Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

27.06.2025 року позивач звернувся до Златопільського міськрайонного суду Харківської області до відповідачки про стягнення пені. Позов обґрунтував наступним: 01.10.2020 ним через мережу інтернет було придбано у відповідачки телевізор Samsung qe55q80tauxua. Придбання товару було здійснено через оформлення споживчого кредиту, у зв`язку з чим, між ним та AT «АЛЬФА-БАНК» було підписані Акцепт пропозиції на укладення угоди про надання кредиту та графік платежів №484149536 від 01.10.2020 року, а також паспорт споживчого кредиту (далі - Кредитний договір). Крім того, йому було надано лист-зобов`язання AT «АЛЬФА-БАНК» від №484149536, з якого вбачається, що банком фактично було перераховано на розрахунковий рахунок відповідачки грошові кошти у розмірі 33 088,00грн. Однак товар ним не був отриманий. Споживчий кредит був ним погашений 15.03.2021 зі сплатою щомісячних комісій за користування кредитними коштами. 03.12.2020 він направив відповідачці претензію про повернення коштів, а 13.01.2021 направив лист-вимогу, в якій він зазначив про розірвання укладеного між ними договору купівлі-продажу, та вказав на вимогу про повернення отриманих відповідачкою коштів за неотриманий товар. Однак відповідачкою така вимога була проігнорована, та кошти за товар не повернуті. У зв`язку із розірванням договору купівлі-продажу, та неповерненням відповідачкою коштів, у квітні 2021 він звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів за неотриманий товар (справа №753/6678/21). Справа по суті не розглянута. Позивач зазначає, що оскільки відповідачка не виконала взятого на себе обов`язку перед позивачем щодо повернення коштів, у останньої на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» наявне зобов`язання по сплаті пені. Розрахунок пені позивачем здійснений з урахуванням вимог ч.2 ст.258 ЦК України за уточнений період внаслідок зменшення позовних вимог з 02.12.2024 по 01.01.2025, що складаєє 10257,00 грн., яку просить стягнути з відповідача на його користь. Ухвалою судді від 25.08.2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначенням першого судового засідання на 30.09.2025 року, яке неодноразово відкладалося з різних об`єктивних причин, а в останнє на 17.02.2026 року. 08.10.2025 року до суду від позивача надано заяву про зменшення позовних вимог. 07.01.2025 року від представника відповідачки, адвоката Тарасенко О.М., до суду надійшли письмові пояснення із запереченнями проти задоволення позовних вимог, зокрема, не заперечуючи укладення договору купівлі-продажу, зазначила, що позов подано передчасно. Так, в провадженні Богуславського районного суду Київської області перебувала цивільна справа №753/6678/21 за позовною заявою [PERSON] до її довірительки про стягнення суми вартості товару. Суд першої інстанції рішенням від 24.11.2025 року позов задовольнив та стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] 33088,00 грн. за непроданий телевізор, але рішення суду ще не набрало чинності. Вважає, що спір про стягнення пені за неповернення грошових коштів за непроданий товар може розглядатися лише після набрання чинності вказаним вище рішенням суду, а воно відповідачкою оскаржено і є таким, що не набрало чинності. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином; в матеріалах справи наявна заява позивача про проведення судового розгляду за його відсутності, на задоволенні позову наполягає. Сторона відповідачки належним чином повідомлена про судове засідання, але у нього не з`явилася з невідомих судові причин, заяв про відкладення розгляду чи про розгляд без її участі судові не надано. Представник відповідачки, адвокат Тарасенко О.М., на участь у розгляді справи в режимі відеоконференції не вийшла, причини цього суду не повідомила. Відзив на позовну заяву не надано, а лише надано письмові пояснення із запереченнями проти позову. Відповідно до частина 5 ст. 212 ЦПК України, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції. Відповідно до ст. 233 ЦПК України така неявка сторони відповідачки не є перешкодою в продовженні розгляду справи, тим паче, правове обґрунтування своєї позиції щодо позовних вимог викладено у письмових поясненнях. Суд, вивчивши позовну заяву, письмові пояснення сторони відповідачки, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали та докази, встановив обставини та відповідні правовідносини. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (частина перша статті 659 ЦК України). Статтею 693 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, у строк, визначений відповідно до ст. 530 ЦК України. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ч. 2 ст. 693 ЦК України) Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України ) Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Закон України «Про захист прав споживачів» (надалі Закон - в редакції Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII) регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 цього Закону договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір, укладений на відстані, - це договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку. Пункт 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» вказує, що засоби дистанційного зв`язку - це телекомунікаційні мережі, поштовий зв`язок, телебачення, інформаційні мережі, зокрема Інтернет, які можуть використовуватися для укладення договорів на відстані. Права споживача в разі укладення договору на відстані регулюються статтею 13 Закону України «Про захист прав споживачів», яка є спеціальною для такого виду договорів. Згідно з ч. 4 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право розірвати укладений на відстані договір шляхом повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту підтвердження інформації або з моменту одержання товару чи першої поставки товару. Якщо відповідно до абзацу другого частини третьої цієї статті підтвердження інформації не вимагається, споживач може розірвати договір протягом чотирнадцяти днів з моменту його укладення. У разі продажу матеріальних речей їх повернення також свідчить про розірвання договору. Якщо підтвердження інформації не відповідає вимогам частини третьої цієї статті, строк, протягом якого споживач має право розірвати договір, становить дев`яносто днів з моменту одержання такої інформації, або у разі продажу матеріальних речей - з моменту одержання товару або першої поставки товару. Якщо протягом цього строку підтвердження інформації було виправлене, споживач має право розірвати договір протягом чотирнадцяти днів з моменту одержання виправленого підтвердження. Згідно з ч. 7 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» до договору, укладеного на відстані, застосовуються положення, передбачені частинами п`ятою - дев`ятою статті 12 цього Закону. Частиною 9 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. Згідно ч. ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, звертаючись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач посилаєся на те, що він не отримував товар (телевізор Samsung qe55q80tauxua) за договором купівлі-продажу, укладеним з ФОП [PERSON] . При цьому, 08 жовтня 2020 року і 03 грудня 2020 року позивач направляв відповідачці претензію про повернення коштів, а 13 січня 2021 року направив лист-вимогу, в якій він зазначив про розірвання укладеного між ними договору купівлі-продажу, та вказав про повернення отриманих відповідачем коштів за неотриманий товар. Однак, відповідачкою така вимога була проігнорована, та кошти за товар не повернуті, а відтак, вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідачки пені за прострочення повернення коштів за період з 02.12.2024 року по 01.01.2025 року в розмірі 10257,00 грн. Судом встановлено, що 01.10.2020 року між [PERSON] та АТ «Альфа-банк» була укладена угода про надання кредиту № 484149536, на підтвердження чого до позовної заяви додано Акцепт пропозиції на укладання угоди про надання кредиту та графік платежів із АТ «Альфа-банк» та підписаний паспорт споживчого кредиту та лист-зобов`язання (а.с.6-7). За умовами даної угоди № 484149536 [PERSON] надано споживчий кредит в сумі 33088,00 грн. строком на 12 міс. Згідно п. 3 Угоди, кредит наданий позичальнику для оплати товарів згідно з переліком, що вказаний в листі-гарантії до договору № 484149536 від 01.10.2020. Розмір 33088,00 грн.; спосіб видачі переказ коштів на рахунок ФОП [PERSON] (а.с.6). Згідно з листом-зобов`язання № 484149536 споживчий кредит [PERSON] виданий АТ «Альфа-Банк» на придбання у продавця ФОП [PERSON] товару - телевізору Samsung qe55q80tauxua. Вартість товару 33088.00 грн. (а.с.7). Відповідно до довідки АТ «Альфа-Банк» від 10.06.2022 № С-SE 20220610/81120 та довідки АТ «Сенс Банк» (колишній АТ «Альфа Банк») від 10.01.2025 № С-SІ 20250110/11143 позичальник [PERSON] заборгованості перед АТ «Альфа-Банк», а тепер АТ «Сенс Банк» за кредитним договором № 484149536 від 01.10.2020 року не має, кредитний договір закрито (а.с.7 (зворотний бік) та 8). Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір, укладений на відстані, - це договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку. Пункт 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» вказує, що засоби дистанційного зв`язку - це телекомунікаційні мережі, поштовий зв`язок, телебачення, інформаційні мережі, зокрема Інтернет, які можуть використовуватися для укладення договорів на відстані. Таким чином, між позивачем та відповідачкою було укладено договір-купівлі продажу товару, а саме телевізора Samsung qe55q80tauxua. При цьому, укладений між сторонами за допомогою мережі Інтернет договір купівлі-продажу товару є договором, укладеним на відстані, до якого застосовуються положення ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів». З матеріалів справи вбачається, що 08 жовтня 2020 року і 03 грудня 2020 року [PERSON] направляв ФОП [PERSON] претензію про повернення коштів, отриманих за товар, в якій зазначив, що ним було здійснено у неї замовлення на придбання товару, а саме телевізора Samsung qe55q80tauxua в кредит, у зв`язку з чим ним було оформлено договір споживчого кредиту № 484149536 від 01.10.2020 року, згідно якого АТ «Альфа-Банк» перерахував на її розрахунковий рахунок грошові кошти за вказаний товар в розмірі 33088,00 грн. Проте, товар ним не було отримано, про що повідомляв листом від 08.10.2020 року. Звернувшись в АТ «Альфа-Банк» з вимогою щодо надання інформації по закриттю кредиту, йому пояснили, що для його закриття необхідно надати до банку відповідні документи та інформацію. Листом від 08.10.2020 року він вже звертався з вимогою до ФОП [PERSON] надати документи до АТ «Альфа-Банк» для закриття відповідного споживчого кредиту, але остання жодним чином не реагує, та не відповідає. Споживчий кредит не закритий, він змушений його виплачувати, а також платити щомісячні комісії та проценти за користування ним. Вимагав негайно, але в будь-якому випадку не пізніше 5-денного терміну з дня отримання претензії, сплатити грошову суму в розмірі 33088,00 грн., що була перерахована за товар, за наступними реквізитами: р/рах. [NUMBER] в АТ «ПУМБ», отримувач: [PERSON] (а.с. 9-12). Відтак, судом встановлено, що позивач, не отримавши придбаний ним товар за договором купівлі-продажу, укладеним з ФОП [PERSON] , звернувся до продавця з вимогою про повернення коштів за такий товар. Стороною відповідачки не надано до суду доказів на підтвердження факту виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу щодо передачі позивачу товару, а саме телевізора Samsung qe55q80tauxuа. Претензія позивача про повернення коштів від 03 грудня 2020 року, яка була направлена 04.12.2020 року на адресу відповідачи, фактично є підтвердженням факту відмови позивача від укладеного між сторонами договору купівлі-продажу (а.с.9). Відповідачка та її представника не заперечували факту отримання в жовтні 2020 року, грудні 2020 року і в січні 2021 року претензії позивача [PERSON] з вимогою повернення грошових коштів у зв`язку з його відмовою від отримання товару за замовленням № 415948 телевізор Samsung qe55q80tauxua. З огляду на положення ч. 1 ст. 82 ЦПК України суд визнав встановленими вищевказані обставини, які не заперечувались сторонами по справі. Оскільки судом встановлено і сторони цього не заперечували, що договір купівлі-продажу був укладений на відстані за умовами якого АТ «Альфа-Банк» за дорученням покупця [PERSON] на підставі листа-зобов`язання № 484149536 здійснив переказ коштів продавцю товару ФОП [PERSON] , а остання мала направити телевізор Samsung qe55q80tauxua [PERSON] поштовим зв`язком. Доказів на підтвердження направлення товару позивачеві та отримання його ним стороною відповідачки не надано, хоча це її обов`язок при відстоюванні своїх заперечень проти позову. Таким чином, сторона відповідачки не спростувала доводів позивача [PERSON] , що ним не був отриманий (у т.ч. через відмову від отримання) телевізор Samsung qe55q80tauxua, що був предметом договору купівлі-продажу між сторонами. За положеннями частини 4. ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів», Споживач має право розірвати укладений на відстані договір шляхом повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту підтвердження інформації або з моменту одержання товару чи першої поставки товару. У разі продажу матеріальних речей їх повернення також свідчить про розірвання договору. Відтак, враховуючи, що товар позивачем не було отримано, що не спростовано стороною відповідачки, суд приходить до висновку про те, що позивач на підставі ч. 4 ст. 13 Закону «Про захист прав споживачів» в односторонньому порядку розірвав укладений з відповідачем на відстані договір, заявивши про це у претензії до відповідачки від 08 жовтня 2020 року та відмовившись отримати вказаний товар, що до вищенаведених положень Закону сам факт відмови від отримання та повернення товару свідчить про розірвання договору. Таким чином, відповідно до вказаного вище положення Закону, моментом розірвання договору є відмова від отримання та повернення продавцю товару. Системний аналіз зазначених вище норм дає підстави зробити висновок, що з правом покупця від отримання придбаного товару, повернути товар протягом чотирнадцяти денного терміну і одержати назад вартість оплати за придбаний товар, кореспондується обов`язок продавця (виконавця) протягом тридцяти днів з моменту одержання такого повідомлення повернути споживачеві одержані кошти та відшкодувати витрати, понесені споживачем у зв`язку з поверненням продукції (ч. 6 ст. 12, ч. 7 ст. 13 вищевказаного Закону). Як вбачається із матеріалів справи, позивач 08 жовтня 2020 року і 04 грудня 2020 року звернувся до відповідачки з вимогою повернути сплачені кошти, проте відповідачкою проігнорована дана вимога та по теперішній час сплачені кошти позивачу не повернуті. Доказів повернення ФОП [PERSON] позивачу суми сплачених ним коштів за придбаний товар матеріали справи не містять. Доводи у письмових поясненнях на позовну заяву представника відповідачки, адвоката Тарасенко О.М., що з 07 вересня 2021 року в провадженні Богуславського районного суду Київської області з 2021 року перебуває інша цивільна справа № 753/6678/21 за позовом [PERSON] до ФОП [PERSON] про стягнення грошових кошті в розмірі 33088,00 грн. за неотриманий товар (телевізор Samsung qe55q80tauxua) за договором купівлі-продажу, цих висновків суду не спростовує. Вказана справа вже розглянута судом першої інстанції 24.11.2025 року із задоволенням позову та стягненням з відповідачки на користь позивача вказаної суми, проте, рішення суду ще не набрало чинності, адже відповідачкою подано апеляційну скаргу і згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою апеляційної інстанції від 11.02.2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. При цьому, суд зауважує, що клопотань про зупинення провадження у справі до розгляду справи № 753/6678/21, сторони по цій справі не заявляли. Рішення суду від 24.11.2025 року у справі № 753/6678/21 про задоволення позову не набрало чинності на час ухвалення рішення у даній справі. Сторона відповідачки посилається на те, що на разі не доведено правомірність стягнення позивачем суми у 33088,00 грн. за придбаний телевізор, пеня відіграє забезпечувальну функцію із виконання зобов`язання відповідно до ст. 549 ЦПК України, а обов`язок сплатити вказану суму позивачеві у відповідачки на даний час відсутній. З вказаними твердженням сторони відповідачки суд не може погодитися, оскільки судом встановлено, що договір купівлі-продажу було укладено, а товар не передано, внаслідок чого позивач в односторонньому порядку його розірвав із вимогою про повернення вартості товару. В даному випадку цивільно-правова відповідальність за невиконання зобов`язання має наставати не за загальними нормами ЦК України (ст. 625 ЦК України), як невиконання грошового зобов`язання з обов`язком сплатити інфляційні витрати та 3% річних, а за спеціальними нормами - ЗУ «Про захист прав споживачів». Частиною 9 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. Позивач у своїй позовній заяві просив стягнути неустойку за період з 02.12.2024 по 01.01.2025 року в розмірі 10257,00 грн. та наведено відповідний розрахунок, який суд визнає математично правильним. З 17 червня 2021 року діяльність [PERSON] як ФОП припинена, що підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 27.02.2022 року [PERSON] знову зареєструвала ФОП за тим самим КВЕД. Враховуючи, що позивач відмовившись від отримання товару, скористався правом, встановленим положеннями ч. 4 ст. 13 вищевказаного Закону, за яким факт відмови від отримання та повернення товару свідчить про розірвання договору, а відповідачка не повернула позивачу грошові кошти сплачені за товар, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки (пені) за прострочення повернення коштів. Частиною третьою статті 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд не знаходить підстав для зменшення розміру пені, беручи до уваги її розмір та відсутність інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та, беручи до уваги звільнення позивача від сплати судового збору за подання цього позову, суд вважає, що на користь Держави має бути стягнуто з відповідачки судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved