Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» звернулося до суду через систему «Електронний суд» з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, якою просить стягнути з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором № 00-9870352 від 24.07.2024 у розмірі 18016,00 грн. та понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24.07.2024 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 00-9870352 на суму 9200,00 грн. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору. Відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 20.01.2025 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» укладено Договір факторингу № 20012025-МК/Ейс, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-9870352 від 24.07.2024. Таким чином, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» наділено правом вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-9870352 від 24.07.2024. Заборгованість відповідача за кредитним договором № 00-9870352 від 24.07.2024, на момент подання позовної заяви, становить 18016,00 грн., яка складається з: 9200,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 8816,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 0,00 грн. заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Ухвалою суду від 02.12.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання та витребувано в АТ «ПУМБ»докази по справі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином в порядку ст.128 ЦПК України, причини неявки суду не відомі. Будь-яких клопотань на адресу суду не надходило. Відзив не подав. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст.247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів без фіксації судового процесу. Дослідивши подані представником позивача документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 24.07.2024 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 00-9870352. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: тип кредиту кредитна лінія; сума/ліміт кредиту 8000,00 грн.; строк кредитування 360 (триста шістдесят ) календарних днів; мета отримання кредиту споживчі потреби; спосіб та строк надання кредиту безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) споживача; процентна ставка, відсотків річних 515.00% річних. Знижена процентна ставка - 0,5% за кожен день користування кредитом протягом перших 15 днів поспіль, (застосовується якщо споживачем виконані умови Програми лояльності для отримання знижки, зокрема до вказаного у договорі строку споживач сплатить кошти в сумі, не менше суми, яка підлягає сплаті у Періодичну дату оплати процентів, визначену договором). Стандартна процентна ставка - 1,45% за кожен день користування кредитом з 16 дня по дату повернення (закінчення строку кредитування). комісія за надання кредиту (не є додатковою та/або супутньою послугою Кредитодавця) 1200,00 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі), грн. 49820,00 грн.; реальна річна процентна ставка, відсотків річних 7437,84 %. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Так, відповідач приєднався до умов кредитного договору шляхом введення одноразового ідентифікатора 71988, що відповідно до вимог законодавства визнається належним та допустимим способом підтвердження волевиявлення сторони на укладення правочину. На виконання умов кредитного договору, 24.07.2024 первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» на платіжну картку № 5355-28XX-XXXX-3406, що підтверджується повідомленням від ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» з відміткою та додатком до нього. Факти належності платіжної картки [NUMBER] [PERSON] та зарахування коштів 24.07.2024 на дану платіжну картку у сумі 8000,00 грн. підтверджуються також інформацією, наданою АТ «ПУМБ» від 04.12.2025 за № КНО-07.8.5/16642 БТ на виконання ухвали від 02.12.2025. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором. Згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «МАКС КРЕДИТ», відповідач станом на 20.01.2025 має заборгованість за кредитним договором № 00-9870352 від 24.07.2024: загальна заборгованість 18016,00 грн.; заборгованість за основним зобов`язанням 8000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами 8816,00 грн.; заборгованість за нарахованими комісіями 1200,00 грн.; штрафні санкції згідно умов договору 4000,00 грн. 20.01.2025 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» укладено Договір факторингу № 20012025-МК/Ейс, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-9870352 від 24.07.2024. Відповідно до реєстру боржників № б/н від 20.01.2025 до договору факторингу № 20012025-МК/Ейс та акту приймання-передачі до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-9870352 від 24.07.2024: залишок заборгованості по тілу кредиту 9200,00 грн.; залишок заборгованості по звичайним відсоткам 8816,00 грн.; штрафні санкції згідно умов договору 4000,00 грн. В той же час, у позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 00-9870352 від 24.07.2024 у розмірі 18016,00 грн., яка складається з: 9200,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; 8816,00 грн. заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 0,00 грн заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Між сторонами склалися правовідносини з приводу виконання зобов`язання щодо кредитної заборгованості, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже між сторонами існують договірні правовідносини (договір кредиту). При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Надані позивачем докази у сукупності мають взаємний зв`язок, є належними і допустимими у зазначених спірних правовідносинах сторін, їх достовірність стороною відповідача не спростована, в тому числі і розмір заборгованості за договором. Умови договору не оспорюються. Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Із положень ст.1054 ЦК України слідує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Не виконуючи належним чином зобов`язання за договором, відповідач порушив зазначені норми законодавства та умови договору. Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми, розмір яких встановлено договором. На час розгляду справи судом відповідачем не надано доказів, які свідчать про погашення заборгованості повністю або частково. Право грошової вимоги за кредитним договором перейшло до позивача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС». За таких обставин, оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково та стягнути із відповідача на користь позивача 16816,00 грн. заборгованості за кредитним договором № 00-9870352 від 24.07.2024 (8000,00 грн. основного боргу + 8816,00 грн. процентів). Щодо стягнення 1200,00 грн., включених до тіла кредиту, суд зазначає наступне. Згідно п.1.2. кредитного договору № 00-9870352 від 24.07.2024, сума кредиту) складає 8000,00 грн. Відповідно до п.7.1. кредитного договору, зміни до цього договору оформляються додатковими угодами сторін лише у письмовій формі, які є невід`ємною частиною цього Договору, якщо інше не передбачено цим договором чи законом. Продовження строку кредитування в односторонньому порядку кредитодавцем або позичальником не допускається. Позивач не надав суду доказів щодо внесення змін до кредитного договору № 00-9870352 від 24.07.2024 в частині збільшення суми кредиту на 1200,00 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором ТОВ «МАКС КРЕДИТ», станом на 20.01.2025 заборгованість відповідача по тілу кредиту складає 8000,00 грн., окрім того відповідач має заборгованість за нарахованими комісіями 1200,00 грн. В той же час, відповідно до реєстру боржників № б/н від 20.01.2025 до договору факторингу № 20012025-МК/Ейс залишок заборгованості відповідача по тілу кредиту складає 9200,00 грн., а залишок заборгованості за нарахованими комісіями взагалі не відображено, тобто 1200,00 грн. заборгованості за нарахованими комісіями було включено до тіла кредиту. Відповідно до розділу «Терміни та визначення, що використовуються в договорі» кредитного договору № 00-9870352 від 24.07.2024, комісія за надання кредиту (Комісія) - одноразова плата, яку здійснює Позичальник за надання кредиту. Плата за надання кредиту є економічною сутністю Комісії, при цьому базою розрахунку Комісії є сума ліміту кредитної лінії (сума кредиту), визначеного у п.1.2. цього Договору. Комісія розраховується як фіксований відсоток від суми ліміту кредитної лінії (суми кредиту). У будь-якому разі Комісія не є платою за додаткову та/або супутню послугу Кредитодавця. Згідно п.1.6. кредитного договору, кредитодавець одноразово нараховує Комісію за надання кредиту у розмірі 15,00% від Суми кредиту, що складає: 1200,00 (одна тисяча двісті гривень нуль копійок) грн., яку Позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.5 цього Договору. Відповідно до ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі №183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 2 жовтня 2019 року по справі №740/4328/14. Згідно із законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 6 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16. З урахуванням вимог ст.ст.549-552, 625, 1046, 1048, 1050 ЦК України, належить зробити висновок, що наслідками укладення договору позики є: зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві суму грошових коштів (суму позики); одержання позикодавцем від позичальника процентів від суми позики; сплата позичальником позикодавцю інфляційних втрат за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми; сплату позичальником позикодавцю неустойки (штрафу, пені) у разі порушення боржником зобов`язання. Враховуючи те, що відповідачу встановлено комісію пов`язану з наданням кредиту, тобто за послуги, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд приходить до висновку, що положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію в розмірі 1200,00 грн. за кредитним договором, є нікчемними. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Таким чином, первісним кредитором у кредитному договорі була встановлена плата за послуги, які за законом повинні надаватися безоплатно. З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що у стягненні 1200,00 грн. комісії, включеної до тіла кредиту належить відмовити. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.2 та ч.6 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України). Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у виді судового збору в розмірі 2260,83 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (задоволено 93,33 % позовних вимог, тому 2422,40 грн. судового збору ? 93,33 % = 2260,83 грн.) Щодо розподілу витрат позивача на правничу допомогу, то суд зауважує наступне. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Стороною відповідача клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не заявлялось. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн., підтверджуються: копією договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025; копією додаткової угоди № 25770858564 від 11.09.2025 до Договору правничої допомоги № 20/08/25- 01 від 20.08.2025; копією акту прийому-передачі наданих послуг до Договору надання правничої допомоги. Таким чином, з огляду на вищевикладене, у разі задоволення позову, з відповідача підлягали б до стягнення витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. Проте оскільки позов задоволено на 93,33 %, то з відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 6533,10 грн.

Outcome: partial