Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

14 листопада 2025 року до Вараського міського суду Рівненської області надійшла позовна заява, в якій ТОВ «Споживчий центр» просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №24.02.2025-100002257 від 24.02.2025 у розмірі 12949 грн. 77 коп. та стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. В обгрунтування позову вказано, що 24.02.2025 між ТОВ "Споживчий центр" та [PERSON] укладено кредитний договір №24.02.2025-100002257 (кредитної лінії) - (далі Договір), шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до умов Договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредит, а відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісії та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 4500 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 24.02.2025, строком на 140 днів. Відповідачем 24.02.2025 отримано кредитні кошти у розмірі 4500 грн. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконано в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на момент пред`явлення позову утворилась заборгованість у розмірі 12949,77 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі - 4500 грн., по процентам в розмірі - 5670 грн, комісії 529,77 грн., неустойки 2250 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Від представника відповідача Гаврилюка О.В. до суду надійшов відзив в якому він просить взадоволенні позовної заяви ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] в частині стягнення за кредитним договором № 24.02.2025-100002257 від 24.02.2025 відсотків нарахованих за період з 01.04.2025 по 13.07.2025, а також за весь період чинності кредитного договору неустойки та комісії, пов`язаної з наданням кредиту, відмовити за безпідставністю та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 6000 грн посилаючись на наступне. Відповідно до копії довідки № 2092 від 16.04.2025 та копії війського квитка, відповідач, [PERSON] , з 01.04.2025 призваний на військову службу під час мобілізації, відповідно до Указу президента України № 65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» та направлений для подальшого проходження служби у військову частитну [NUMBER] . Отже, в період виконання умов договору з 01.04.2025, на відповідача поширюються пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей» , тобто у нього із 01.04.2025 відсутній обов`язок щодо сплати відсотків за користування кредитом. З огляду на те, що відповідач з 01.04.2024 був мобілізований до Збройних Сил України то починаючи з цієї дати на нього поширюються пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей» , відповідно нарахування процентів ТОВ «Споживчий центр» відповідачу після 01.04.2025 і до закінчення строку договору є незаконним. Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив в якій просить позовні вимоги задовольнити, розгляд справи здійснювати без участі представника позивача та зменшити розмір витрат на правничу допомогу відповідача до 3000 грн. Також додав, що своїм підписом на договорі відповідач також підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати. За відсутності доказів оскарження відповідачем умови договору щодо встановлення комісії, відсутні підстави для відмови у стягненні вказаного платежу з відповідача. Сторони про місце, день та час розгляду справи були повідомлені завчасно і належним чином. Представник позивача у позовній заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, проте від представника відповідача Гаврилюка О.В. до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності та просить взадоволенні позовної заяви ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] в частині стягнення за кредитним договором № 24.02.2025-100002257 від 24.02.2025 відсотків нарахованих за період з 01.04.2025 по 13.07.2025, а також за весь період чинності кредитного договору неустойки та комісії, пов`язаної з наданням кредиту, відмовити за безпідставністю. Вирішуючи справу на підставі наявних у ній письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення частково з таких підстав. Судом встановлено, що 24.02.2025 року між ТОВ "Споживчий центр" та [PERSON] укладено кредитний договір №24.02.2025-100002257 (кредитної лінії). Договір складається з Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) від 24.02.2025 року та заявки від 24.02.2025 року, які підписані сторонами та є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до умов кредитного договору та заявки позичальнику надано кредит на наступних умовах: сума кредиту 4500 грн.; фіксована незмінна процентна ставка у розмiрi 1,0% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит; розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; строк на який надається кредит 140 днів з дати його надання; строк повернення (виплати) кредиту 13.07.2025 року. Комісія за надання кредиту у розмірі 900,00 грн., яка нараховується за ставкою 20% від суми кредиту одноразово та яку позичальник має сплатити згідно графіку платежів, неустойка 2250 грн. ТОВ "Споживчий центр" свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Згідно з листом ТОВ "Універсальні платіжні рішення" про виплату коштів від 11.11.2025 року №112-1111, кредитні кошти ТОВ "Споживчий центр" у розмірі 4500,00 грн. перераховано [PERSON] 24.02.2025 року о 21:27:39, номер транзакції в системі iPay.ua 662975795, призначення платежу: видача за договором кредиту №24.02.2025-100002257. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з копії довідки форми 5, № 2092 від 16.04.2025 виданої військовою частиною [NUMBER] , солдат [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] . З копії військового квитка серії [NUMBER] , який виданий 01 квітня 2025 року, вбачається, що [PERSON] знятий з військового обліку з 01 квітня 2025 року відповідно до мобілізаційного розпорядження від 01 квітня 2025 року та направлений для проходження військової служби в Збройних Силах України. Неведене підтверджує, що відповідач, починаючи з 01 квітня 2025 року мобілізований до Збройних Сил України та з зазначеної дати (1 квітня 2025 року) проходить службу військову службу за мобілізацією. Відтак, починаючи з моменту мобілізації на відповідача поширюються норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ. Відповідно до пп. 3 п. 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15 , згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Пунктом 3 Розділу II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» від 30.03.2021 року , який набрав чинності 23.04.2021 року, п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції: «Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються». У ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вказано, що особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Як уже зазначалося вище, відповідно до копії довідки № 2092 від 16.04.2025 та копії війського квитка, відповідач, [PERSON] , з 01.04.2025 призваний на військову службу під час мобілізації, відповідно до Указу президента України № 65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» та направлений для подальшого проходження служби у військову частитну [NUMBER] . Отже, в період виконання умов договору з 01.04.2025, на відповідача поширюються пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей» , тобто у нього із 01.04.2025 відсутній обов`язок щодо сплати відсотків за користування кредитом. При тому, законодавством імперативно не встановлено такого обов`язку військовослужбовців як звернення до установи із заявою про проведення звірки зобов`язань, а також із заявою про звільнення від сплати штрафних санкцій, пені і процентів за кредитом. ТОВ "Споживчий центр" свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у розмірі, встановленому кредитним договором №24.02.2025-100002257 від 24.02.2025 року. Проте, відсутні підстави для стягнення з [PERSON] нарахованих позивачем процентів за користування кредитом починаючи з 01.04.2025, а тому така позовна вимога не підлягає до задоволення. Позаяк, як вбачається з матеріалів справи, кредитні кошти в розмірі 4500 грн були отримані відповідачем 24 лютого 2025 року, а до Збройних Сил України він був призваний з 01 квітня 2025 року, нарахування відсотків позивачем правомірне лише за період з 24 лютого 2025 року по 31 березня 2025 року в розмірі не більше 1 % за кожен день користування кредитом відповідно до норм ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». 08.03.2025 на рахунок позивача відповідачем були сплачені грошові кошти в розмірі 1000,23 грн, частину з яких в розмірі 630 грн зараховано позивачем в якості сплати відсотків (операція 00002394098 від 09.03.25), іншу частину в розмірі 370,23 грн зараховано позивачем в якості сплати комісії (операція 00002394098 від 09.03.25). Зважаючи на те, що часткова сплата боргу в розмірі 1000,23 грн була здійснена 08 березня 2025 року, що відображено в «картці субконто», правомірним є нарахування відсотків: за період з 24.02.2025 по 07.03.2025 в розмірі 45 грн за кожен день користування кредитом (1% від суми позики), 15 днів*45 = 675 грн; за період з 08.03.2025 по 31.03.2025 в розмірі 34,98 грн (1% від суми залишку позики після часткової сплати 1000,23 грн), 24 дні*34,98 грн = 839,52 грн. З огляду на те, що відповідач з 01.04.2024 був мобілізований до Збройних Сил України то починаючи з цієї дати на нього поширюються пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей» , відповідно нарахування процентів ТОВ «Споживчий центр» Євгенію Бутейку після 01.04.2025 і до закінчення строку договору є незаконним. Відтак залишок заборгованості відповідача за кредитним договором на даний час становить 3499,77 грн - тіло кредиту та 1534,52 грн відсотки за користування кредитом (675 + 859,52) та 529,77 комісії пов`язаної з наданням кредиту. Отже, з відповідача [PERSON] підлягає до стягнення сума в розмірі 5564,06 грн (3499,77 + 1534,52+529,77). Також, як вбачається із матеріалів справи, подаючи позов ТОВ «Споживчий центр» просило стягнути з відповідача неустойку в розмірі 2250 грн. 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022«Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який продовжувався Указами Президента України № 133/2022від 14 березня 2022 року, № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, № 341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, № 757/2022 від 07 листопада 2022 року, № 58/2023 від 06 лютого 2023 року, № 254/2023 від 01.05.2023 року і діє по цей час. Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На час розгляду справи в суді положення пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України є чинними. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України(частина 2 статті 4 ЦК України). Отже, частина друга статті 4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів. До того ж такий спосіб вирішення колізії норм ЦК України з нормами інших законів - з констатацією пріоритету норм цього Кодексу над нормами інших законів підтримувався як Конституційним Судом України (Рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанови від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 16 грудня 2015 у справі № 6-2023цс15). Вказане узгоджується і з правовою позицією, висловленою у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)). Також, Верховний Суд вже викладав висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанови Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23), від 12.02.2025 № 758/5318/23 (провадження № 61-15103св24), згідно яких, тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З аналізу положень пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» та статей 1046,1049,1050,1054 ЦК України, суд доходить до висновку про те, що на договір про споживчий кредит, укладений між сторонами у справі, розповсюджується дія пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, а відтак позичальник [PERSON] звільняється від обов`язку сплати на користь позикодавця неустойки за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24 лютого 2022 року, а нарахована позикодавцем неустойка, що передбачена відповідним договором, підлягає списанню позикодавцем. З урахуванням наведеного, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення із [PERSON] , неустойки в розмірі 2250 грн, нарахованої внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором. Положенням ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог п.3 ч.1ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правовідносини, встановлені договором, або законом. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. В силу вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1040,66 грн. Згідно із ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно із частиною третьою вказаної статті ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4, ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною третьою ст. 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Частиною 8 вищевказаної статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідач зазначив про понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 6 000 грн.. На підтвердження отриманих правничих послуг та понесених витрат надає: копію договору про надання правничої допомоги від 20.01.2026 року, копію акту прийому-передачі наданих послуг за даним договором, який містить детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Гаврилюком О.В. у справі № 565/2831/25, довідку про отримані кошти адвокатом Гаврилюком О.В. у сумі 6 000 грн за надані послуги. Також подані копія ордеру на надання правничої (правової) допомоги. Від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій просить зменшити розмір витрат на надання правничої допомоги до 3 000 грн з урахуванням обставин та складності справи. Виходячи з встановлених обставин та норм процесуального законодавства, суд приходить до переконання, що надані відповідачем докази про понесення ним судових витрат на правничу допомогу під час розгляду справи Вараським міським судом Рівненської області є достатніми, допустимими і достовірними. Разом з цим, враховуючи характер спірних правовідносин, незначну складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) і часом, витраченим на виконання цих робіт (послуг), суд вважає обґрунтованим і співмірним розмір правничих витрат у сумі 3 000 грн. Таким чином, з позивача ТОВ «Споживчий центр» на користь відповідача [PERSON] підлягають до стягнення витрати відповідача на правничі послуги пропорційно до суми позовних вимог, у яких було відмовлено позивачу, тобто 1 503,90 грн. Згідно із ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Зважаючи на те, що на ТОВ «Споживчий центр» покладено більшу суму сплати судових витрат, суд на підставі ч. 10 ст. 141 ЦПК України, доходить висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ «Споживчий центр» на користь [PERSON] різниці між визначеними розмірами судових витрат, а саме 4 63,24 грн. (1 503,90 грн 1 040,66 грн) та звільнити [PERSON] від сплати судових витрат на користь ТОВ «Споживчий центр»

Outcome: partial