Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

У квітні 2025 року позивач Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] та просив стягнути на свою користь з відповідачів заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 118 731,89 грн, у тому числі: заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі - 5 597,13 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 666,06 грн, три відсотки річних у розмірі 155,03 грн; заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 6 142,37 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 730,94 грн, три відсотки річних у розмірі 170,14 грн; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 16 746,36 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 1 808,61 грн, три відсотки річних у розмірі 463,85 грн; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 24 959,61 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 2 970,19 грн, три відсотки річних у розмірі 691,35 грн; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 21 939,95 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 2 238,56 грн, три відсотки річних у розмірі 517,81 грн, пеню у розмірі 351,02 грн; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 26 609,91 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 2 732,27 грн, три відсотки річних у розмірі 614,24 грн, пеню у розмірі 439,25 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1 277,79 грн, заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 665,50 грн, заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 243,95 грн; заборгованість за обслуговування вузла комерційного обліку постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн та судові витрати. Свої вимоги позивач мотивував тим, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року на підставі типового договору, підготовлено та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085). Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт отримання послуг споживачем. Будинок за адресою: [ADDRESS] , під`єднаний до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а тому відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Відповідачі від послуг централізованого опалення та/або постачання теплової енергії, постачання гарячої води та/або централізованого постачання гарячої води встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялися, проте своєчасно не сплачували за спожиті послуги, в результаті чого станом на 31 січня 2025 року утворилась заборгованість у розмірі 92 443,07 грн, у тому числі: за період з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 16 746,36 грн, заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 24 959,61 грн; за період з 01 листопада 2021 року заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 21 939,95 грн, заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 26 609,91 грн. Також у відповідачів утворилася заборгованість за період до 31 жовтня 2021 року зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 243,95 грн. За період з 01 листопада 2021 року заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг постачання теплової енергії у розмірі 1 277,79 грн та заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуги з постачання гарячої води у розмірі 665,50 грн. Крім того, позивач на підставі договору про відступлення права вимоги від 11 жовтня 2018 року № 602-18, укладеного з Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго») прийняв право вимоги до відповідачів з оплати спожитих послуг до 01 травня 2018 року з надання послуг з централізованого опалення у розмірі 5 597,13 грн та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 6 142,37 грн, що включені до розрахунку заборгованості. За таких обставин, відповідачі мають заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 118 731,89 грн. Процесуальні дії Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 квітня 2025 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а. с. 29-30). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04 квітня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 33). Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у разі відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідачам надсилалася ухвала про відкриття провадження разом з позовною заявою та додатками до неї за їх зареєстрованим місцем проживання рекомендованим поштовим відправленням, які повернулися з відміткою - адресат відсутній за вказаною адресою (а. с. 37-38,41-42). Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку з чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 № 1875-IV та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Відповідно до п. 8 Правил та Закону послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, такий договір є договором приєднання. На виконання вимог закону КП «Київтеплоенерго», на підставі типового договору, підготовлено та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511) та від 28 березня 2018 року № 34 (5085). Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт отримання послуг споживачем. Згідно з витягом з реєстру територіальної громади м. Києва за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані повнолітні: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 4). На підставі договору від 11 жовтня 2018 року № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», прийняв право вимоги до відповідачів з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води (а. с. 26). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. З 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго» на підставі ліцензії. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Положеннями пункту 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг, належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Позивач зазначає, що виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: позивач надає послуги, щомісячно надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а відповідач споживає надані послуги та зобов`язаний оплатити їх вартість. Згідно з пунктом 1 частини 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Як вбачається зі змісту позовної заяви КП «Київтеплоенерго», на підставі типового договору було підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085). Згідно з п. 3 Розділу VI Прикінцевих та перехідних Закону України «Про житлово-комунальні послуги» положень договорів про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Так, за змістом положень ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до умов ст. ст. 641, 642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. До того ж, слід зазначити, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг. Відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2020 року (справа № 910/7968/19). Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Відповідачі споживали послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води і у зв`язку з неналежним виконанням обов`язку щодо оплати послуг у них утворився борг на загальну суму 92 443,07 грн, у тому числі: за період з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 16 746,36 грн, заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 24 959,61 грн; за період з 01 листопада 2021 року заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 21 939,95 грн, заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 26 609,91 грн. Згідно з п. 3.4.5 договору цесії позивач прийняв право вимоги замість кредитора від споживачів, визначених у додатку № 1 та/або додатку № 2 до договору цесії сплати заборгованостей з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення у розмірі 5 597,13 грн та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 6 142,37 грн. Також, за вищевказаною адресою існує заборгованість за період з 01 листопада 2021 року з оплати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1 277,79 грн, з оплати за абонентське обслуговування послуги з постачання гарячої води у розмірі 665,50 грн; за період до 31 жовтня 2021 року зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 243,95 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Суд роз`яснює, що якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18). Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Однак, відповідачами суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, відсутності заборгованості за отримані послуги чи існування її в меншому розмірі ніж заявлено позивачем та/або доказів ненадання відповідних послуг. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги наведене та перевіривши наданий позивачем розрахунок суми штрафних санкцій, суд дійшов висновку, що штрафні санкції на підставі ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Суд, зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, дійшов висновку, що позовні вимоги КП «Київтеплоенерго» підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат Згідно з п. 3 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки позов підлягає задоволенню, тому з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі по 1 514,00 грн з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved