Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

У жовтні 2025 року ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09.10.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» і [PERSON] укладено в електронній формі кредитний договір № 7151795 за умовами якого останній, на умовах строковості та платності, отримав кредит у сумі 4 000,00 грн. на строк 360 днів. Договір був підписаний [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». 27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» був укладений договір факторингу №27.05/24-Ф, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги за кредитним договором № 7151795 від 09.10.2023 року до відповідача. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за договором виникла заборгованість у розмірі 20 397,60 грн., з яких: 4 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 6129,20 грн. - заборгованість за процентами станом на 26.05.2024; 10 268,40 грн - заборгованість за процентами за 129 календарний день (з 28.05.2024 по 03.10.2024). На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором кредиту № 7151795 від 09.10.2023 року у розмірі 20 397,60 гривень, а також понесені судові витрати. Відзив на позов відповідачем не подано. В судове засідання представник позивача не з`явився. Подав на адресу суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності. Позов підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказах з ухваленням заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини встановлені судом. 09.10.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» і [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту» № 7151795 згідно якого вказане товариство зобов`язалося на умовах строковості, зворотності та платності надати [PERSON] кредит, а той повернути кредит та сплатити проценти за надання кредиту у порядку та умовах,визначених договором. Умовами договору визначено, що сума кредиту становить 4000,00 гривень, строк кредитування 360 днів, періодичність оплати процентів кожні 15 днів; стандартна процентна ставка 1,99 на день. Вказаний договір був укладений дистанційно та підписаний відповідачем електронним підписом із застосування одноразового ідентифікатора С2676. 09.10.2023 року ТОВ «Авентус Україна» перерахувало на рахунок [PERSON] обумовлену договором суму кредиту у розмірі 4000,00 гривень, що підтверджено листом АТ «Універсал Банк» щодо зарахування на відкритий на ім`я [PERSON] у вказаному банку рахунок 4 000,00 гривень. 27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладений договір факторингу № 27.05/24-Ф за умовами якого ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 7151795 від 09.10.2023 року. Згідно з реєстром боржників (додаток №1 до договору факторингу№27.05/24-Ф) станом на 27.05.2024 рік (на день переходу права вимоги до нового кредитора) заборгованість [PERSON] за кредитним договором склала 10 129,20 грн., із яких 4 000,00 грн сума кредиту, 6 129,20 грн. сума процентів. 25.11.2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» змінило свою назву на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал». За період з 28 травня 2024 рік 03 жовтня 2024 року (129 календарних днів) позивач нарахував [PERSON] проценти за користування кредитними коштами у розмірі 10 268,40 грн. Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд. а) щодо правовідносин сторін Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону України від 3 вересня 2015року №675-VIII «Про електронну комерцію» (далі Закон №675-VIII) електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень частини першої статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). В силу частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Зібрані докази вказують на те, що 09.10.2023 року [PERSON] уклав з ТОВ «Авентус Україна» в електронній формі кредитний договір, за умовами якого фінансова компанія перерахувала на зазначений [PERSON] картковий рахунок кредитні кошти, а той зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в порядку, визначеному договором. Ще до закінчення строку кредитування ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» право вимоги за кредитним договором. По закінченню строку кредитування [PERSON] кредит не повернув та не сплатив проценти за користування кредитними коштами. З огляду на викладене слід дійти висновку, що [PERSON] не виконав обов`язки за кредитним договором, а тому з нього на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» слід стягнути заборгованість за відповідним кредитним договором. Згідно представленого позивачем розрахунку заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 7151795 від 09.10.2023 року становить 20 397,60 грн., з яких: 4 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 6129,20 грн. - заборгованість за процентами станом на 27.05.2024; 10 268,40 грн - заборгованість за процентами за 129 календарний день (з 28.05.2024 по 03.10.2024). Вказаний розрахунок відповідає умовам укладеного між сторонами договору, доказів на його спростування матеріали справи не містять. За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 7151795 від 09.10.2023 року у розмірі 20 397,60 грн., з яких: 4 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 6129,20 грн. - заборгованість за процентами станом на 27.05.2024; 10 268,40 грн - заборгованість за процентами за 129 календарний день (з 28.05.2024 по 03.10.2024). Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 10.12.2024 та рахунку на оплату №11802-20/10-2025 від 20.10.2025 року до вказаного договору вартість наданих правничих послуг в суді першої інстанції становить озмірі 10000 грн. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18). Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19). З огляду на зазначене, зважаючи на складність справи, застосування норм права при підготовці позовної заяви у даній справі об`ємом 20 сторінок, суд вважає, що розмір правничої допомоги, заявленої ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» до відшкодування в сумі 10000 грн. є завищеним, не відповідає об`єму фактично наданої адвокатом клієнту правової допомоги та підлягає зменшенню до 6000 грн. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з огляду на те, що позов до [PERSON] задоволено, з останньої на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» підлягає стягненню судовий збір в суді першої інстанції в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

Outcome: approved