Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

І. Суть справи: Представник позивача - адвокат Жайворонко І.В., діючи в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до територіальної громади м. Прилуки в особі Прилуцької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є спадкоємцем за законом, однак через незавершеність процедури оформлення документів спадкодавцем на квартиру, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, що перешкоджає реалізації її спадкових прав. Відповідач правом на надання відзиву, передбаченого ст.178 ЦПК України, не скористався. ІІ. Заяви (клопотання) та пояснення учасників справи. У судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання також не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника ради, у якій вказав про відсутність заперечень щодо задоволення позовних вимог /а.с.39/. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 15.01.2026 р. відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02.02.2026 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Судом, з огляду на приписи ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. IV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Згідно довідки КП «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» станом на 31.12.2012 р. право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано. Рішенням виконавчого комітету Прилуцької міської ради №257 від 18.09.2020 р. спадкодавиці [PERSON] погоджено оформлення дозвільних документів на проведення робіт та реконструкції квартири з подальшим оформленням правовстановлюючих документів. Однак, за життя спадкодавиці вказаний процес завершено не було. Технічний паспорт на квартиру, виготовлений 04.12.2025 р. на замовлення [PERSON] , містить інформацію про технічні характеристики спірної квартири. Згідно Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації ЄДЕС у сфері будівництва від 04.12.2025 р. статус об`єкта /квартири за вище вказаною адресою/ значиться як «проектний». Це беззаперечно свідчить про те, що стадія будівництва (реконструкції) не завершена, а об`єкт не прийнятий в експлуатацію у встановленому законом порядку. Матеріалами спадкової справи №58/2025 підтверджується прийняття [PERSON] спадщини за законом після [PERSON] . Інформаційною довідкою приватного нотаріуса Ігнатова Д.С. підтверджується відмова [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності за померлою. V. Оцінка Суду. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.ч.1,3 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації та державної реєстрації. Дане положення закону застосовується і до випадків реконструкції об`єктів нерухомості, оскільки право власності на реконструйований об`єкт виникає лише після його належного прийняття в експлуатацію. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Судом встановлено, що реконструйована квартира [ADDRESS] , у встановленому законом порядку в експлуатацію прийнята не була, право власності на неї за спадкодавцем не зареєстровано. При цьому суд зазначає, що наявність виготовленого технічного паспорта на об`єкт нерухомості не є доказом виникнення права власності та не замінює собою документ про прийняття об`єкта в експлуатацію. Технічний паспорт є документом, що містить лише технічні характеристики об`єкта, та не є юридичним підтвердженням легальності завершення будівництва (реконструкції) чи офіційного визнання державою права власності. Щодо позиції відповідача, суд зазначає, що незаперечення проти позову не є тотожним визнанню позову у розумінні ст.206 ЦПК України. Відсутність заперечень з боку органу місцевого самоврядування є лише формою процесуальної поведінки, яка не звільняє позивача від обов`язку доведення обставин, на які він посилається, та не покладає на суд обов`язку автоматичного задоволення позову. Суд самостійно дає правову оцінку вимогам на предмет їх відповідності імперативним нормам матеріального права. У конкретній справі задоволення позову суперечило б ст.331 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Судове рішення не може підміняти собою встановлений законом порядок прийняття об`єктів в експлуатацію та державної реєстрації прав. Визнання позову відповідачем у справах про визнання права власності на об`єкти, які не введені в експлуатацію, фактично є спробою легітимізації майна поза межами встановленої законом процедури, що є неприпустимим. Аргументи представника позивача з посиланням на ст.392 ЦК України суд вважає нерелевантними. Стаття 392 ЦК України передбачає визнання права власності лише у разі наявності законних підстав для його виникнення у позивача або спадкодавця. Суд наголошує, що спадкодавиця [PERSON] за життя отримала законне право на реконструкцію об`єкта (рішення виконкому №257), виготовила проектну документацію та фактично виконала роботи. Саме це процесуальне право замовника будівництва є майновим правом та входить до складу спадщини. Оскільки об`єкт не був прийнятий в експлуатацію та не пройшов державну реєстрацію, позивачка не є власником спірного майна, а у спадкодавця на момент смерті право власності на реконструйовану квартиру як об`єкт цивільних прав не виникло, а отже, воно не могло увійти до складу спадщини. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Позивачем у даній справі було обрано спосіб захисту шляхом визнання права власності, а не визнання майнових прав замовника (забудовника). Оскільки право власності як таке на момент відкриття спадщини не існувало, суд позбавлений можливості самостійно змінювати предмет або підстави позову, обираючи інший спосіб захисту, оскільки це було б прямим порушенням принципу диспозитивності. VІ. Розподіл судових витрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову позивачеві в задоволенні позову в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed