Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

ТОВ «ГРОШІ 247», в особі директора Кравченка О.Ю., звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] на його (позивача) користь заборгованість за кредитним договором № 4998 від 18.12.2024 в загальній сумі 18 000 грн. та судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що між ТОВ «ГРОШІ 247» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 4998 від 18.12.2024, на підставі якого відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 6000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,0% щоденно в межах строку кредитування. Внаслідок порушення відповідачем умов повернення кредитних коштів у нього утворилась заборгованість, розмір якої складає 18 000 грн., з яких: заборгованість за сумою (тілом) кредиту 6000 грн.; заборгованість за процентами 12 000 грн., відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Ухвалою судді справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні, відповідно до ст. 274 ЦПК України, без повідомлення сторін. Про проведення розгляду справи у спрощеному позовному провадженні позивач та відповідач повідомлені належним чином. Заперечення проти такого розгляду справи та відзив на позов від відповідача судом у встановлений строк не отримано. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 18.12.2024 року [PERSON] на веб-сайті позивача ТОВ «ГРОШІ 247» (https://groshi247.com/), з метою отримання кредиту, заповнив анкету оферту, де зазначив особисту, контактну інформацію та інші дані, необхідні для його ідентифікації. 18.12.2024 р. між ТОВ «ГРОШІ 247» та [PERSON] (позичальником) був укладений в електронній формі договір про споживчий кредит № 4998, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором c76f72dc (аналогом власноручного підпису). Згідно умов вказаного вище договору кредитодавець надає споживачу (позичальнику) грошові кошти у розмірі 6000 грн. шляхом перерахування на номер особистого платіжного засобу 4028082010671616, на умовах строковості, зворотності, платності, а споживач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, зазначені у пункті 2.5.1 цього договору. Строк кредиту за цим договором складає 30 днів, який починається 18.12.2024 р. Кредит має бути повернуто до 17.01.2025 р., згідно з цим договором (п. 2.5 договору). Згідно з пунктом 2.7 договору, строк та проценти за користування кредитом є фіксованими та обчислюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом на наступних умовах: протягом строку дії кредитного договору, встановленого пунктом 2.3 договору, розмір основних відсотків складає: 1,0 % від суми кредиту, але не менше гривень копійок за перший день користування кредитом; 1,0 % від суми кредиту щоденно за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня в межах строку кредиту, зазначеного в пункті 2.3 цього договору. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення споживачем коштів на погашення кредиту та належних на дату погашення платежів (п. 2.5.1. договору); У разі, якщо споживач не повернув кредит у строк, встановлений п. 2.3 договору, нарахування процентів, встановлених п. 2.5 договору проводиться за фактичну кількість календарних днів користування кредитом до дня повного погашення заборгованості, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами в розумінні частини другої статті 625 ЦК України (порушення грошового зобов`язання). При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення споживачем коштів на погашення кредиту та належних на дату погашення платежів (п. 2.5.2. договору). Строк та проценти за користування кредитом та нарахування процентів за цим договором обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються з дня надання кредиту споживачу (день перерахування грошових коштів на банківський рахунок споживача) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування на поточний рахунок кредитодавця), включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (п. 4.2. договору). Згідно з пунктом 4.3 договору, заборгованість за договором, що включає в себе суму кредиту, нараховані основні проценти, плата за порушення грошового зобов`язання у разі несвоєчасного повернення заборгованості (частина друга статті 625 ЦК України) споживачем, підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок кредитодавця у строк, встановлений договором. Пунктом 8.1 договору передбачено, що невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику у формі споживчого кредиту, що затверджені Товариством з обмеженою відповідальністю «Гроші 247» (далі - Правила), які регламентують порядок надання грошових коштів у позику споживачам. Відповідно до пункту 8.2 договору, уклавши цей договір споживач підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватись внутрішніх Правил Товариства, у тому числі, правил надання позики, текст яких розміщено на сайті кредитодавця: https://groshi247.com/. У таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної фіксованої процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком до договору про споживчий кредит, вказано: дату платежу 18.01.2025 року; платіж за тілом кредиту - 6000 грн., платіж за відсотками 1 860,00 грн. Як вбачається з інформації ТОВ «ПрофітГід», наданої ТОВ «Гроші 247» в рамках договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів №ПГ-765 від 02.10.2023 року та на підставі платіжної інструкції платника ТОВ «Гроші 247» № 3712856389, ТОВ «Профітгід» 18.12.2024 р. о 12:28 перерахувало 6000 грн. на платіжну картку отримувача [NUMBER] (емітент платіжної картки отримувача SENSE BANK, номер транзакції 43451-77233-89114, призначення переказу: «надання кредиту відповідно до договору № 4998, без ПДВ». Відповідно до деталізованого розрахунку заборгованості ТОВ «ГРОШІ 247» заборгованість [PERSON] за договором про споживчий кредит № 4998 від 18.12.2024 станом на 03.12.2025 р. становить: 18 000 грн., із яких: 6000 грн. заборгованість за основним боргом (тілом кредиту); 12 000 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими за період з 18.12.2024 р. по 03.12.2025 р. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 4998 від 18.12.2024, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною третьою статті 203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК). Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Із дослідженого судом договору № 4998 від 18.12.2024 року встановлено, що його укладено в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Тобто, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразового ідентифікатору є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Пунктом 1 ч. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Договір про споживчий кредит № 4998 від 18.12.2024 укладений із [PERSON] в електронній формі та підписаний ним за допомогою одноразового ідентифікатору, що відповідає приписам статті 207 ЦК України та закону України «Про електронну комерцію», та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК). Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За матеріалами справи судом встановлено, що між ТОВ «ГРОШІ 247» та відповідачем був укладений договір про споживчий кредит № 4998 від 18.12.2024, який підписаний відповідачкою з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором c76f72dc. На підставі такого договору відповідачем 18.12.2024 р. були отримані кредитні кошти в розмірі 6000 грн., які він зобов`язувався повернути зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом, але в порушення умов договору цього не зробив. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У постанові від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що положеннями частини першої статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, тоді як частиною другою статті 625 ЦК України встановлено наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відповідно до пункту 2.5 договору про споживчий кредит № 4998 від 18.12.2024 строк кредиту складає 30 днів, який починається з 18.12.2024 р. та має бути повернутий до 17.01.2025 р. Згідно з пунктом 2.5.1 договору протягом строку дії кредитного договору, встановленого пунктом 2.3 договору, розмір основних відсотків складає: 1,0 % від суми кредиту, але не менше гривень копійок за перший день користування кредитом; 1,0 % від суми кредиту щоденно за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня в межах строку кредиту, зазначеного в пункті 2.3 цього договору. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення споживачем коштів на погашення кредиту та належних на дату погашення платежів. Пунктом 2.5.2 договору передбачено, що у разі, якщо споживач не повернув кредит у строк, встановлений пунктом 2.3 договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 2.5 договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування кредитом до дня повного погашення заборгованості, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами в розумінні частини другої статті 625 ЦК України (порушення грошового зобов`язання). При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення споживачем коштів на погашення кредиту та належних на дату погашення платежів. Пунктом 2.9 договору передбачено, що деталізована інформація щодо визначення сукупної вартості кредиту при нарахуванні основних відсотків у відповідності до п. 2.5 договору та реальна річна фіксована процентна ставка зазначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для Споживача та реальної процентної ставки за цим договором (додаток до договору), яка є невід`ємною частиною договору. Отже, ТОВ «ГРОШІ 247» та відповідачка погодили розмір договірних процентів сума яких становить 1 860,00 грн., а також відповідальність позичальника (споживача) в якості процентів за порушення грошового зобов`язання. Враховуючи, що договір про споживчий кредит № 4998 від 18.12.2024 укладений на визначений термін, за яким відповідач повинен сплатити проценти, що є платою за користування кредитом, то з відповідача підлягають стягненню проценти за користування кредитом відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, які нараховані позивачем в межах строку, визначеного пунктами 2.5, 2.9 договору, з 18.12.2024 р. до 17.01.2025 р. та становлять 1 860,00 грн., тобто проценти за правомірне користування грошовими коштами (в межах строку договору). Зазначена сума процентів обрахована самим позивачем і відображена в таблиці обчислення загальної вартості кредиту та розрахунку заборгованості за договором № 4998 від 18.12.2024. А в силу ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів (диспозитивність). Щодо іншої частини процентів, нарахованих позивачем за кредитним договором, то такі проценти нараховані відповідно до пункту 2.5.2 договору за порушення відповідачкою грошового зобов`язання, тобто як плата за неправомірне користування грошовими коштами (поза межами строку дії договору) відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Таке нарахування відповідачу процентів є неправомірним з огляду на таке. Так, відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і на даний час його дію не припинено. Як передбачено пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦПКУкраїни, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки відповідач уклав договір кредиту № 4998 - 18.12.2024, тобто у період дії в Україні воєнного стану, дія якого продовжена, то відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦПКУкраїни, нараховані позивачем проценти в розмірі 12 000,00 грн. на підставі статті 625 ЦК України не підлягають до стягнення з відповідача. Таким чином позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, а до стягнення із відповідача підлягає заборгованість за договором про споживчий кредиту № 4998 від 18.12.2024 в загальній сумі 7860,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом 6000 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом в межах строку кредитування з 18.12.2024 р. по 17.01.2025 р. в розмірі 1 860,00 грн. При цьому, варто звернути увагу, що, відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачкою не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного вище та

Outcome: partial