Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

04.09.2025 представниця позивача, адвокатка Міньковська Анастасія Володимирівна, яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серія АІ № 1989619 від 02.09.2025 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 11306/10, звернулася до суду в інтересах позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» з позовною заявою до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Білокриницьке», Варениці Олега Михайловича та просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Білокриницька» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» кошти нараховані на підставі ст. 625 ЦК України в сумі 39348,13 грн, яка складається з 30488,30 грн (інфляційне збільшення) та 8859,83 грн (3% річних), вирішити питання судових витрат. Рішенням суду від 22.01.2026 (повний текст рішення суду складено і підписано 27 січня 2026 року) позовні вимоги позивача у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» за позовною заявою до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Білокриницьке», [PERSON] про стягнення заборгованості відповідно до статті 625 ЦК України - задоволено в повному обсязі. Під час ухвалення рішення суд був позбавлений можливості вирішити питання щодо стягнення з відповідачів солідарно на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, оскільки представницею позивача не долучено доказів на їх підтвердження, однак у позові представниця позивача зазначала, що орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу, яку очікує понести позивач складає 15000,00 грн, а докази понесення цих витрат будуть подані до суду протягом 5 днів з дня ухвалення рішення у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. 02.02.2026 поштовим зв`язком від представниці позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс», адвокатки Міньковської Анастасії Володимирівни, до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі в частині стягнення з відповідачів понесених позивачем судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу адвоката у розмірі 15000,00 грн, з яких: ознайомлення з матеріалами справи, формування правового аналізу - 3000,00 грн, позовна заява - 7000,00 грн, гонорар успіху - 5000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. За змістом цієї статті суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Згідно з ч.2 ст.246 ЦПК України, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У цій справі суд не вбачає необхідності у повідомленні учасників справи, тож вважає за можливе розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення провести без виклику сторін. У зв`язку розглядом справи судом за відсутності учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. Відповідно до ч.1 ст.246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У ч.2, 3 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Як передбачено ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Представниця Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» за позовною заявою до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Білокриницьке», [PERSON] , до заяви про ухвалення додаткового рішення у справі долучила докази, що підтверджують розмір узгодженого гонорару за надані правові послуги, а саме: договір про надання правової допомоги № 14/25 від 12 лютого 2025 року, детальний опис робіт та акт про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом (надання послуг, виконання робіт) від 26.01.2026. Копії додаткової угоди № 47 від 02.09.2025, на яку покликається представниця ТОВ «Він Фінанс», до заяви не долучено. Зі змісту договору про надання правової допомоги № 14/25 від 12.02.2025 судом встановлено, що тарифікація наданих послуг клієнту відбувається за наступними розцінками: ознайомлення з матеріалами справи, формування правового аналізу 3000,00 грн за один том справи; позовна заява від 3500,00 до 7000,00 грн. У договорі обумовлено, що вартість наданих послуг може бути змінена в залежності від умов/складності. У п.4.12. сторони домовилися, що у разі прийняття судом позитивного рішення по справі за участю адвоката, клієнт зобов`язується сплатити гонорар на користь адвоката у наступному розмірі: - за позитивне рішення в суді першої інстанції 5000,00 грн. Детальний опис робіт та акт про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом у цій справі містить пункт, що сторони підтверджують, що адвокатське бюро надало, а клієнт прийняв правничу (правову) допомогу загальною вартістю 15000 грн, з яких: ознайомлення з матеріалами справи, формування правового аналізу 1 год./3000,00 грн, позовна заява 2 год. по 3500,00 грн, разом 7000,00 грн, гонорар успіху 5000,00 грн. Тобто таблиці включають графу, в якій вказаний час, витрачений на виконання робіт (надання послуг), однак у договорі про те, що витрачений адвокатом час має обліковуватися і якось впливає на ціну послуг не йдеться. За договором мінімальна ціна за складення позовної заяви 3500,00 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи. Наведені висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23. У постановах від 19 лютого 2022 року в справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з урахуванням конкретних обставин справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням суду, який розглядав конкретну справу і має визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення. Щодо «гонорару успіху» в розмірі 5000,00 грн, суд зазначає таке. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. Чинне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як «гонорар успіху», проте суд враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року в справі №904/4507/18 фактично дійшла висновку про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини. Відтак, враховуючи цю позицію Великої Палати Верховного Суду, клієнт і адвокат, користуючись принципом свободи договору, можуть визначити додаткові витрати між собою у вигляді гонорару успіху, проте вказаний вид гонорару не підпадає під пряме визначення адвокатських послуг та, відповідно, не може покладатися на іншу сторону (не сторону такого договору). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). За наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року в справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72). З урахуванням наведеного суд зазначає, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Адже вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18. Суд зазначає, що у цій справі підставою для звернення із заявою про винесення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу є приписи статей 133, 137, 141 ЦПК України, і вимога позивача обумовлена саме необхідністю вирішити питання про розподіл сплачених судових витрат, визначених як професійна правнича допомога, що відповідно до вказаних норм процесуального права підлягає розподілу між сторонами. В свою чергу, «гонорар успіху» визначено договором про надання правничої допомоги як гонорар, який не включається у вартість надання послуг з правничої допомоги та виплачується адвокату після ухвалення судового рішення виключно у випадку позитивного вирішення справи. Така винагорода адвокату за досягнення позитивного рішення у справі як «гонорар успіху», за своїм змістом і правовою природою не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні статей 632, 903 ЦК України та статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а є платою за сам результат (позитивне рішення), досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг, так як і не є професійною правничою допомогою в розумінні ст.137 ЦПК України, оскільки не є послугою адвоката та не відноситься до судових витрат. Тобто, «гонорар успіху» не є складовою витрат на професійну правничу допомогу. А тому, суд вважає, що «гонорар успіху» не був необхідним в межах розгляду наведеної справи. Враховуючи викладене, виходячи з того, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, врахувавши реальність та необхідність понесених стороною позивача витрат на правничу допомогу, у задоволенні клопотання про стягнення з відповідача судових витрат в частині «гонорару успіху» слід відмовити. Враховуючи всі обставини справи, суд вважає, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15000,00 грн не повною мірою відповідають критерію розумності їхнього розміру, а також обсягу наданих правничих послуг під час розгляду справи в суді. Таким чином, оцінюючи надані докази, застосовуючи положення п.2 ч.1 ст.141 ЦПК України, суд вважає, що заява представниці позивача підлягає частковому задоволенню, а з відповідачів слід стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» витрати на правничу допомогу в розмірі 6500,00 грн, відповідно до визначених у договорі розцінок (ознайомлення з матеріалами справи, формування правового аналізу 3000,00 грн; позовна заява 3500,00 грн), які суд вважає співмірними з наданими правничими послугами і складністю справи.

Outcome: partial