Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер його батько, після смерті якого залишилася спадщина у вигляді, зокрема, квартири [ADDRESS] , на яку накладено арешт, що перешкоджає йому вступити у спадщину. Просить скасувати вказане обтяження. В судове засідання учасники справи не явилися, повідомлялися належним чином про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що суддею Пересипського районного суду м.Одеси 02.11.2007 у справі №2н-7170 винесено судовий наказ, яким стягнуто на користь ліквідаційної комісії ЖЕО Суворовського району м.Одеси, в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 7279,70 грн. Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності з 06.12.2005р. [PERSON] . 22.09.2008 у Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрований арешт нерухомого майна, а саме вказаної квартири, підстава обтяження судовий наказ від 2.11.2007. [INFO] [PERSON] помер, і після його смерті заведено спадкову справу №347б/2024. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 11.12.2023 у справі №947/31579/23встановлено факт постійного спільного проживання позивача з [PERSON] на день його смерті [INFO] . Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арештів (обтяжень) накладених на майно, порушуються спадкові права позивача, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Outcome: approved