Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що [INFO] у нього та відповідача по справі народилася спільна донька - [PERSON] , яка з 2023 року по теперішній час мешкає разом із позивачем, самостійно ним виховується та повністю перебуває на його утриманні. Мати дитини не приймає участі у вихованні та утриманні спільної доньки, з 2023 року проживає окремо. Позивач вказує, що є порядною людиною, не зловживає алкогольними напоями та тютюновими виробами, не вживає наркотичні засоби, веде моральний та здоровий спосіб життя, любить свою доньку і спроможний самостійно забезпечити її всім необхідним. Дитина відвідує гуртки, розвивається відповідно свого віку, облікована в медичних установах. Позивач самостійно забезпечує свою доньку харчуванням, ліками, одягом, піклується про стан її здоров`я, займається її навчанням та розвитком, як духовним так і фізичним. В свою чергу відповідач перестала приймати будь-яку участь в житті та вихованні доньки, не турбується про неї, не цікавиться її станом здоров`я, матеріальну допомогу не надає. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не піклується про її здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не спілкується з нею взагалі. Відповідач, як мати, самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не бере участі у матеріальному утриманні дитини, живе своїм життям, останній рік не приймає в житті дитини ніякої участі, спілкується з нею лише іноді. Позивач вважає, що відповідач не надає дитині материнського тепла та турботи, не приділяє їй стільки уваги, скільки вона потребує. Поведінка відповідача свідчить про її байдужість до дитини. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , та стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини. Позивач до суду не з`явився, причини неявки не повідомив, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та наполягає на його задоволенні. Відповідач до суду не з`явилася, причини неявки не повідомила, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнає, не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів. Представник третьої особи до суду не з`явилася, причини неявки не повідомила, надала заяву про розгляд справи без її участі, при вирішенні справи по суті просить врахувати висновок виконкому Центрально-Міської районної у місті ради щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських права. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Сімейним кодексом України та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 01.07.2017 та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.01.2018. Згідно з характеристикою учениці 2 класу ТОВ «Смартік-початкова школа» [PERSON] навчається у закладі з 01.09.2024. За час навчання зарекомендувала себе як здібна, розумна дитина. Має високі досягнення у навчанні, бере активну участь у позаурочному житті класу. Батько дитини, [PERSON] , бере активну участь у шкільному житті дитини, відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, тощо. Згідно довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» КМР від 05.02.2026 [PERSON] соматично здорова, вакцинована, має повний графік обов`язкових щеплень. За час лікування та перебування в амбулаторії на прийомі перебував батько. Рекомендації виконуються у повному обсязі. Батьки, згідно зі ст.ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто здійснювати батьківські права, які не можуть суперечити інтересам дитини. Кожна дитина, відповідно до ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особа, що їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як вбачається з висновку виконкому Центрально-Міської районної у місті ради щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських права №8/33-641 від 17.02.2026 з березня 2023 між сторонами по справі фактично припинилися шлюбні відносини. З того часу позивач самостійно утримує та виховує доньку. У порушення вимог ст.ст. 154, 180 СК України мати дитини, [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а саме: проживає окремо від доньки, не спілкується з нею, не цікавиться її життям та здоров`ям, не надає матеріальної допомоги, надала до комісії нотаріальну заяву про визнання позову щодо позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів. Враховуючи встановлені обставини, виконком Центрально-Міської районної у місті ради, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавити батьківських прав відповідача, відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 2 статті 164 СК України, визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року передбачено позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком чи матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків та свідомо їх не виконує, надала до суду нотаріально засвідчену заяву про розгляд справи без її участі, не бажає змінювати своє ставлення до виховання та утримання дитини та не заперечує, щодо позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним, оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дитини, утриманні та її здоровому розвитку, позов визнає та не заперечує, щодо позбавлення її батьківських прав, а тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню. Разом з цим, згідно з ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. На підставі вищевикладеного та приймаючи до уваги, що доказів про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх осіб або непрацездатних осіб не встановлено, суд погоджується з вимогами позивача та вважає за необхідне визначити розмір аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, оскільки саме такий розмір призначених аліментів буде виправданий дійсними потребами дитини, обумовлений фактичними обставинами справи та сприятиме меті зобов`язання щодо утримання. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved