Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

у листопаді 2024 року позивач [PERSON] , звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення та перебування два місяці під судом. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. 12.10.2023 року в першій половині дня керуючи автомобілем ЗАЗ FORZА реєстраційний номер: [NUMBER] по вулиці Івана Франка була зупинена Інспектором ВРПП Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області лейтенантом поліції [PERSON]., який підійшов до автомобіля, яким керувала позивач почав грубо з нею спілкуватися, погрожувати, що її буде затримано, проведено обшук та в подальшому працівники поліції почали звинувачувати її у порушенні правил дорожнього руху на що наказав надати йому її посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс страхування, на що остання запитала, яка причина зупинки, у відповідь почула, що нібито порушення правил дорожнього руху, потім просила надати докази порушення, але їй категорично не надали їх. У ході розмови з поліцейський [PERSON] не зміг пояснити причини зупинки із посиланням на відповідні правові положення ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», проте склав Постанову серії БАД № 835489 від 12.10.2023 року [PERSON] - їх було безліч, а саме: зупинка водія поліцією просто так пред`явити посвідчення, реєстраційний документ на транспортний засіб та страховий поліс, чи порушення ПДР, обшук автомобіля або затримання водія [PERSON] .? Але, вищезазначена Постанова була скасована рішенням за вих. № 29386 від 20.10.2024 року за підписом т.в.о. начальника Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області підполковником поліції Ігорем Кирпичем. А під час складання оскаржуваної Постанови серії БАД № 835494 від 18.10.2023 року позивач [PERSON] присутня не була, з працівником поліції, а саме: Інспектором РВПП Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області лейтенантом поліції [PERSON] цього дня не спілкувалася, жодного підпису на вищезазначеній Постанові не ставила та не відмовлялася від її підписання. Причиною зупинки 12.10.2023 року [PERSON] була перевірка наявності у неї посвідчення водія, реєстраційного талону та полісу страхування, а не саме порушення правил ПДР України. Отже, порушення норм ПДР та ч. 1 ст. 126 КУпАП не підтверджуються належними доказами, а Постанова необґрунтована та незаконна. Не погодившись із законністю вказаної постанови та правомірністю накладення адміністративного стягнення позивач [PERSON] звернулася до суду. Так, відповідно до рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області судді Карпуся І.М. у справі у справі № 740/4759/24, провадження № 2-а/740/65/24 від 23.10.2024 року Постанову про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 835522 про притягнення до адміністративної відповідальності від 18.10.2023 року було скасовано. Справа про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 126 КУпАП закрито. Рішення набрало законної сили 02.11.2024 року. Тобто, дії поліцейського Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області [PERSON]., щодо складання відносно [PERSON] Постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, яка рішенням Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області суддею Карпусь І.М. була скасована. Отже, діями поліцейським Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області лейтенанта поліції [PERSON]. позивачу завдано моральної шкоди, щодо складання відносно [PERSON] постанови про адміністративне правопорушення відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативну - розшукову діяльність, органів судового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування їй моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність складу свідчить про те, що її було притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється не залежно від вини. Моральна шкода визначена [PERSON] виходячи з моральних страждань, які вона зазнала від протиправних дій під час складання постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, незаконного відкриття виконавчого провадження зі сплати штрафу у подвійному розмірі, яке до цього часу триває, а також часу, необхідного для відновлення стану здоров`я, необхідності звернення до Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області з запитами, зверненнями, заявами, скаргами. У зв`язку із тривалою процедурою оформлення Постанови серії БАД № 835489 від 12.10.2023 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення [PERSON] вимушена була знаходитися на ногах більше двох годин, так як просила адвоката з яким працівники поліції взаємодіють, а це Регіональним центром з надання БВЦД у Чернігівській області, щодо надання правової допомоги, саме вони здійснюють дзвінок до Регіонального центру БВПД, після чого забезпечується явка чергового за графіком адвоката, але чомусь її така позиція не була взята до уваги. Крім того, моральної шкоди [PERSON] зазнала відвертих знущань з боку інспектора поліції [PERSON] , а саме: на прохання надати аркуш паперу для письмових пояснень, щодо не залучення адвоката, оскільки їй не було роз`яснено прав, зокрема на професійну правову допомогу. Вказане пояснення грубо та з насмішкою проігнороване. Також, [PERSON] неодноразово зверталася до начальника Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області Цвігуна В.Ю. із скаргами про вжиття заходів реагування на незаконні дії інспектора поліції [PERSON]. та [PERSON] , що підтверджено копіями скарг, однак у відповідь отримувала лише формальні відписки, що змушувало її докладати додаткових зусиль для відновлення своїх порушених прав. Лише в судовому порядку вдалося довести незаконність притягнення до адміністративної відповідальності. Такі додаткові психологічні та фізичні навантаження з огляду на стан її здоров`я значною мірою призвели до переживань та моральних страждань. Порушення її прав, спричинення їй шкоди здоров`ю стало можливим внаслідок притягнення до адміністративної відповідальності. Наявні у неї симптоми внаслідок таких неправомірних дій працівників поліції істотно погіршив стан здоров`я зі скаргами біль в серці, головна біль, головокружіння та встановлено діагноз, основний: «хронічна гіпертонія», що медично підтверджений, а саме: випискою із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] № 12611 від 30.11.2023 року неврологічного відділення КНП «НТТМЛ ім. М. Галицького». В подальшому [PERSON] неодноразово змушена була звертатися з відповідними скаргами на незаконні дії та рішення поліцейських, факти у яких не були належним чином досліджені та їм не надана повна правова оцінка. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Вважає, що в описаній ситуації факт заподіяння їй моральної шкоди має очевидний характер, оскільки визначається не лише встановленим рішенням суду незаконним притягненням її до адміністративної відповідальності, за надуманими звинуваченнями, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в її діях правопорушення. Фактично мало місце грубе поводження зі нею з боку представників влади під надуманим приводом порушення, якого не було. Працівники поліції були зі зброєю в руках, відповідно вона відчула переляк та хвилювання. Уся ця ситуація негативно позначилася на її здоров`ї, таке ставлення до неї істотно принизило її гідність. Позивач втратила довіру до правоохоронних органів, постійно відчуває страх перед ними, тривожність і сором перед рідними і знайомими. Також позивач неодноразово подавала запити на отримання інформації стосовно поданих нею заяв, результати розгляду таких тощо. За висновком перевірки за фактами її звернення, що викладені у її скарзі, дії працівників Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області, то за результатами № 3563 від 02.04.2024 року проведення службового розслідування інформації та відомості в ньому, свого фактичного підтвердження не знайшли. Висновок за фактом службового розслідування Ніжинським РУП ГУНП в Чернігівській області на її думку, не в повній мірі відповідає критерію об`єктивності, оскільки службове розслідування було проведено управлінням поліції відносно своїх же працівників, а матеріалів відеозаписів, перевірити які надати суду з боді камер поліцейських можливості немає, оскільки такі були знищені. У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) зазначено, що: «статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 1 цього Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь - які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 532/1243/16-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 640/5211/17, від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17, від 26 лютого 2020 року у справі № 142/143/17, від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17, від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18, від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20. Однак, навіть після набрання рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області законної сили ні ГУНП в Чернігівській області, як відповідач за позовом у справі № 740/4759/24, ні Ніжинський РУП ГУНП в Чернігівській не ініціювали звернення до державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, у результаті чого до цього часу відомості про позивача як боржника перебувають у відкритому реєстрі боржників виконавчих проваджень. Така інформація є негативною, впливає на її репутацію як законослухняної громадянки та спричиняє додаткові моральні страждання. Постановою головного державного виконавця Ніжинського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Деєм С.Г. від 25.01.2024 року, відкрито виконавче провадження № [NUMBER] на підставі постанови серії БАД № 835494 від 18.10.2024 року про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в розмірі 850 грн. Моральна шкода це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму № 4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. З наведеним узгоджується також й правова позиція об`єднаної палати КЦС ВС, сформульована у постанові від 10.10.2019 року у справі № 569/1799/16-ц, про те, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Таким чином, фактично самий факт незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності в силу ст. 23 ЦК України презюмує завдання [PERSON] моральної шкоди від цього, оскільки будь - якій людині властиво відчувати душевні страждання у зв`язку з усвідомленням прояву несправедливості по відношенню до себе, тим більше від представників держави, і тому [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням її до адміністративної відповідальності. Щодо визначення належного відповідача. Визначення відповідачем Департаменту патрульної поліції без залучення у справі органів Державної казначейської служби, оскільки це узгоджується з актуальними правовими позиціями Великої палати Верховного Суду, відповідно до яких: - у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (пункт 6.22); від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (пункт 4.20); від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (пункт 33), від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/ 16-ц (пункт 26), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (пункт 22), від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18 (пункт 35)); - у справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоби заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 30)); - участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 44), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (пункт 64), від 11 листопада 2020 року у справі № 9901/845/18 (пункт 38), від 9 грудня 2020 року у справі № 9901/613/18 (пункт 79)). Закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, що є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди - Верховний Суд, Постанова від 18.06.2024 року у справі №686/16441/23. Вважає, що такими неправомірними діями посадових осіб Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області їй завдано значних моральних страждань, оскільки протягом тривалого часу позивач була змушена витрачати свій час для звернення у суди за захистом своїх прав, втратила почуття безпеки, правову визначеність, віру у законність та справедливість влади, і тому просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на свою користь 5 000 000.00 грн., на відшкодування моральної шкоди, завданої посадовими особами по притягненню її до адміністративної відповідальності. Тобто, вона має право на компенсацію від держави Україна за незаконне притягнення її до адміністративної відповідальності. Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І цієї Конвенції. За змістом зазначеної статті поряд із негативним зобов`язанням, держава має позитивні зобов`язання гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих зобов`язань є самостійною підставою відповідальності держави. Стосовно права, гарантованого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, такі позитивні обов`язки згідно з практикою ЄСПЛ можуть передбачати певні заходи, необхідні для захисту права власності, а саме: у матеріальному аспекті держава має забезпечити у своїй правовій системі юридичні гарантії реалізації права власності (превентивні обов`язки) та засоби правового захисту, за допомогою яких потерпілий від втручання у це право може його захистити, зокрема, вимагаючи відшкодування збитків за будь - яку втрату (компенсаційні обов`язки) (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2012 року у справі «Котов проти Росії» (Kotov v. Russia), заява № 54522/00, § 113); у процесуальному аспекті, хоча ст. 1 Першого протоколу до Конвенції не встановлює чітких процедурних вимог, існування позитивних обов`язків процесуального характеру відповідно до цього положення визнані ЄСПЛ як у справах, що стосуються державних органів, так і у спорах між приватними особами (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Котов проти Росії», § 114). Оскільки Конвенція покликана захищати права, які є практичними й ефективними, порушення державою будь - якого з конвенційних обов`язків може зумовлювати необхідність присудження за це компенсації. Така компенсація може мати різні форми та встановлюватися, зокрема, залежно від виду порушення (наприклад, вирішення проблеми відповідальності держави за порушення права заявників на доступ до їхнього майна: рішення ЄСПЛ від 29 червня 2004 року щодо суті та від 13 липня 2006 року щодо справедливої сатисфакції у справі «Доган та інші проти Туреччини» (Dogan and Others v. Turkey), заява № 8803-8811/02 й інші; рішення ЄСПЛ від 16 червня 2015 року щодо суті у справі «Чірагов та інші проти Вірменії» (Chiragov and Others v. Armenia), заява № 13216/05, § 188-201; рішення ЄСПЛ від 16 червня 2015 року щодо суті у справі «Саргсян проти Азербайджану» (Sargsyan v. Azerbaijan), заява № 40167/06, § 152- 242). Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції). Засоби юридичного захисту, які вимагаються за ст. 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави - відповідача. При цьому Верховний Суд виходить із того, що згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis § 67 рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); § 35 рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіє проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Ст. 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови. Право позивача на відшкодування моральної шкоди гарантоване ч. 1 ст. 23, ст. 1174 ЦК України та ст. 56 Конституції України. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто, можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено тією чи іншою нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи. Подібні правові висновки зроблено в п. 49 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц. Таку ж саму позицію висловлено ВС КЦС у справі №569/20510/19 від 16.06.2022 року. Подібні правові висновки про стягнення моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади, встановлені в Постанові ВС у справі № 461/5201/19 (провадження № 61-2271св22), у справі № 550/336/21 (провадження № 61-16672св21), від 04 листопада 2020 року у справі № 201/7621/17 (провадження № 61-13725св19), у справі № 550/336/21 (провадження № 61-16672св21), Постанові ВС від 04 листопада 2020 року у справі № 201/7621/17 (провадження № 61-13725св19), Рішення Прилуцького суду в справі № 742/100/20, які суд зобов`язаний врахувати при винесенні судового рішення. Наявність права в українки [PERSON] прописана ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принцип верховенства права - це один із системи основоположних принципів, що визначають новітній конституційний лад України, і є юридично обов`язковою нормою найвищого рівня сучасного українського правопорядку. Його дія поширюється на усі органи державної влади, органи регіонального і місцевого самоврядування та їх посадових осіб в усіх сферах нормотворчої, правоохоронної та правозастосовної діяльності. У ч. 1 ст. 8 Конституції формула: «В Україні визнається і діє принцип верховенства права», «важливими принципами верховенства права» у цьому контексті окремі положення розділу VIII Конституції (Правосуддя), зокрема, які стосуються: здійснення правосуддя виключно судами (ст. 124); незалежності та недоторканності суддів (ст. 126); основних засад судочинства (ст. 129). До «важливих елементів верховенства права» віднесено низку положень розділу І Конституції (Загальні засади), зокрема: те, що Конституцію наділено найвищою юридичною силою (ч. 2 ст. 8); те, що визнано принцип поділу влади (ч. 1 ст. 6) та що органи законодавчої, виконавчої і судової влади мають здійснювати свої повноваження в межах, визначених Конституцією, та відповідно до законів (ч. 2 ст. 6); те, що в Конституції знайшов своє чітке вираження принцип законності (ст. 19); те, що конституційні положення стосовно прав і свобод людини можуть судами застосовуватися безпосередньо. Саме на судову владу Конституцією покладено обов`язок захищати права і свободи людини (ч. 1 ст. 55). Відповідно Конституцією встановлено, що в Україні кожному гарантовано право звертатися до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина (ч. 3 ст. 55). А на підсилення такої гарантії ще й окремим конституційним положенням визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ч. 2 ст. 55). Права людини, що мають особливий - процесуальний - характер і відомі як так звані «судові права людини». Клас «судових прав людини» розлого представлений практикою Європейського суду з прав людини як наслідок тривалого і динамічного тлумачення ст. 6 Конвенції (право на справедливий суд). Він включає в себе, зокрема: а) право на гарантований доступ до суду; б) право на законного і компетентного суддю; в) право викласти свою позицію в суді; г) право на ефективні засоби юридичного захисту в суді; ґ) право на справедливий судовий розгляд; д) право на презумпцію невинуватості у кримінальних справах; е) право на розумний строк розгляду справи; є) право на відкрите слухання справи і т.д. і т.п. Застосування ефективного способу захисту спричинює реальне поновлення порушеного права, а в разі неможливості вказаного - забезпечує отримання відповідного відшкодування (Постанова Великої Палати ВС від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (п. 6.13). Див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (п. 57), від 26.01.2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (п. 24), від 22.09.2020 року у справі № 910/3009/18 (п. 63), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 9 лютого 2021 року у справі № 381/622/17 (п. 14), від 1 березня 2023 року у справі № 925/556/21 (провадження № 12-28гс22), від 30.01.2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 року у справі № 487/10132/14-ц (п. 89), від 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц (п. 7.23), від 15.09.2020 року у справі № 469/1044/17). Захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію. Витрати, які будуть понесені - відправка цінного листа в межах до ста гривень, витрати часу - дві години вартістю десять тисяч гривень кожна на написання тексту позовної заяви, відправка цінного листа до суду, витрати паперу, електроенергії, картриджу - до двадцяти гривень. Витрачено на правову допомогу в написанні даного позову - десять тисяч гривень 00 копійок. На написання апеляційної скарги буде витрачено 2 години часу вартістю десять тисяч гривень кожна, на правову допомогу - десять тисяч гривень, на відправку цінного листа в межах до ста гривень, витрати паперу, електроенергії, картриджу - до двадцяти гривень. На написання касаційної скарги буде витрачено дві години часу вартістю десять тисяч гривень кожна, на правову допомогу - десять тисяч гривень, поштові витрати в межах до ста гривень, витрати паперу, електроенергії, картриджу - до двадцяти гривень. Висновки: За змістом правових норм КУпАП притягнення до адміністративної відповідальності починається з моменту складання протоколу та його пред`явлення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.05.2021 у справі 824/1164/18-а (адміністративне провадження № К/9901/33093/19, ЄДРСРУ № 97267569), 18 січня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в справі № 522/12566/18, адміністративне провадження № К/9901/1742/20 (ЄДРСРУ № 116396703). Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. За ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Пунктом 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Відповідно ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше. Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed