Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві просить суд розірвати шлюб, зареєстрований 08 серпня 2020 року Виконавчим комітетом Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області, за актовим записом №4. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 08 серпня 2020 року уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Виконавчим комітетом Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області, за актовим записом №4. Позивач зазначає, що сімейне життя між сторонами протягом останнього часу поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Сторони ведуть окремий спосіб життя, мають окремий побут, проживають окремо. Позивач та відповідач мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. На даний момент сторони не ведуть спільного господарства та побуту. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 січня 2026 року вищевказану цивільну справу передано в провадження судді Карасави І.О. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 січня 2026 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження, справа призначена до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій зазначила, що просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій зазначив, що не заперечує щодо задоволення позову в повному обсязі та просить розглядати справу за його відсутності. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились усі учасники справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Встановлені фактичні обставини, застосовані норми права та мотиви суду Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого 30 квітня 2025 року Харківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за актовим записом №4, вбачається що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі. З свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 23 січня 2017 року Виконавчим комітетом Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області, за актовим записом №2 вбачається, що [INFO] народилась [PERSON] , відповідно до якого мати [PERSON] , батько [PERSON] . За змістом положень частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) та статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Під час судового розгляду судом встановлено, що сторони проживають окремо за взаємною згодою, що не пов`язано з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми чи інших поважних причин. Сімейне життя [PERSON] та [PERSON] не склалось у зв`язку з тим, що між ними відсутнє взаєморозуміння через різні характери і погляди на життя. Позивач та відповідач втратили почуття любові та взаємоповаги один до одного. Протягом тривалого часу не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства. Відповідач [PERSON] проти розірвання шлюбу не заперечує. За даних обставин суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась, сумісне проживання та збереження сім`ї є неможливим. Згідно пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що сім`я розпалась остаточно і поновити шлюбні відносини між позивачем та відповідачем неможливо. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У позовній заяві позивачка, скористалась своїм правом та виявила бажання залишити після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] . Відповідно до положень частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, оскільки тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, фактично живуть окремо, тому суд вважає, що формальне існування даного шлюбу суперечить моральним засадам суспільства, тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 1 331,20 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved