Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

15 березня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Виконавчий комітет Нововолинської міської ради як орган опіки та піклування, про визначення способу участі у вихованні дитини того батьків хто проживає окремо від неї. Вимоги позовної заяви обгрунтовує тим, що є батьком [PERSON] , [INFO] . З матір`ю дитини [PERSON] тривалий час проживав однією сім`єю, проте шлюб між ними не був зареєстрований. Вказує, що спільно проживали в належній йому квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що приблизно два роки тому вони припинили подружні відносини і він переїхав проживати до батьків у село Бужанка Іваничівського району Волинської області. Відповідач [PERSON] та малолітній син залишились проживати у квартирі за вищевказаною адресою. Наголошує, що з часу фактичного розірвання їх стосунків [PERSON] постійно провокувала, ініціювала сварки та неодноразово безпідставно зверталась у правоохоронні органи зі скаргами на його дії. Вказує, що з березня 2020 року [PERSON] переїхала з сином проживати у гуртожиток, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При цьому стверджує, що вона не повідомила йому про зміну місця проживання сина, переховувала його та не надавала жодної можливості бачитися з дитиною. З огляду на викладені обставини, 04 березня 2020 року він звернувся до органу опіки та піклування Нововолинської міської ради із заявою про розв`язання спору щодо участі у вихованні сина і рішенням органу опіки і піклування від 05 травня 2020 року №124 визначено способи його участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином. Також наголошує, що йому належить на праві власності квартира, де створені усі належні умови для проживання малолітньої дитини. Він матеріально забезпечений, а гнучкий графік його діяльності забезпечить можливість проводити час із сином, відвозити його в навчальні установи та забирати додому. Вказує, що хлопчик прихильний до нього, однак [PERSON] перешкоджає йому зустрічатися з сином. 27 жовтня 2020 року та 23 лютого 2021 року вона не виконала рішення органу опіки та піклування, і така поведінка відповідача порушила баланс інтересів батьків щодо рівності у правах щодо виховування дитини. За вказаних обставин, просить визначити йому способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] , наступним чином: один тиждень через тиждень (з право ночівля за місцем проживання батька). Передачу малолітнього сина [PERSON] від матері до батька здійснювати щовівторка о 11 год. за адресою проживання матері, а передачу дитини від батька до матері здійснювати за місцем проживання батька. Також просив, зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди йому у спілкуванні та у вихованні з малолітнім сином [PERSON] 06 лютого 2023 року представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив визначити позивачу [PERSON] способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] наступним чином: у період дії воєнного стану в Україні та перебування [PERSON] разом з сином [PERSON] за межами України у тимчасовому або постійному місці проживання: батько [PERSON] має право у будь який час спілкуватись, гуляти, відпочивати з малолітнім сином без обмежень у кількості днів та годин та брати сина на ночівлю за своїм місцем проживання, але не більше, ніж п`ять днів (ночей) підряд (крім канікул та перебування на відпочинку) протягом одного календарного місяця; матір [PERSON] разом з сином [PERSON] та батько [PERSON] один раз у два місяці (остання субота місяця) зустрічаються на пішохідному переході пункту пропуску «Устилуг» на території України з метою поїздки сина на один календарний тиждень (сім календарних днів) до постійного місця проживання батька в Україні. [PERSON] повертає сина матері [PERSON] через тиждень у першу суботу наступного місяця на пішохідному переході пункту пропуску «Устилуг» на території України. Після скасування дії воєнного стану в Україні та перебування [PERSON] разом з сином [PERSON] за межами України на тимчасовому або постійному місці проживанні: батько [PERSON] має право у будь який час спілкуватись, гуляти, відпочивати з малолітнім сином без обмежень у кількості днів та годин та брати сина на ночівлю за своїм місцем проживання, але не більше, ніж п`ять днів (ночей) підряд (крім канікул та перебування на відпочинку) протягом одного календарного місіяця; - матір [PERSON] разом з сином [PERSON] та батько [PERSON] один раз у два місяці (остання субота місяця) зустрічаються на пішохідному переході пункту пропуску «Устилуг» на території України або за тимчасовим чи постійним місцем матері [PERSON] (за домовленістю сторін у телефонному режимі) з метою поїздки сина на один календарний тиждень (сім календарних днів) до постійного місця проживання батька в Україні. [PERSON] повертає сина матері [PERSON] через тиждень у першу суботу наступного місяця на пішохідному переході пункту пропуску «Устилуг» на території України або за тимчасовим чи постійним місцем матері [PERSON] (за домовленістю сторін у телефонному режимі). Після скасування дії воєнного стану в Україні та перебування [PERSON] разом з сином [PERSON] , на постійному місці проживанні в Україні: наступний порядок та графік зустрічей батька [PERSON] з сином [PERSON] : після досягнення сином 6-річного віку: - кожної п`ятниці з 17.00 год. до 8.00 год. понеділка (без присутності матері) з правом ночівлі; - щорічно з 12.00 год до 21.00 год. на день народження дитини, день Святого Миколая, Новий Рік та Різдво (без присутності матері). Після досягнення сином 14річного віку: кожної п`ятниці з 14.00 год. до 8.00 год. понеділка (без присутності матері) з правом ночівлі; щорічно з 10.00 год до 22.00 год. на день народження дитини, день Святого Миколая, Новий Рік та Різдво (без присутності матері). У випадку неможливості проведення зустрічі батька з сином відповідно до графіку зустрічей матір зобов`язується не пізніше ніж за 24 години на вимогу батька письмово повідомити про це батька, зазначивши причину та надавши відповідні докази. Визначити, що [PERSON] зобов`язується письмово повідомляти [PERSON] про зміну свого місця проживання в Україні та за межами України протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту зміни місця проживання. Визначити, що позивач та відповідач мають рівні обов`язки щодо матеріального забезпечення: одяг, харчування, оплата: навчання, лікування, відпочинку, гуртків та секцій, репетиторів та інших видів утримання дитини. Визначити, що батько [PERSON] має наступні права щодо участі у вихованні і спілкуванні з сином (з урахуванням стану здоров`я дитини та навчального процесу) незалежно від місця перебування дитини (за межами України чи в Україні) та дії чи скасування воєнного стану в Україні (інших форс-мажорних обставин): у будь який час спілкуватись, гуляти, відпочивати з малолітнім сином без обмежень у кількості днів та годин; брати сина на ночівлю за своїм місцем проживання, але не більше, ніж п`ять днів (ночей) підряд (крім канікул та перебування на відпочинку); брати сина на вихідні, святкові дні (з правом ночівлі) за своїм місцем проживання; брати сина на відпочинок у період літніх канікул (строком до 45 календарних днів підряд), у період інших канікул (строком до 15 календарних днів підряд); брати сина на відпочинок з можливістю виїзду за кордон (за межі України) без обмеження кількості раз протягом одного календарного року (строком до 30 календарних днів підряд); безперешкодно та без обмежень у часі спілкуватись з сином використовуючи будь які засоби зв`язку (телефон, електронна пошта, Skype, Viber тощо); щорічно половину від усіх днів канікул відповідно до шкільного канікулярного графіку для спільного відпочинку та оздоровлення сина (без присутності матері); отримати згоду на виїзд з ним дитини за межі України з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі в складі організованої групи дітей. Визначити, що спільного сина [PERSON] кожен з батьків може забрати з дитячого садочка (школи) або за місцем постійного проживання одного з батьків в залежності з ким перебуває дитина - попередньо повідомивши про це у телефонному режимі. Визначити, що позивач та відповідач зобов`язуються надавати письмову нотаріальну згоду на виїзд за кордон (за межі України) з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі в складі організованої групи дітей протягом двох робочих днів з моменту такого звернення. Визначити, що позивач та відповідач зобов`язуються за спільною письмовою згодою обирати для сина [PERSON] : дошкільні навчальні заклади, заклади середньої та вищої освіти, медичні та оздоровчі заклади. Визначити, що позивач та відповідач зобов`язуються не чинити перешкод у спілкуванні дитини з дідом, бабою, з іншими членами сім`ї та родичами. Визначити, що позивач та відповідач зобов`язуються за спільною нотаріальною письмовою згодою вирішувати питання, які стосуються їх спільного сина [PERSON] , а саме щодо зміни його громадянства; щодо зміни його прізвища та/або ім`я та/або по батькові; щодо його виїзду на постійне місце проживання за межі України Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Тертичний Ю.В. позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві, зазначив що його довіритель прихильний до сина, має велике бажання, час та можливості проводити більше часу з малолітнім Матвієм і оскільки [PERSON] рівний у правах щодо дитини, обумовлені у позовній заяві способи його участі у вихованні сина є такими, що будуть сприяти якнайкращим інтересам дитини. Зазначив, що після ухвалення рішення у справі у визначений строк подасть докази на підтвердження понесення його довірителем 20 000 грн. витрат на правничу допомогу, які просить стягнути з відповідача в користь позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Представник відповідача [PERSON] просив відмовити у позові з підстав зазначених у відзиві (т.1 а.с.75-76). Зазначив, що з моменту звернення з вказаним позовом до суду змінились фактичні обставини. Відповідач [PERSON] у зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ та введенням воєнного стану на території України, вимушено виїхала до Республіки Чехія. В даний час вона та її малолітній син [PERSON] проживають в місті Позловіце. [PERSON] з квітня 2022 року працює офіційно, володіє чеською мовою, позитивно характеризується за місцем роботи. Її чоловік [PERSON] , з яким вона уклала шлюб 09 січня 2021 року, займається підприємницькою діяльністю, а їх сім`я орендує квартиру з всіма зручностями. Відповідач з сином адаптувалися в Чеській Республіці, [PERSON] відвідував дитячий садок, на даний час навчається в школі в м. Лугачовіце, добре розуміє та говорить чеською мовою, має друзів. Зазначає, що з огляду на викладене, суд в інтересах дитини, ухвалив рішення про визначення місця проживання дитини з матір`ю, яка й забезпечує всі життєві потреби дитини. Більше того, ніхто не чинить перешкод батькові у спілкуванні з сином за кордоном, [PERSON] не телефонує Матвію. Саме позивач не дотримувався встановленого органом опіки та піклування графіку виховання та спілкування з дитиною і саме відносно нього правоохоронними органами складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення за його невиконання, а оскільки доказів порушення відповідачем зазначено графіку не долучено, тому такі твердження останнього вважає необґрунтованими. Оскільки дитина у зв`язку з воєнним станом проживає за кордоном разом з матір`ю, єдиним можливим способом участі батька у вихованні сина є його спілкування з Матвієм через електронні засоби зв`язку. Також вказав на те, що після ухвалення рішення у справі у визначений строк подасть докази на підтвердження понесення його довірителем 20000 грн. витрат на правничу допомогу. Представник третьої особи Думич І.О. у судовому засіданні пояснила, що сім`я позивача та відповідача потрапила в поле зору ССД, неодноразово позивач звертався з заявою про встановлення йому способів участі у вихованні та утриманні малолітньої дитини і було проведено обстеження умов проживання обох батьків, а також здійснено ряд необхідних та достатніх заходів для врегулювання між ними спору. Просила суд врахувати, що висновок з приводу даного спору не може бути наданий, оскільки з 2022 року дитина проживає в іншій країні. Також, з цих підстав неможливо ухвалити обґрунтоване рішення щодо графіку спілкування батька з сином та в подальшому здійснювати контроль за його виконанням. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та думку представника третьої особи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується долученою копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] , виданим Нововолинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області 11 вересня 2019 року (т.1 а.с.8). Позивач [PERSON] зазначав та підтвердив документально, що він є фізичною особою підприємцем, виключно позитивно характеризується в Поромівській сільській раді, фактично проживає в с. Бужанка Володимирського району Волинської області (т.1 а.с.44-46) згідно даних інформаційно-телекокомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції» станом на 18.05.2021 не перебуває в поліції на обліку як кривдник (т.1 а.с.51). Долученими фототаблицями (т.1 а.с.53-67) підтверджується, що батько [PERSON] неодноразово раніше проводив дозвілля та свята з дитиною, бавився з сином та організовував спільний відпочинок сім`ї. У зв`язку з виникненням спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, рішенням виконавчого комітету Нововолинської міської ради №127 від 05 травня 2020 року (т.1 а.с.42, 92) було визначено [PERSON] способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] наступним чином: один тиждень через тиждень (з правом ночівлі за місцем проживання батька). Цим рішення [PERSON] було зобов`язано не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні сина [PERSON] та завчасно попереджати про можливість та причини зміни у визначеному порядку зустрічей. При цьому суд враховує, що 18 березня 2021 року органом опіки та піклування скасовано попереднє рішення та ухвалено нове, згідно із яким позивачу було визначено для спілкування з сином наступний графік: щотижня кожного понеділка та кожну середу з 17 год. до 20 год.; субота з 10 год. по 20 год. через тиждень; неділя з 10 год. по 20 год. через тиждень; щорічно у літній період протягом не більше 14 календарних днів підряд; День народження [PERSON] та дні народження його близьких родичів до 22 год. (т.1 а.с.93). Зміна графіку відбулася внаслідок отримання комісією відеозаписів, які були відзняті [PERSON] . В цих постановочних та зрежисованих на думку спеціальної комісії батьком дитини відеозаписах, прослідковувалася сексуальна поведінка малолітнього [PERSON] відносно дружини позивача [PERSON] . Також, згідно з висновком сертифікованого психолога [PERSON] від 04 січня 2021 року, остання під час зустрічей та власних спостережень виявила емоційну прив`язаність [PERSON] до батька [PERSON] , який, на її думку є доступним та гнучким в контактуванні, проявляє до дитини тепло та турботу (т.1 а.с.34-36). Ухвалою від 30 червня 2021 року, за клопотанням представника позивача, призначено у справі судово-психологічну експертизу [PERSON] та [PERSON] , проведення якої було судом доручено Львівському науково-дослідному експертно криміналістичному центру МВС України, однак постановою Волинського апеляційного суду від 30 вересня 2021 року ухвалу Нововолинського міського суду від 30 червня 2021 року в даній справі ухвалою Волинського апеляційного суду від30 вересня 2021 року скасовано, і ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні клопотання представника позивача (т.1 а.с. 147-149). У зазначеній постанові суд зробив висновок, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (стаття 141 СК України). З огляду на введення воєнного стану в Україні, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, першочерговим завданням держави є забезпечення її безпеки і права на життя. Як встановлено судом, в зв`язку із повномасштабним вторгненням РФ, [PERSON] разом з малолітнім сином сторін [PERSON] , виїхала за межі України і по даний час проживає в Республіці Чехія. Рішенням Нововолинського міського суду від 03 червня 2025 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , судом задоволено. Визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з його матір`ю [PERSON] (т.2 а.с. 209-213). У вказаному рішенні судом зазначено, що виконавчим комітетом Нововолинської міської ради Волинської області було надано інформацію від соціального відділу міської ради міста Лугачовіце Злінської області Республіки Чехія про умови проживання (роботи, навчання, адаптації у соціумі) [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] у місті Лугачовіце Чеської Республіки, з якого вбачається, що життєві потреби малолітнього [PERSON] забезпечує його мати зі своїм чоловіком в повному обсязі, малолітній та його матір дуже добре соціально адаптовані для проживання в Чеській Республіці. Станом на 15.11.2023, малолітній [PERSON] відвідував садок в м. Лугачовіце, дошкільне відділення, дуже добре розуміє та говорить чеською, має друзів у дитсадку, малолітній повністю адаптувався в дитячому колективі, має друзів, наявне широке коло спілкування сім`ї, його соціальна адаптація пройшла на високому рівні. Разом з тим, 26 листопада 2024 року класний керівник [PERSON] надала письмову інформацію, що він є учнем першого класу загальноосвітньої школи Лугачовіце державного підпорядкування, розумний старанний хлопчик, до школи і зі школи хлопчик ходить у супроводі мами. Суд наголошує на тому, що в ході судового розгляду судом проаналізовано фактичні обставини та події певного періоду життя сторін, зокрема їх неприязниі особисті стосунки, у у атмосфері яких мимоволі опинився і тривалий час перебував їх малолітній син. При цьому позивач звертаючись до суду з позовом, не погоджується з рішенням органу опіки і піклування та, як наслідок, просить суд визначити власний порядок (графік) його побачень з сином. Тобто матеріалами справи підтверджується наявність непорозуміння між сторонами щодо участі у вихованні дитини, а подекуди й конфлікти, які виникали у зв`язку з небажанням сторін розуміти та чути один одного. Разом з тим, національні і міжнародні норми права визначають право дитини на спілкування з тим з батьків, який проживає окремо, та підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, у томі числі і спілкуватися зі своїм батьком, бабусею та дідусем. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно вимог ст.15 вказаного Закону, дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом буде визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Дані положення законодавства повністю знайшли відображення і з Положеннями Конвенції ООН " Про права дитини" від 20 листопада 1989 року. Згідно вимог ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. На підставі ч.1, ч.3 ст.151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Стаття 52 Конституції України вказує на те, що форми та методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України, Конвенції про права дитини від 20.11.1989, Декларації з прав дитини від 20.11.1959 та Закону України «Про охорону дитинства». За вимогами ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Оскільки сторони не можуть домовитися щодо участі батька [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , з огляду на те, що батько має бажання активно брати участь у вихованні дитини, враховуючи висновок органу опіки та піклування, а також встановлені раніше судом та представниками третьої особи обставини, суд вважає можливим визначити порядок участі [PERSON] у вихованні дитини з урахуванням віку [PERSON] , його потреб та інтересів. Так, при визначенні порядку участі батька у вихованні сина, суд бере до уваги відомості щодо дитини, а саме те, що малолітній [PERSON] на даний час постійно проживає з матір`ю в Республіці Чехія, саме в цій країні дитина має власне середовище, друзів, захоплення, відвідує початковий навчальний заклад тощо. Встановлені фактичні обставини і досліджені судом на їх підтвердження докази, вказують на те, що [PERSON] зростає у безпечному, спокійному та стійкому середовищі і, з огляду на вік дитини та постійне його тривале перебування виключно з матір`ю (останні чотири роки), суд вважає, що запропонований позивачем (його представником) порядок частково негативно вплине на психоемоційний стан дитини та створить додаткову напругу між сторонами та їх малолітнім сином, а саме перетин державного кордону України, тривалий час перебування дитини поза постійним місцем проживання тощо, може заважати, або взагалі унеможливити лікування, навчання сина [PERSON] , участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини тощо. Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що позивач [PERSON] не надав достатніх належних і допустимих доказів того, що в умовах воєнного стану, дитині безпечно перебувати (навіть невеликий проміжок часу) за місцем проживання батька, з огляду на те, що позивач проживає в Україні, де працює, створив нову сім`ю та має стійкі соціальні зв`язки. Враховуючи норми Конвенції про права дитини щодо забезпечення її якнайкращих інтересів та безпеки і права на життя, введення в Україні воєнного стану, перебування дитини з матір`ю в Чеській Республіці, її абсолютну адаптацію в соціумі, здобуття освіти, володіння мовою, гармонійний розвиток та стабілізацію психоемоційного стану, завдяки перебуванню під материнською опікою та увагою, приходить висновку про часкову обґрунтованість доводів представника відповідача щодо встановлення батьку визначеного часу для спілкування з сином за допомогою месендженів, напередодні узгодивши з матір`ю дитини [PERSON] , конкретний час (години, хвилини), з якої вона через відповідні засоби зв`язку забезпечить спілкування дитини з батьком. До такого висновку суд приходить з огляду на те, що дитина є малолітньою, і суду невідомо чи володіє [PERSON] відповідними гаджетами і чи він вміє ними користуватися. Разом з цим, вимоги щодо виїзду дитини з батьком на відпочинок за кордон задоволенню не підлягають, оскільки чинне законодавство передбачає порядок тимчасового виїзду дитини за межі України з безумовним дотриманням встановлених вимог. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-ХП та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 (далі - Правила). Відповідно до пункту 3 вказаних Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених батьками. Відповідно до п.22 ч.1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Вивезення дитини за кордон без визначення при цьому конкретного місця перебування, дати і мети виїзду суперечать положенням чинного законодавства, які визначають рівність прав та обов`язків батьків відносно виховання дитини, а також обізнаності їх про конкретне місце перебування дитини, мети цього перебування та конкретного проміжку часу, на який дитину буде вивезено за межі України. При ухваленні рішення у справі суд наголошує, що більша частина позовних вимог мають абстрактний характер, дублюють права батьків щодо виховання та утримання ними своїх дітей, а деякі з них, що були заявлені в ході розгляду справи по суті виходять за предмет спору, зокрема п.7 прохальної частини, відтак не беруться судом до уваги. З огляду на викладене, суд вважає можливим та необхідним встановлення позивачу конкретного часу для його безперешкодного спілкування та відпочинку з сином, у відсутності матері, що не буде суперечити інтересам дитини, не перешкоджатиме його нормальному розвитку (з врахуванням його навчання та соціальної адаптації в іншій країні) і відповідає обсягу обов`язків та прав батька дитини, а також узгоджується з обставинами, що виникли в сім`ях сторін внаслідок введення воєнного стану в Україні. З огляду на вищевикладене, суд визначає спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та безперешкодному спілкуванні з сином [PERSON] наступним чином: щовівторка та щочетверга у період часу з 17 до 20 години, протягом не менше 30 хв. за допомогою електронних засобів зв`язку, напередодні узгодивши з матір`ю дитини [PERSON] , конкретний час (години, хвилини), з якої вона через відповідні засоби зв`язку забезпечить спілкування дитини з батьком; в період часу з 17 год. п`ятниці до 15 год. суботи, тиждень через тиждень, особисті побачення з дитиною, у відсутності матері (з правом ночівлі) у батька [PERSON] у населеному пункті проживання (перебування) матері та дитини, з повідомленням останньої про місце перебування дитини у вказаний період, з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її проживання на побачення та повернення дитини за місцем її проживання матері [PERSON] ; щороку в період з 10 год. до 15 год. на день народження дитини, а також в святкові дні: День Святого Миколая; Різдво; Новий Рік, особисті побачення батька [PERSON] з дитиною, у відсутності матері, в населеному пункті проживання (перебування) матері та дитини, з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її проживання на побачення, з повідомленням матері про місце перебування дитини у вказаний період, та повернення дитини за місцем її проживання матері [PERSON] . Усі інші вимоги заявлені позивачем та його представником, на думку суду є покладення зайвого тягаря на особу відповідача (включно майнових зобов`язань) та призведе до необґрунтованого втручання у її права, яке захищено ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відтак є неприпустимим. У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, пункт 29). З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному полі. Оскільки представникам позивача та представником відповідача до закінчення судових дебатів заявлено клопотання щодо подання доказів судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі, долю судових витрат на стадії ухвалення рішення у справі, суд не вирішує.

Outcome: dismissed