Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 29459,71 грн., судових витрат та витрати на професійну правову допомогу. В обґрунтування своїх вимог позивач покладається на те, що 28.03.2017 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200000 грн. Процентна ставка 39,99% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Отримавши кредит, [PERSON] належним чином взяті по договору зобов`язання не виконувала, порядку погашення кредиту не дотримувалася, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 20.12.2021 року становить 29459,71 грн. 20.12.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, за умовами якого право грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором від 28.03.2017 року, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». Як зазначив позивач станом на 20.12.2021 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 28.03.2017 року становила 29459,71 грн. В зв`язку з вищевикладеним, представник позивача просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати, які були ними понесені у зв`язку зі зверненням із позовом до суду у вигляді судового збору та витрат на правову допомогу. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2025 у справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, призначено розгляд справи. 11.12.2025 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовити, зазначивши, що загальний розмір заборгованості розраховано без деталізації за кожною зі складових, зі змісту розрахунку заборгованості та виписки по рахунку позичальника вбачається, що відповідачу щомісячно нараховувалися та з її рахунку списувалися грошові кошти: комісія за розрахункове-касове обслуговування на загальну суму 8411,15 грн., проценти за овердрафт ( несанкціонована заборгованість) в розмірі 10509,54 грн., а також залишок заборгованості за штрафними санкціями в розмірі 3881,05 грн. та сплачена сума неустойки ( штрафу) в розмірі 1099,65 грн. Вважає, що з огляду на положення ЗУ «Про споживче кредитування» та ЗУ «Про захист прав споживачів» оплатність інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць є нікчемною, у зв`язку з чим сплачена комісія за розрахунково-касове обслуговування на загальну суму 8411,15 грн. підлягає зарахуванню при визначені загальної суми заборгованості. Крім того, відповідно до додатку до Договору факторингу №4 від 20.12.2021 відповідач мала залишок заборгованості по тілу кредиту в розмірі 25578,66 грн. та заборгованість за штрафними санкціями 3881,05 грн. Отже, первісним кредитором на момент переуступки права вимоги сума 3881,05 грн. була визначена саме, як штрафні санкції і саме в такому статусі позивач набув право вимоги на цю суму. Враховуючи дату укладення Договору факторингу 20.12.2021, у відповідності до п. 15, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, нарахування штрафних санкцій є протиправним, а тому не підлягають стягненню. Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9200,00 грн. зазначено, що в обгрунтування витрат на правову допомогу стороною позивача було надано Договір про надання правничої допомоги від 03.07.2024 №03-07/24, укладеного ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» з адвокатом Литвиненко О.І., Акт №4 приймання-передачі наданих послуг від 02.06.2025 та платіжну інструкцію від 10.06.2025 №2723 про сплату Литвиненко О.І. згідно договору від 03.07.2024 №03-07/24 про надання правничої допомоги 9200,00 грн. Відповідач вважає., що суд не може прийняти як належний доказ сплати позивачем за правову допомогу у даній конкретній справі суми 9200,00 грн. за вказаною платіжною інструкцією, оскільки вона не містить жодних реквізитів її ідентифікації надання правової допомоги саме у справі з вимогами до Скріпак В.О. Беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатів документів, вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9200,00 грн. не є цілком співмірним зі складністю справи, виконаними адвокатом роботи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. 23.12.2025 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому останній просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, вважає, що доводи відповідача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки ЗУ «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту ( п.п. 31.17, 31.18), штрафні санкції, які заявлені позивачем були нараховані до запровадження карантину на території України, а тому посилання на норми права відповідачем, якими було запроваджено мораторій на нарахування процентів в період карантину є помилковим. Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9200,00 грн. зазначено, що позивачем разом із позовною заявою надано всі докази, які підтверджують розмір витрат позивача на правничу допомогу. У судове засідання сторони не з`явились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1ст. 628 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що 28.03.2017 АТ «Альфа-Банк уклало з відповідачем, [PERSON] , Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до якої банк відкрив на користь позичальника відновлювальну кредитну лінію з максимальним розміром в 200000,00 грн. та для користування кредитним лімітом надав останній міжнародну платіжну карту MC DEBIT WORLD зі строком дії 3 роки з моменту випуску, а відповідач зобов`язався щомісячно частинами повертати кредит у розмірі 7 % від суми заборгованості, але не менше 50 грн., а також сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 39,99% річних від розміру заборгованості за кредитом. АТ «Альфа банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Відповідач своїм підписом погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. Таким чином, між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] у вигляді оферти позичальника та акцепту банку укладено кредитний договір № CCNG-630604812 від 28.03.2017, на умовах передбачених в оферті та акцепті. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором АТ «Альфа-Банк» виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти, що підтверджується випискою з рахунка приватного клієнта №152710-2025/0910 ( розрахунковий період з 28.03.2017 по 20.12.2021). 20.12.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, за умовами якого право грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором № CCNG-630604812 від 28.03.2017 року, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». Відповідно до Витягу з Додатку до Договору факторингу №4 від 20.12.2021 року ( Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами) станом на 20.12.2021 до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором № CCNG-630604812 від 28.03.2017 року у загальному розмірі 29459,71 грн., яка складається з: 25578,66 грн. залишок боргу по тілу кредиту та 3881,05 грн. залишок заборгованості за штрафними санкціями. Згідно наданого ( виготовленого) позивачем розрахунком заборгованості за кредитом станом на 20.12.2021 за кредитним договором, де позичальником зазначена відповідач [PERSON] рахується заборгованість у розмірі 29459,71 грн., яка складається з: 25072,75 грн. прострочене тіло кредиту; 3881,05 грн. відсотки за користування кредитом та 505,91 грн. овердрафт ( несанкціонована заборгованість). Згідно ст.626ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627ЦК України передбачає, що відповідно до ст.6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.1ст.634ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору Відповідно до ст.628ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідност.1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст.ст.611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Також, відповідно до п. 1 ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст.513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою ст.1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Надані позивачем договір факторингу №3 від 20.09.2021, Реєстр боржників, які є додатком до цього договору, акт приймання-передачі Реєстру боржників від 20.09.2021, платіжне доручення №34291 від 20.12.2021, яке підтверджує плату за відступлення права вимоги за договорами, свідчать про те, що ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло у встановленому законом порядку право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором CCNG-630604812. З виписки з особового рахунку позичальника вбачається, що банк виконав взяте на себе зобов`язання щодо надання кредиту. Водночас з матеріалів справи, зокрема розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в загальному розмірі 29459,71 грн., в тому числі: заборгованість за простроченим тілом кредитом у розмірі 25072,75 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом у сумі 3881,05 грн. та овердрафт ( несанкціонована заборгованість) у розмірі 505,91 грн. Проте, суд не в повній мірі погоджується з таким розрахунком у зв`язку з наступним. По перше, з доданої до матеріалів справи виписки з додатку до договору факторингу №4 від 20.12.2021 Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами загальний залишок заборгованості за кредитним договором CCNG-630604812 від 28.03.2017 стосовно [PERSON] становить 29459,71 грн., з яких: 25578,66 грн. - залишок по тілу кредиту та 3881,05 грн. - залишок заборгованості за штрафними санкціями. Разом з тим, розрахунок заборгованості за кредитом містить інші відомості щодо складових загального розміру заборгованості у сумі 29459,71 грн., а саме: 25072,75 грн. прострочене тіло кредиту; 3881,05 грн. відсотки за користування кредитом та 505,91 грн. овердрафт ( несанкціонована заборгованість). Як зазначено вище, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Отже, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло у встановленому законом порядку право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №CCNG-630604812 від 28.03.2017 у розмірі 29459,71 грн., з яких: 25578,66 грн. - залишок по тілу кредиту та 3881,05 грн. - залишок заборгованості за штрафними санкціями. Як вбачається з наданого розрахунку, позичальнику до заборгованості за кредитним договором АТ «Альфа-Банк», окрім кредиту та процентів, включив інші платежі, зокрема щомісячні комісії ( нарахування комісії за РКО, обслуговування основної картки, сплата комісії за обслуговування основної картки, сплата комісії нарахування та списання процентів за овердрафт, тощо) на загальну суму 12707,83 грн. Проте, жодних належних доказів про узгодження з відповідачкою та підписання останньою таких істотних умов кредитного договору (окрім процентів за користування кредитними коштами 39,99% річних) до позовної заяви позивачем не приєднано. В оферті, акцепті відомості про розмір та алгоритм нарахування зазначених складових (окрім процентів за користування кредитними коштами 39,99% річних) відсутні. Також суд звертає увагу на те, що в умовах кредитного договору не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредитів, що надаються банком та, за які банк встановив щомісячну комісію. Таким чином, судом встановлено, що банк, визначаючи кредитну заборгованість відповідачки, до тіла кредиту зарахував не тільки кошти, які фактично були отримані боржником, але і списані з ініціативи банку за рахунок кредитних коштів ( нарахування комісії за РКО, обслуговування основної картки, сплата комісії за обслуговування основної картки, сплата комісії нарахування та списання процентів за овердрафт, тощо), унаслідок чого банк збільшив заборгованість за тілом кредиту на загальну суму 12707,83 грн. У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Згідно вимог ч. 3 ст.12, ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Верховний Суд у постанові від 07 червня 2023 року у справі № 234/3840/15-ц зазначив, що встановивши факт існування між сторонами кредитних зобов`язань, суди попередніх інстанцій не врахували, що заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З огляду на наведене, враховуючи черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 12870,83 грн. (25578,66 грн. - 12707,83 грн.). Щодо стягнення суми заборгованості за штрафними санкціями у розмірі 3881,05 грн. суд зазначає наступне. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом не містить відомостей щодо нарахування заборгованості за штрафними санкціями у розмірі 3881,05 грн. Оскільки, позивач не довів належними та допустимими доказами наявність заборгованості у відповідача по кредитному договору за штрафними санкціями у розмірі 3881,05 грн., тому суд позбавлений можливості встановити розмір кредитної заборгованості і в цій частині. З огляду на викладене позовні вимоги в межах заявлених вимог підлягають частковому задоволенню - з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №CCNG-630604812 від 28.03.2017 у розмірі 12870,83 грн., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1ст.141 ЦПК України з відповідача, враховуючи ступінь задоволення позовних вимог ( 43,69%), на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати (судовий збір) в розмірі 1322,92 грн. Що стосується витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до ч.ч.2-5 ст.137 ЦПК України витрати на правничу допомогу складаються з гонорару адвоката за представництво в суді; іншої правничої допомоги, пов`язаної зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збору доказів тощо; вартості послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15 зазначено «При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір». На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу представником позивача до позовної заяви надано копію договору про надання правничої допомоги від 03.07.2024 №03-07/24, копію акта приймання-передачі наданих послуг № 4 від 02.06.2025, копію платіжної інструкції №2723 від 10.06.2025. Згідно наданих документів вартість наданих послуг становить 9200,00 грн. (консультація; аналіз документів, судової практики; підготовка та подання позовної заяви). Зазначений позивачем розмір вказаних витрат є завищеним, оскільки справа належить до категорії незначної складності, її розгляд відбувався в порядку спрощеного позовного провадження, судова практика у цій категорії справ є усталеною, в зв`язку з чим, при підготовці позовної заяви у адвоката була відсутня необхідність досліджувати додаткові норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, витрачати значний час на складання позовної заяви, адвокат як представник позивача не приймав участь в судовому засіданні,отже, співмірними із складністю справи, наданими послугами є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. На підставі викладеного, враховуючи ступінь задоволення позовних вимог 43,69 %, з відповідача на користь позивача належать до стягнення відповідні витрати в розмірі 1747,60 грн.

Outcome: partial