Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що із 14 вересня 2022 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що у шлюбних відносинах вони перебували понад двадцять років, за цей час вони декілька разів розривали шлюб та знову одружувалися, теперішній шлюб було укладено у 2022 році. Проте через зловживання відповідачем спиртними напоями та неадекватну і агресивну поведінку у стані сп`яніння їхнє сімейне життя не складається. Шлюбні стосунки припинені, майже чотири місяці вони проживають окремо. Вказує, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, строк на примирення просить не надавати. Враховуючи викладене, просить шлюб між сторонами розірвати. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги позивачка підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні, просить їй дошлюбне прізвище не відновлювати, судові витрати з відповідача не стягувати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 вересня 2022 року, що підтверджено оригіналом свідоцтва про шлюб (а.с.6). Від спільного проживання подружжя має спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Сторони разом не проживають та шлюбних відносин не підтримують. Відповідно до ст. 56 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спільне життя між сторонами не склалося в силу різних поглядів на сімейне життя, відсутності взаєморозуміння, кожен з подружжя живе окремим життям і своїми інтересами. З огляду на викладене, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам одного з подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Позивач в позовній заяві просила дошлюбне прізвище їй не відновлювати, тому після розірвання шлюбу надалі іменується прізвищем, отриманим до реєстрації шлюбу з відповідачем.

Outcome: approved