Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

короткий опис справи Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі-Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Як на підставу позову позивач посилається на те, що відповідачка 01.03.2021 року уклала угоду №208/9573756-СК з АТ «ТАСКОМБАНК». Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за договором кредиту, надавши позичальнику кредитні кошти, шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 29 000,00 грн. Однак Відповідачка свої зобов`язання по поверненню коштів не виконала, у зв`язку із чим на даний час утворилася заборгованість в розмірі 46 357,98 грн. 02 грудня 2024 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підтставі якого до Позивача перейшло право вимоги до Відповідачки. Просить стягнути з Відповідачки на свою користь зазначений розмір заборгованості, судовий збір у розмірі 3028,00 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 9 200,00 грн. Представник Позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Ухвалою суду відкрито провадження за даним позовом, розгляд справи призначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Відповідач правом подання відзиву не скористалася. Відповідно до частини 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. щодо належного повідомлення відповідача Відповідачка повідомлялася про розгляд справи у спрощеному проваджені належним чином, шляхом направлення кореспонденції на адресу реєстрації (м. Дніпро, вул. Маковського, буд. 49), однак правом на подання заяв, клопотань, відзиву не скористалася. Належних дій для отримання судової кореспонденції не вчинила. До суду повернулися судові конверти із відміткою «закінчення строку зберігання». Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду. У силу приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. докази, досліджені судом 1.Копія паспорта Відповідача та карта платника податків. 2.Копія Анкети-Заяви про приєднання до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №208/9573756-СК. 3.Договір факторингу №НІ/11/25-Ф від 02 грудня 2024 року, відповідно до умов якого АТ «ТАСКОМБАНК» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» приймає належні АТ «АЛЬФА-БАНК» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. 4.Акт приймання-передачі Реєстру Прав Вимоги за Договором факторингу №НІ/11/25-Ф від 02 грудня 2024 року. 5.Платіжна інструкція №5738 від 02 грудня 2024 року, відповідно до якого «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» переказало кошти АТ «ТАСКОМБАНК» у сумі 3 017 203,93 гривні за право вимоги згідно договору факторингу №НІ/11/25-Ф від 02 грудня 2024 року. 6. Витяг з додатку до Договору факторингу №НІ/11/25-Ф від 02 грудня 2024 року Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами. 7. Виписка по особовим рахункам кредитного Договору №208/9573756-СК за період з 01.03.2021 року по 02.12.2024 рік. 8.Розрахунок заборгованості по кредитному Договору №208/9573756-СК від 01.03.2021 року укладеного позичальником [PERSON] станом на 02.12.2024 року. судом встановлено Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01.03.2021 року між АТ «Таскомбанк» та Відповідачкою укладено угоду, відповідно до якої банк надає позичальнику грошові кошти на наступних умовах: встановлена сума кредитного ліміту 29 000,00 грн; тип кредиту кредитна лінія; процентна ставка за користування кредитом: 43,20%; строк користування 12 місяців з автоматичною пролонгацією. АТ «Таскомбанк» прийняв пропозицію Відповідачки на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Таскомбанк». Як зазначено у позовній заяві взяті на себе зобов`язання за кредитним договором Позивач виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши Відповідачці у розпорядження кредитні кошти. Також у позові зазначено, що станом на 02.12.2024 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 46 357,98 грн, яка складається з: 30 100,00 заборгованість за тілом кредиту; 16 257,98 заборгованість за відсотками. 02 грудня 2024 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено Договір факторингу №НІ/11/25-Ф, згідно з умовами якого АТ «Таскомбанк» відступив ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» права грошової вимоги за Кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №208/9573756-СК від 01.03.2021 року. Однак після передачі права вимоги за кредитним договором Відповідачка не виконала свої зобов`язання перед ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» і допустила виникнення заборгованості за кредитним договором №208/9573756-СК від 01.03.2021 року у розмірі 46 357,98 грн. релевантне законодавство Згідно ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цьогоКодексу України. Ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст. 611ЦК України однією з форм відповідальності за порушення зобов`язання є сплата неустойки, у вигляді штрафу або пені. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч. 1ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. висновок суду Предметом позовних вимог є стягнення заборгованості за кредитним договором №208/9573756-СК від 01.03.2021 року. У банку виникло зобов`язання надати кредитні кошти Відповідачці, а у Відповідачки виникло зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають в результаті використання платіжної картки згідно з тарифами та повернути кредит. Позивач надав детальний розрахунок заборгованості по картці Відповідачки із зазначенням сум та дат погашення кредиту Позичальницею, який підтверджений залишком заборгованості. У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19) вказано, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБ України від 04.07.2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, що узгоджується із висновками у Постанові Верховного Суду від 22.04.2024 у справі № 559/1622/19 провадження № 61-12049св23. Власного розрахунку Відповідачкою не надано та доказів погашення заборгованості до суду не надано також. Належних та допустимих доказів того, що заборгованість в цій частині вимог розрахована невірно та має менший розмір, ніж зазначено позивачем, відповідачем не надано. Таким чином, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, суд вважає за необхідне стягнути з Відповідачки на користь позивача суму заборгованості за кредитом у розмірі 46 357,98 грн. розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. З платіжної інструкції №12414 від 16.07.2025 року вбачається, що при пред`явленні позову ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» сплатило судовий збір у розмірі 3028 грн. Позовні вимоги ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» задоволені, тому, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 3028 грн. Окрім того, встановлено, що представництво інтересів Позивача здійснювала адвокат Литвиненко О.І. на підставі договору про надання правничої допомоги №03-07/24 від 03.07.2024 року. Зазначений договір має тривалий характер, зі строком дії до 03.07.2026 року, тобто правова допомога надається на постійній основі. Зі змісту Акту №4 від 02.06.2025 року, до загальної вартості послуг 9200,00 грн. входить: первинна консультація 1000 грн., правовий аналіз наявних документів 4000,00 грн., підготовка та подання позовної заяви 4200,00 грн. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження№ 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. У той же час, втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦПК України, принципу захисту прав працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України. Отже, судом встановлено, що адвокатом Литвиненко О.І. надаються послуги на постійній основі, тобто складання позову в інтересах позивача підготовка типового позову, що не потребує постійного додаткового часу на його підготовку і проведення первинної консультації по кожному новому боржнику. У платіжній інструкції №2707 від 10.06.2025 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» сплатило адвокату Литвиненко О.І. 9200,00 грн за договором №03-07/24. Тому суд вважає, що співмірний розмір витрат на правничу допомогу є 3000 грн.

Outcome: partial