такі зустрічі не були частими, матір відповідача часто була налаштована конфліктно. З часом позивач лише по своїй ініціативі привозила дочку на зустрічі з матір`ю відповідача на окремі свята, при цьому сам відповідач бував на цих зустрічах зрідка. У 2018-2019 роках позивачка намагалась змінити реєстрацію місця проживання дитини, для чого потрібна була згода батька дитини, на що позивачці довелось вмовляти його понад півроку. Пізніше позивачці необхідна була згода відповідача для приватизації частки квартири у м. Вишневому на дитину, однак він довгий час не надавав таку згоду. Відповідач не цікавиться станом здоров`я дитини, а з середини 2018 року вихованням дитини, окрім матері, займається вітчим - [PERSON] , з яким позивачка офіційно зареєструвала шлюб 11.01.2019. Від даного шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] . Позивачка з чоловіком, дочкою [PERSON] та сином [PERSON] проживали однією сім`єю на момент повномасштабного вторгнення Росії та продовжує проживати у селищі Стрижавка. Однак, оскільки їх будинок знаходиться неподалік певних об`єктів, позивачка з чоловіком вирішили, що дітей краще тимчасово вивезти, тому позивачка з дітьми виїхала до Чеської Республіки, однак періодично приїжджає, підтримує сімейні відносини з чоловіком і має намір повернутися додому після стабілізації обстановки в країні. Чоловік позивачки постійно контактує з дітьми (зі своїм сином та падчеркою) по відеозв?язку, щовечора читає з ними книжки, допомагає [PERSON] з математикою. Влітку вся сім?я їздила на оздоровлення до Закарпаття. Також чоловік позивачки допомагає фінансово утримувати дітей та у час їх відсутності завершує ремонт у будинку, де вони жили до повномасштабного вторгнення Росії та планують проживати там надалі. Відповідач не сплачує аліменти та має заборгованість на суму понад 200 000, 00 гривень. Державним виконавцем в межах виконавчого провадження № 60812182 неодноразово виносились постанови про арешт коштів відповідача та 04.11.2021 Вінницьким міським судом Вінницької області по справі № 127/25664/21 було винесено постанову про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за несплату аліментів. 10.10.2022 державним виконавцем виносились постанови про встановлення тимчасових обмежень прав боржника. 24.10.2022 державним виконавцем було направлено подання про розшук божника, яке було задоволено ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.11.2022 по справі № 127/32033/18. Відповідач після початку повномасштабної агресії Росії проти України не цікавився чи перебуває в безпеці дитина, нехтує своїми обов`язками щодо дитини, байдужий до її долі, не спілкується з дочкою у обсязі, необхідному для її нормального розвитку та самоусвідомлення, не піклується про її здоров`я, безпеку, фізичний, духовний і моральний розвиток, не цікавиться її досягненнями та не проявляє щодо неї батьківської турботи. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивачки до суду із вимогами про позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 19.12.2024 вищевказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено провести у порядку загального позовного провадження; залучено до участі у справі орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, який зобов`язано надати суду висновок щодо розв`язання спору. Також даним судовим рішенням відповідачу було запропоновано, зокрема, надати суду відзив на позовну заяву і докази по справі; роз`яснено наслідки ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин. З матеріалів справи вбачається, що поштове відправлення з копією ухвали суду від 19.12.2024 та копією позовної заяви із доданими до неї документами, отримано відповідачем особисто 09.01.2025, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. (т. 1 а.с. 71) Враховуючи положення п. 3 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала суду від 19.12.2024 вважається врученою відповідачеві 09.01.2025. У строк, визначений вищевказаним судовим рішенням, від адвоката відповідача надійшов відзив на позовну заяву із викладеними у ньому запереченнями щодо позову. Так, адвокат відповідача зазначив, що відповідач завжди виявляє стійке бажання приймати участь у вихованні своєї дитини, хоче піклуватися та спілкуватися з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Крім того, відповідач завжди виявляє інтерес до життя дитини, хоче допомагати матеріально, однак позивачка усіляко створювала в очах дитини негативний образ батька, і з 2016 року не дає можливості бачитися з донькою. Позивачка, враховуючи її характер та ставлення до відповідача, завжди налаштована конфліктно щодо виховання доньки, і будь яка ініціатива відповідача щодо виховання спільної дитини є недоцільною на суб`єктивну думку позивачки. Позивачка фактично обмежила спілкування дитини не лише з батьком, а й з бабусею зі сторони батька, яка завжди допомагала позивачці. Відповідач враховував інтереси дитини і уникав конфліктів із позивачкою, щоб відгородити дитину від небажаних конфліктів із позивачкою. Відповідач завжди цікавився долею дитини та намагався брати участь у її вихованні, а твердження позивачки про те, що відповідач не приймав участі у вихованні дитини, є надуманими, позивачка сама створює цьому перешкоди. Створивши нову сім`ю у 2019 році позивачка взагалі перестала давати дитину для побачень із відповідачем, виїхала із дитиною до Чеської Республіки, навіть не повідомивши про це. Про наявність заборгованості по аліментах відповідачу стало відомо лише після отримання даного позову, а до цього часу відповідачу не було відомо ні про наявність судового рішення, ні про відкриття виконавчого провадження. Дізнавшись про заборгованість, відповідач одразу почав сплачувати кошти на утримання дитини. Відповідач не вчиняв жодних дій які б суперечили інтересам дитини і жодним іншим чином не обмежує права дитини. Крім того, відповідач важко хворіє. Адвокат відповідача вважає, що у даному випадку відсутні підстави для застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньки, а тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. 19.02.2025 на виконання вимог ухвали суду від 19.12.2024 органом опіки та піклування надано суду висновок щодо розв`язання спору. Ухвалою суду від 24.02.2025 було задоволено клопотання адвоката відповідача про виклик в судове засідання свідка та у зв`язку із прийняттям до розгляду відзиву на позовну заяву запропоновано учасникам справи надати відповідні заяви по суті справи. 03.03.2025 від адвоката позивачки, в порядку і строк встановлені судом ухвалою від 24.02.2025, на адресу суду надійшла відповідь на відзив із викладеними у ній поясненнями, міркуваннями і аргументами щодо наведених адвокатом відповідача у відзиві заперечень і мотивами їх відхилення. Від адвоката відповідача заперечення на відповідь на відзив не надходили. Ухвалою суду від 20.05.2025 задоволено клопотання адвоката позивачки про виклик в судове засідання свідків та вислухання думки дитини в судовому засіданні; задоволено клопотання адвоката відповідача про витребування доказів по справі. Також, 20.05.2025 судом прийнято до розгляду в якості доказів подані адвокатом відповідача разом із клопотаннями від 21.02.2025 і від 20.05.2025 квитанції про сплату аліментів, подану адвокатом позивачки разом із клопотанням від 14.04.2025 копію звернення до Служби у справах дітей Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 12.02.2025, а в задоволенні решти клопотання адвоката позивачки від 14.04.2025 відмовлено, про що постановлено відповідні ухвали без оформлення їх окремим документом, які занесені до протоколу судового засідання. Ухвалою суду від 20.05.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 23.05.2025 та 30.05.2025 на адресу суду надійшли витребувані ухвалою суду від 20.05.2025 докази. 14.07.2025 судом було задоволено клопотання адвоката позивачки від 30.06.2025 і прийнято до розгляду подані разом із ним докази, а також відмовлено адвокату відповідача у прийнятті до розгляду доказів поданих разом із клопотанням від 14.07.2025, про що постановлено відповідні ухвали без оформлення окремих документів, які занесено до протоколу засідання. 14.08.2025 судом було задоволено клопотання адвоката відповідача від 14.07.2025 (подане після засідання) і прийнято до розгляду подані разом із ним докази, про що постановлено відповідну ухвалу без оформлення окремого документа, яку занесено до протоколу засідання. 05.02.2026 судом було задоволено клопотання адвоката відповідача від 14.10.2025, від 17.11.2025, від 21.12.2025 і від 03.02.2026 та прийнято до розгляду подані разом із ними докази, про що постановлено відповідну ухвалу без оформлення окремого документа, яку занесено до протоколу засідання. У судовому засіданні позивачка та її адвокат позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Адвокат відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, мотивуючи доводами наведеними у відзиві на позовну заяву. Крім того, відповідач особисто в ході розгляду справи повідомив, що любить свою доньку, бажає брати участь у її житті та вихованні. Пояснив, що комунікація із донькою утруднена тим, що вона разом із матір`ю проживає за кордоном, його телефонні дзвінки блокуються, а до цього він регулярно бачився із дитиною, проводив із нею дозвілля. Представник органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області підтримала наданий висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 22.05.2018 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 808. (т. 1 а.с. 11) Як вбачається з ЄДРСР, доступ до якого є публічним, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.01.2018 по справі № 127/25320/17, яке набрало законної сили 23.02.2018, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 11.05.2014, було розірвано. Із витягів з реєстру Вишневої територіальної громади Бучанського району Київської області від 18.09.2024 вбачається, що позивачка разом з дитиною - [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . (т. 1 а.с. 13-14) Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 11.01.2019 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, 11.01.2019 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 66. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . (т. 1 а.с. 15) Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 14.03.2019 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 849. (т. 1 а.с. 16) 06.12.2019 постановою головного державного виконавця Центрального ВДВС міста Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області відкрито виконавче провадження № 60812182 з примусового виконання судового наказу № 127/32033/18, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 05.12.2019 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 13.12.2018 і до досягнення дитиною повноліття. (т. 1 а.с. 17) З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 60812182 вбачається, що станом на 31.07.2024 сукупна заборгованість [PERSON] складає 210 915, 98 гривень. (т. 1 а.с. 18) Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.11.2021 у справі № 127/25664/21, яка згідно відомостей з ЄДРСР, інформація з якого перебуває у публічному доступі, набрала законної сили 16.11.2021, на [PERSON] було накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1831 КУпАП у виді 120 (ста двадцяти) годин суспільно корисних робіт. (т. 1 а.с. 20) Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.11.2014 у справі № 127/24803/14-п, яка згідно відомостей з ЄДРСР, інформація з якого перебуває у публічному доступі, набрала законної сили 02.12.2014, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51, 00 гривня. (т. 1 а.с. 19) Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.11.2022 у справі № 127/32033/18, яка згідно відомостей з ЄДРСР, інформація з якого перебуває у публічному доступі, набрала законної сили 16.12.2022, оголошено розшук боржника [PERSON] . (т. 1 а.с. 21) З повідомлення Першого ВДВС у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) № 101420/15.26-25/15 від 31.08.2021 вбачається, що державним виконавцем в межах виконавчого провадження № 60812182 виносились відповідні постанови у зв`язку із невиконанням [PERSON] судового рішення. (т. 1 а.с. 22-23) Згідно повідомлення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області ЦМУ МЮ (м. Київ) від 29.03.2024, на рахунок відділу помилково надійшли кошти в сумі 1 500, 00 гривень від особи, яка не є боржником у виконавчому проваджені № 60812182 та які в сумі 1 269, 00 гривень були зараховані на рахунок [PERSON] , у зв`язку з чим останню повідомлено про необхідність повернення вказаних коштів. (т. 1 а.с. 24-26) Відповідно до повідомлення КНП «ЦПМСД № 3 м. Вінниці» Департаменту охорони здоров`я Вінницької міської ради № 465 від 03.04.2024 [PERSON] , [INFO] , перебувала на обліку в центрі з 31.08.2018 по 30.12.2021. Згідно записів в МІС «Доктор ЕЛЕКС» щеплення та медичні огляди проводилися в присутності законного представника дитини - матері [PERSON] . (т. 1 а.с. 27) Згідно повідомлення МЦ ТОВ «Центр здоров`я Медсан» від 26.06.2024, [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку у вказаному медичному центрі з 15.03.2024. Законним представником є мати [PERSON] , яка підписала декларацію та піклується станом здоров`я дитини, звертається за лікуванням дитини та приводила на планові щеплення. (т. 1 а.с. 28) З акту обстеження фактичного місця проживання, затвердженого Стрижавським селищним головою 18.04.2024, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зі слів сусідів фактично проживали без реєстрації: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , однією сім`єю в період з липня 2021 року по лютий 2022 року. (т. 1 а.с. 29) Відповідно до довідки № 18 від 26.02.2024, виданої КЗ «Дошкільний навчальний заклад № 75 Вінницької міської ради», [PERSON] , [INFO] , відвідувала вказаний комунальний заклад у період з другої половини 2016 року по 2021 рік. Анастасію приводили і забирали із садочка [PERSON] , [PERSON] . Вони брали участь у заходах закладу, відвідували батьківські збори, цікавились успіхами дитини. Батько, вказаний у свідоцтві про народження [PERSON] , до дитини не приходив. (т. 1 а.с. 30) З характеристики № 19, виданої КЗ «Дошкільний навчальний заклад № 75 Вінницької міської ради» 26.02.2024 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , відвідувала комунальний заклад «Дошкільний навчальний заклад № 75 Вінницької міської ради» у період з другої половини 2016 року по 2021 рік. [PERSON] систематично відвідувала дошкільний заклад. Її зовнішній вигляд постійно відповідав санітарно-гігієнічним вимогам: завжди чистенька, причесана, охайна, одяг якісний, випрасуваний. Дівчинка розвивалась відповідно свого віку як психологічно, так і фізіологічно та розумово. На початку навчального року була забезпечена необхідним навчальним приладдям, засобами особистої гігієни. Під час навчально-виховної діяльності була активна, допитлива, старанна, уважна. Емоційний стан дитини задовільний: завжди весела, грайлива, контактувала з дітьми та дорослими. Мати [PERSON] та вітчим [PERSON] доглядали за дитиною на належному рівні. Приводили дитину в садочок і забирали вчасно, відвідували батьківські збори та доброзичливо відгукувалися на пропозиції щодо забезпечення навчально-виховного процесу. (т. 1 а.с. 31) 30.06.2021 [PERSON] звернулась до директора КЗ «Ліцей № 2 смт Стрижавка Вінницького району Вінницької області» із заявою про зарахування [PERSON] , [INFO] , до 1 класу даного навчального закладу. Зі змісту вказаної заяви вбачається зазначення позивачкою, що батько дитини з сім`єю не проживає. (т. 1 а.с. 32) Згідно довідки № 51 від 20.02.2024, виданої заступником директора КЗ «Ліцей № 2 смт Стрижавка Вінницького району Вінницької області», батько [PERSON] не приймав участі у вихованні своєї доньки [PERSON] , [INFO] , яка навчалась у 1-Б класі даного навчального закладу. Зі слів класного керівника, батько не брав участі у навчально-виховному процесі, жодного разу не цікавився навчальними досягненнями доньки, фізичним, духовним, моральним розвитком дитини та не відвідував батьківські збори. (т. 1 а.с. 33) Відповідно до довідки про навчання, виданої 08.03.2024 загальноосвітньою школою Врди, округу Кутна Гора Чеської Республіки, [PERSON] , [INFO] , у 2023-2024 навчальному році є ученицею 3 класу даного навчального закладу. (т. 1 а.с. 34-35) Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] отримали тимчасовий захист на території Чеської Республіки, що підтверджується відповідними документами (довідками) про забезпечення житлом від 10.05.2023. (т. 1 а.с. 36-41) Згідно довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин № 326537 від 10.04.2024, виданої Медичним центром ПП «Ескулап-Плюс», у [PERSON] відсутні психіатричні, у тому числі спричиненні вживанням психоактивних речовин, протипоказання. (т. 1 а.с. 43) Як вбачається із податкової декларації про доходи фізичної особи за період з 01.01.2023 до 31.12.2023, [PERSON] працевлаштована на території Чеської Республіки та отримує дохід. (т. 1 а.с. 44-53) Згідно витягів з Державного реєстру речових прав від 09.04.2024, [PERSON] є власницею будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . (т. 1 а.с. 54-55) Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 14.01.2025, за період з І кварталу 2024 року по 3 квартал 2024 року інформація щодо джерел/сум нарахованого (виплаченого) доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків щодо [PERSON] відсутня. (т. 1 а.с. 90) З наданих адвокатом відповідача медичних документів вбачається, що відповідач зазнав ЗЧМТ та скелетно-хребетно-щелепно-лицевої травми, йому встановлено діагноз, зокрема: посттравматична дисциркуляторна енцефалопатія з переважним ураженням вертебробазилярного басейну; виражений цефалгічний вертиго-атактичний синдром; аномалія Кімерлі. (т. 1 а.с. 91-95) Згідно довідки виданої 27.01.2023 КНП ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР, [PERSON] на диспансерному обліку не перебуває та за медичною допомогою не звертався. (т. 1 а.с. 95зв.) За інформацією наданою Центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на виконання вимог ухвали суду вбачається, що у період з 01.01.2020 [PERSON] в`їхала на територію України 16.11.2022, виїхала 26.11.2022 і періодично перетинала кордон - в`їзд/виїзд, зокрема разом із донькою, з якою 19.09.2024 вони знову виїхали з території України, куди дитина станом на 22.05.2025 не в`їжджала. (т. 1 а.с. 191 (аналогічно а.с. 197)) Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 60812182 вбачається, що станом на 31.03.2025 сукупна заборгованість [PERSON] складає 238 211, 48 гривень. (т. 1 а.с. 209) Також в ході розгляду справи адвокатом відповідача було надано квитанції про сплату [PERSON] аліментів за виконавчим провадження № 60812182. (т. 1 а.с. 111зв., 113зв., 170-171, 238, т. 2 а.с. 18-20, 30 , 45зв., 59 зв.) У відповідності до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні, відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України. Відповідно до ч. 1- ч. 4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Повноліття за українським законодавством настає з вісімнадцяти років, згідно ч. 1 ст. 34 ЦК України. Отже до досягнення 18 років фізична особа має правовий статус дитини. Наявність у особи правового статусу дитини означає, що така особа має відповідні права та обов`язки дитини. Спеціальні норми, які конкретизують обсяг прав та обов`язків дитини, містяться як у Сімейному кодексі України, так і у Цивільному кодексі України. Крім того, права дитини підлягають спеціальному захисту на підставі положень Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Згідно з законодавством України позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується лише тоді, коли усі інші не дають позитивних результатів. Судом прийнято до уваги, що у спорах, що стосуються долі дитини, зокрема щодо позбавлення батьківських прав, незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, дитина має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Враховуючи вищезазначене, а також те, що дитина у віці десяти років може висловити свою думку та сформулювати погляди, судом було прийнято рішення про необхідність вислухати думку дитини. Так, у судовому засіданні в присутності батьків та представника органу опіки та піклування було вислухано дитину. Малолітня [PERSON] зазначила, що у [PERSON] востаннє була в 2024 році та з батьком не бачилася, оскільки не бажала. [PERSON] повідомила, що має з батьком нормальні стосунки, проте спілкується з ним нечасто, оскільки він їй не пише та не телефонує. Дитина зазначила, що ображається на батька, оскільки він не привітав її з днем народження та не дарує подарунків. Останній раз подарунок їй зробила бабуся (мати батька) подарувала планшет близько п`яти років тому. У судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON] , яка є матір`ю відповідача. Свідок зазначила, що відповідач в межах своїх можливостей піклувався про доньку та утримував її. Позивачка без згоди відповідача вивезла дитину за кордон. Свідок повідомила, що планшет для [PERSON] купував відповідач в її присутності, також купував речі та давав кошти, оплачував гуртки, які вона відвідувала. Після виїзду за кордон позивачка лише двічі надала можливість побачитись з дитиною, а відповідач наразі не може спілкуватись з донькою, оскільки позивачка блокує його номери. Свідок повідомила, що батько [PERSON] не може працювати внаслідок травми мозку, хребта та внутрішніх органів. До моменту виїзду позивачки з дитиною за кордон батько постійно займався дитиною, навчав її та грався з нею. Також свідок повідомила, що відповідач немає алкогольної та/або наркотичної залежності. У судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON] , який повідомив, що є чоловіком позивачки. Свідок зазначив, що приблизно з березня місяця 2018 року він почав виконувати батьківські обов`язки відносно [PERSON] , оскільки батька в житті дитини немає. Свідок повідомив, що особисто возив дитину до батька до того моменту, як стало відомо, що під час перебування дитини у нього, він разом із друзями вживав алкогольні напої. Відповідач не цікавився дитиною коли вона пішла у садочок та згодом у школу, не цікавився донькою коли розпочалась війна. Свідок зазначив, що близько п`яти років тому від відповідача лунали й погрози, зазвичай коли він перебував у стані алкогольного сп`яніння. Також свідок повідомив, що ні позивачка, ні дитина номери телефонів не змінювали, а з відповідачем проблемно зв`язатись. Крім того, на засіданні органу опіки та піклування батько [PERSON] обіцяв платити аліменти, однак фактично цього не виконує. Відповідач ніколи не цікавився потребами дитини, а з дитиною комунікує мати відповідача, зустрічі батька із дитиною відбувались з ініціативи позивачки. Від відповідача жодних покупок з 2018 року не було, а на шостий день народження [PERSON] їй планшет придбала бабуся. Також свідок повідомив, що крім спільної дитини із позивачкою, ще має дитину від попереднього шлюбу, 2010 року народження, а [PERSON] також вважає своєю донькою. Також у судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON] , яка повідомила, що є матір`ю позивачки. Свідок зазначила, що відповідач під час перебування у шлюбі з позивачкою бив її та душив. Коли позивачка народила дитину, відповідач не відвідував її, оскільки випивав. Свідок повідомила, що у відповідача ніколи не було коштів, він не бажав сидіти з дитиною та коли у [PERSON] була сесія, дитина проживала із нею приблизно три місяці, а відповідач ні разу не поцікавився дитиною і не приїхав. Відповідач ніколи не був присутній на святах дитини та не дарував їй подарунки. Свідок зазначила, що вона, позивачка та її чоловік водили і забирали дитину з садочка, а теперішній чоловік позивачки більше знає про потреби дитини ніж її батько. Свідок повідомила, що малолітня [PERSON] ніколи не казала, що хоче спілкуватись з татом та називає його по імені, а своїм татом вважає теперішнього чоловіка позивачки. Згідно із ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Тому, при оцінці показань свідків судом проаналізовано процес формування, збереження і передачі відомостей кожним із свідків. Судом прийнято до уваги, що свідки надали показання, посилаючись на інформацію, якою володіють особисто, а не з чужих слів. Водночас, суд ставиться критично до показань допитаних свідків, адже кожен із них має особистий інтерес у певному результаті даного судового провадження, тобто є зацікавленою особою. Тому показання свідків оцінюються судом у сукупності з іншими, наявними у справі доказами. Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі від 19.12.2024 і в ході розгляду справи було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Згідно із ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 і п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд вважає надане позивачкою разом із позовом повідомлення МЦ ТОВ «Центр здоров`я Медсан» від 26.06.2024 недостовірним доказом, адже викладена у ньому інформація суперечить тій, що надана Центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на виконання вимог ухвали суду від 20.05.2025. Так, у період вказаний у повідомленні - з 15.03.2024 до 26.06.2024 позивачка не могла звертатись за лікуванням дитини та проводити їй планові щеплення у даному медичному центрі, адже малолітня [PERSON] у цей період перебувала за кордоном (виїзд з території України 30.10.2023; в`їзд 12.09.2024; виїзд 19.09.2024). Суд, заслухавши в судовому засіданні пояснення учасників справи, думку дитини та показання свідків, дослідивши письмові пояснення викладені в заявах по суті справи і докази та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи наведене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню. Так, у ході розгляду справи судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.05.2014, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.01.2018 у справі № 127/25320/17, яке набрало законної сили 23.02.2018, було розірвано. Позивачка із відповідачем мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка з часу розірвання шлюбу між батьками проживає із матір`ю позивачкою, на утримання якої з 13.12.2018 з відповідача стягуються аліменти на підставі судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 02.01.2019 у справі № 127/32033/18. За вказаним судовим рішенням у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів. 11.01.2019 позивачка зареєструвала повторний шлюб із [PERSON] , у якому [INFO] народився син - [PERSON] . Разом із дітьми позивачка під час повномасштабного вторгнення Російської Федерації виїхала до Чеської Республіки, де вони й перебувають дотепер. Як повідомив чоловік позивачки - [PERSON] , крім спільного із позивачкою малолітнього сина, він має ще неповнолітню дитину від попереднього шлюбу, 2010 року народження. Також в ході розгляду справи встановлено, що відповідач внаслідок його побиття у 2017 році зазнав ЗЧМТ (струс, забій головного мозку), скелетно-хребетно-щелепно-лицевої травми; має посттравматичну дисциркуляторну енцефалопатію з переважним ураженням вертебробазилярного басейну (хронічне, прогресуюче ураження головного мозку, що виникає як віддалений наслідок черепно-мозкових травм (ЧМТ); характеризується стійкими порушеннями кровообігу, що призводять до дефіциту кисню, відмирання нейронів, когнітивного зниження, емоційної нестабільності та неврологічних симптомів); виражений цефалгічний вертиго-атактичний синдром (тяжкий неврологічний стан, що характеризується поєднанням сильного головного болю, інтенсивного системного запаморочення (вертиго) та значних порушень рівноваги й координації рухів); аномалію Кімерлі. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Пунктом першим статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Пунктом першим і другим статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Доводи позивачки та її адвоката щодо свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Твердження позивачки та її адвоката про те, що ухилення відповідача від виконання обов`язку щодо утримання дитини є підставою для позбавлення його батьківських прав, є безпідставним й необґрунтованим. Так, судом встановлено, що на час звернення позивачки до суду відповідач не сплачував аліменти, зокрема після видачі судового наказу. Водночас, в ході розгляду справи було встановлено, що відповідач не був обізнаний про судове рішення щодо стягнення з нього аліментів, що позивачка не заперечувала. Звісно, утримувати дитину до її повноліття - це не право, а обов`язок, покладений на батьків законом, і він не залежить від ухвалення судового рішення. Тому, бажаючи бути сумлінним батьком, який добросовісно, розумно і справедливо виконує свої батьківські обов`язки, відповідач мав би добровільно надавати позивачці допомогу в утриманні їх спільної доньки. Водночас суд зауважує, що ухилення від виконання обов`язку щодо утримання дитини не передбачене ст. 164 СК України як підстава для позбавлення батьківських прав. Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним зі способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення і свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості за аліментами сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. Вищевказане узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 16.01.2018 у справі № 204/1199/16-ц. Однак, зважаючи на вищевикладене, суд звертає увагу на те, що виконання обов`язку щодо утримання дитини, в даному випадку батьком, тісно пов`язане із реалізацією права і водночас виконанням обов`язку батьком щодо виховання дитини, що є важливою умовою забезпечення належних умов для повноцінного розвитку дитини. Судом прийнято до уваги, що дізнавшись про наявність судового рішення про стягнення аліментів з матеріалів даної справи, відповідач почав сплачувати аліменти на утримання доньки, що підтверджується відповідними квитанціями наданими його адвокатом в ході розгляду справи. Як встановлено в ході розгляду справи, батько дитини бажає в подальшому належним чином виконувати свої батьківські обов`язки. Також судом встановлено, що дитина проживає за кордоном, що об`єктивно унеможливлює особисті зустрічі батька із нею, враховуючи неможливість його виїзду за кордон, крім випадків її приїзду до України, які залежать, зокрема, від волі і бажання матері. На переконання суду перебування дитини за кордоном через воєнний стан не повинно бути інструментом для розірвання зв`язків з іншим з батьків, а навпаки, має стати обов`язком обох батьків налагодити комунікацію в інтересах дитини. На думку суду, перебування дитини за кордоном не перешкоджає відповідачу приймати участь у житті доньки, у спілкуванні із нею, піклуванні про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя тощо, та його участь у житті доньки залежить виключно від його волі та волі позивачки, та таке бажання, як встановлено судом в ході розгляду справи, у відповідача присутнє. Враховуючи проживання позивачки з дитиною за кордоном, дана обставина об`єктивно унеможливлює батькові супроводжувати дитину на гуртки, до школи, відвідувати батьківські збори, брати участь у заходах колективу, відвідувати із донькою лікарів в разі необхідності, тобто фізично бути присутнім. Водночас, це не свідчить про те, що батько взагалі самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Суд зауважує, що існує безліч способів реалізації своїх батьківських обов`язків, зокрема перебуваючи на відстані від дитини. За даних обставин, як вже суд зазначав вище, участь відповідача у житті доньки залежить виключно від його волі та бажання. Належних та достатніх доказів того, що відповідач і до виїзду дитини за кордон не приділяв дочці належної уваги та взагалі не приймав участі у її житті, матеріали справи не містять. Само по собі проживання дитини, навіть упродовж тривалого часу, у новій сім`ї, створеній її батьком чи матір`ю, відсутність побачень дитини з тим із батьків, з яким вона не проживає, не є підставами для позбавлення останнього батьківських прав, оскільки це є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого потрібно довести. Вищевказане узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 17.06.2021 у справі № 466/9380/17. Так, коли сім`я руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи забезпечити інтереси дитини, щоб дитина зростала у благополучному середовищі, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Тому створення сприятливої атмосфери у новій родині для малолітньої [PERSON] є одним із способів виконання своїх батьківських обов`язків, в даному випадку, матір`ю. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків із виховання, а також установити, що він ухиляється від їх виконання свідомо, тобто систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Крім того, при вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення, в даному випадку, батька до дитини, бажання спілкуватись і брати участь в її вихованні. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» сказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58 Рішення ЄСПЛ від 07.12.2006). У ході розгляду справи відповідач особисто повідомив, що він категорично заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, вказував на своє бажання спілкуватись та бачитись з дитиною, приймати участь у її житті та вихованні. Верховний Суд у постанові від 01.08.2024 у справі № 761/25311/20-ц висловився про те, що позбавлення батьківських прав батька, який не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки бажає спілкуватись і бачитися з дитиною, не втратив інтересу до дитини, до участі в її вихованні та має намір і вчиняє дії для відновлення з нею відносин, не відповідатиме інтересам дитини. Доказів того, що відповідач протягом тривалого часу, як стверджує позивачка умисно не піклувався про свою доньку, матеріали справи не містять. Такі обставини не були встановлені й в ході розгляду справи. Суд вважає, що відсутні підстави вважати, що відповідач свідомо самоусунулась від виконання батьківських обов`язків відносно своєї доньки, про що також свідчать його заперечення щодо такого позбавлення висловлені в ході розгляду справи та стан здоров`я. Також, судом прийнято до уваги, що батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і батьком погіршення особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав. Заслухавши дитину, судом не встановлено категоричного небажання малолітньої [PERSON] спілкуватися із батьком, відсутність психоемоційного зв`язку між батьком та донькою. Так, суд погоджується із позивачкою, що відповідач дійсно не приділяє належної уваги дочці, однак це не свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися із донькою та брати участь в її вихованні, наявність у нього абсолютної байдужості до дитини. Та обставина, що наразі вихованням і розвитком дитини займається мати, не свідчить про те, що батько дитини не бажає брати участі в її вихованні, тобто свідомо, умисно нехтує батьківськими обов`язками. При визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На підтвердження того, що відповідає зловживає алкогольними напоями або ж наркотичними речовинами, жодних належних доказів суду не надано. При цьому у відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Водночас, судом прийнято до уваги, що порушення у відповідача координації рухів (шатка хода, неможливість утримувати рівновагу, «кидання» з боку в бік), його поведінкові особливості тощо, як вбачається із наявних у справі належних доказів, є наслідком перенесеної ним травми. Судом не встановлено фактів заподіяння шкоди дитині або того, що батько становить загрозу для здоров`я та розвитку доньки, що батько дитини є неблагонадійним, а спілкування із ним суперечить інтересам дитини. Суду не надано беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку відповідача щодо ухилення від участі у вихованні доньки, умисне і свідоме нехтування обов`язками батька. У ході розгляду справи судом не встановлено наявність обставин, які б негативно впливали на розвиток дитини як складову виховання і в сукупності вказували б на свідоме нехтування батьком своїми обов`язками. На виконання положень ст. 19 СК України та вимог ухвали суду від 19.12.2024 органом опіки та піклування подано до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, затверджений рішенням виконавчого комітету Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області № 84 від 13.02.2025. (т. 1 а.с. 104-106зв.) Згідно із вищевказаним висновком, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Судом прийнято до уваги, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду і не є обов`язковим та повинен оцінюватись судом за правилами, встановленими ст. 89 ЦПК України. Однак суд, оцінивши вищевказаний висновок органу опіки та піклування, вважає його недостатньо обґрунтованим, оскільки представниками служби у справах дітей не з`ясовувалась думка дитини. Водночас, судом було заслухано думку дитини і враховано, зокрема, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність або недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини, а також у відповідності до ч. 3 ст. 171 СК України, суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Судом прийнято до уваги, що думка дитини не завжди може відповідати її інтересам і може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку не спроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. Неврахування думки дитини може бути виправданим з огляду на її вік і нерозуміння в силу цього правових наслідків позбавлення відповідача батьківських прав стосовно неї. Дитина не висловлювала власної ствердної думки щодо необхідності позбавлення батьківських прав її батька відносно неї. Суд прийшов до висновку, що вищевказаний висновок органу опіки та піклування не суперечить інтересам дитини та фактичним обставинам справи, не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батька батьківських прав. Висновок не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків. Суд зауважує, зокрема, що позбавлення батьківських прав на дитину несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, а тому такий захід має застосовуватись виключно як крайня міра впливу та захист прав дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 300/908/17, від 02.12.2020 у справі № 180/1954/19, від 13.11.2020 у справі № 760/6835/18, від 09.11.2020 у справі № 753/9433/17, від 02.11.2020 у справі № 552/2947/19, від 17.06.2021 у справі № 466/9380/17, від 12.09.2023 у справі № 213/2822/21. Наявність неприязних стосунків між батьками не є правовою підставою для застосування такого виняткового заходу, як позбавлення батьківських прав, а використання суду для зведення особистих рахунків є неприпустимим з огляду на пріоритет інтересів дитини. Позивачкою в ході розгляду справи не доведено реальної мети, яка має бути досягнута шляхом позбавлення відповідача батьківських прав, як це змінить існуючу ситуацію на кращу і сприятиме захисту інтересів дитини, а також не доведено відсутність зв`язку між донькою та батьком. Необхідність доведення вищевказаних обставин узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, у постанові від 05.06.2024 у справі № 722/225/23. Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини. Вищевказане узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 23.10.2024 у справі № 464/2040/23. Суд прийшов до висновку, що позивачка не довела існування достатніх підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, який допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Оскільки відповідач, як встановлено судом, довів намір виправити ситуацію з утриманням дитини та бажання відновити спілкування, суд вважає за доцільне надати йому можливість реалізувати свої батьківські права без застосування такого крайнього заходу. Таким чином, суд вважає, що в даній конкретній ситуації відсутні виключні обставини, за яких [PERSON] можна позбавити батьківських прав. За встановлених в ході розгляду справи обставин позбавлення відповідача батьківських прав суперечило б ст. 8 та ст. 9 Конвенції про права дитини. У даному випадку судом на перше місце поставлено «якнайкращі інтереси дітей», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даних осіб (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дітей на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню їх інтересів (пункт 1 статті 3). Отже, зазначені вище обставини переконують суд у відсутності підстав для задоволення позову щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Суд вважає за необхідне звернути увагу сторін по справі на те, що обоє батьків зобов`язані приймати участь в утриманні та вихованні дитини та намагатись проявляти справжню турботу, реалізовувати свої права шляхом домовленостей, забезпечуючи належні умови для розвитку своєї дитини. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судом встановлено сплату позивачкою при зверненні до суду судового збору в сумі 1 211, 20 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією від 06.11.2024. (т. 1 а.с. 6) Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та положення ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачкою слід залишити за нею. Крім того, понесені відповідачем судові витрати суд вважає за можливе залишити за ним, враховуючи клопотання його адвоката, заявлене в судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed