Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 23 січня 2026 року вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» про стягнення заборгованостіз [PERSON] задоволено повністю. Заявник подала заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у зазначеній цивільній справі, які складаються із витрат на правничу допомогу адвоката. Просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 10000,00 грн. Сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, в судовому засіданні участі не брали, їх неявка не перешкоджає вирішенню питання про ухвалення додаткового рішення згідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 1, 2 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі часткового задоволення позову. Частиною 8 цієї статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. У відповідності до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Судом встановлено, що Позивачем при зверненні до суду з позовною заявою надано документи, на які заявник посилається як на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу, а саме: копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; акт прийому передачі виконаних робіт; ордер на надання правничої допомоги; копія договору про надання правничої допомоги. Водночас, з матеріалів справи вбачається, що в рішенні від 23.01.2026 року суд помилково не зазначив у результативній частині рішення понесені витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 (десяти тисяч) гривень 00 копійок. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.02.2026 року уже розглянуто питання про виправлення описку в тексті рішення від 23.01.2026 року з зазначенням «понесені витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 (десяти тисяч) гривень 00 копійок». Крім того, у поданій заяві про додаткове рішення фактичні докази витрат (договір, акт, ордер, підтвердження оплати) не додані, що також зазначено в самому тексті заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд ухвалює додаткове рішення у випадку, якщо: - суд не вирішив питання про судові витрати; - або частково пропущено інші вимоги. Однак, у даному випадку, суд у рішенні вже дав правову оцінку цим витратам та задовільнив їх стягнення, отже питання вирішено у межах основного рішення. Оскільки заявлені витрати не підтверджені належними доказами, а саме питання вже вирішене судом у межах основного рішення, заява про ухвалення додаткового рішення підлягає залишенню без задоволення. суд не вбачає підстав для задоволення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: dismissed