Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Позивач в особі представника - адвоката Родіонової В.Є. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, про визнання у порядку спадкування прав засновника селянського (фермерського) господарства. Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті дружини позивача- [PERSON] -, померлої [INFO] , відкрилася спадщина, що складається з селянського (фермерського) господарства "Ольга", розташованого за адресою: [ADDRESS] , засновником і власником, якого була померла. Для ведення селянського господарства на праві постійного користування було виділено земельну ділянку кадастровий номер 48232981700:01:000:2729, площею 25,24 га, про що свідчить державний акт про право постійного користування земельною ділянкою серії І-МК 012625 від 20 серпня 1997 року. Приватним нотаріусом відмовлено в оформленні спадщини. Тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. В судове засідання позивач, його представник не з`явився, від представника позивача надійшла до суду заява, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про проведення розгляду справи за його відсутністю, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача Кривоозерська селищна рада в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про проведення розгляду справи за його відсутністю, винести рішення згідно вимог чинного законодавства. Відповідно до положень ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 20 листопада 2024 року(а.с.48). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із селянського (фермерського) господарства "Ольга", яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , засновником і власником, якого була померла, що підтверджено даними Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань(а.с.20-24). Для ведення селянського господарства на праві постійного користування було виділено земельну ділянку кадастровий номер 48232981700:01:000:2729, площею 25,24 га, згідно державного акту про право постійного користування земельною ділянкою серії І-МК 012625 від 20 серпня 1997 року, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний номер 253999644, номер запису про інше речове право:41648526(а.с.25). Як вбачається зі спадкової справи №16/2025, позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] прийняли спадщину за законом після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку, подавши до приватного нотаріуса Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Шинкарук Н.І. відповідні заяви(а.с.84). Приватним нотаріусом Шинкарук Н.I. надано роз`яснення [PERSON] , [PERSON] від 26 лютого 2025 року, яким відмовлено у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з наступних підстав: "Відповідно наданого спадкоємцем Статуту фермерського господарства "ОЛЬГА", код ЄДРПОУ 24794171, місцезнаходження якого: Миколаївська область, Первомайський (Кривоозерський) район, с.Курячі Лози, вул.Молодіжна,17, зареєстрованого в Єдиному державному реєстрі коридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 17 вересня 1997 року, за №15141200001000462, спадкодавець був засновником вищевказаного господарства, частка якого у статутному (складеному) капіталі - 100%. Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок Його смерті. В ст.23 Закону України від 19 червня 2003 року №973-IV "Про фермерське господарство" передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. Ця норма дає підстави для висновку, що законодавець передбачає спадкування фермерського господарства як цілісного майнового комплексу або його частини. Відповідно до ч.1 ст.22 вищевказаного закону Фермерське господарство як цілісний майновий комплекс включає майно, передане до складеного капіталу, не розподілений прибуток, майнові та інші зобов?язання. Отже цілісний майновий комплекс фермерського господарства складається із його майна. Однак у ст.20 Закону №973-IV передбачено, що майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Тож власником цілісного майнового комплексу є саме фермерське господарство (юридична особа), а не його засновник/член - фізична особа. Спадкуванням відповідно до ст.1216 Цивільного кодексу України є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відтак, успадкувати фермерське господарство як цілісний майновий комплекс спадкоємець засновника/члена фермерського господарства не може, оскільки такий цілісний майновий комплекс належить юридичній особі фермерському господарству, а не фізичній. Відповідно до ч.2 ст.191 Цивільного кодексу України, до складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом. Тож цілісний майновий комплекс фермерського господарства може включатися до складу спадщини спадкодавця лише у разі, коли право власності на такий цілісний майновий комплекс було зареєстроване за спадкодавцем. Згідно з п.1 ч.2 ст.55 Господарського кодексу України під господарськими організаціями розуміються усі юридичні особи, створені відповідно до Цивільного Кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку. Тобто до вказаної категорії суб?єктів належать всі види підприємств, які передбачені законодавством. Згідно ст.96 Цивільного кодексу України права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства. Корпоративними відносинами є відносини між учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) юридичних осіб, у тому числі які виникають між ними до державної реєстрації юридичної особи, а також відносини між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) щодо виникнення, здійснення, зміни і припинення корпоративних прав. Отже, можна дійти висновку, що корпоративні відносини виникають в усіх підприємницьких юридичних особах. При цьому об?єктом спадкування є майнові права як складова корпоративних прав, а саме право на частку в статутному капіталі. У постанові Великої Палати Верховного Суду України від 23 червня 2020 року у справі №179/1043/16-ц зазначено, що у випадку смерті засновника (члена) селянського (фермерського) господарства його спадкоємці мають право на спадкування цього господарства (прав засновника, члена). За наявності у фермерського господарства статутного (складеного) капіталу з розподілом часток між Його засновником, членами спадкоємці засновника. Відповідно до норм ст.19 Закону України "Про фермерське господарство", до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу. Отже виходячи зі змісту ст.19 Закону, поняття "майно фермерського господарства" та "складений капітал" є тотожними. Відповідно до Статуту фермерського господарства "ОЛЬГА" та інформації з ЄДР: 5.3 - статутний (складений) капітал формується Засновником за рахунок внесків, таким чином, складений капітал фермерського господарства "ОЛЬГА" повинний бути сформованим за рахунок внесення частки засновника до складеного капіталу, але вказаний статут не містить інформацію про розмір внеску (згідно даних ЄДР розмір статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) складає 0,00 грн.) та про те, в якій формі він мав бути внесений. Спадкодавцем також не надавалась бухгалтерська довідка про плату в повному обсязі внеску до складеного капіталу господарства. Крім того, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26 лютого 2025 року, безкоштовний запит до порталу ЄДР), також не містить інформації про формування статутного (складеного) капіталу фермерського господарства "ОЛЬГА". Згідно підпунктів 4.14, 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов?язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття є спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз?яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Надані спадкодавцем документи не надають можливості визначити склад спадкового майна. Крім того, відповідно до порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при видачі свідоцтва про право на спадщину, нотаріус проводить перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту (підпункт 4.18 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. У відповідності до частини 3 статті 61 Закону України "Про нотаріат", якщо у складі спадщини є корпоративні права для управління ними, нотаріус, а у сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування призначає управителя спадщини з числа спадкоємців або виконавців заповіту, а в разі їх відсутності, укладає договір на управління спадщини з іншою особою. Свідоцтво на управління корпоративними правами видається управителю на частку у статутному капіталі, однак як зазначено вище, розмір статутного капіталу складає 0,00 грн. Роз"яснено можливість вирішувати питання спадкування в судовому порядку." Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Згідно ст.ст.1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, при цьому у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як встановлено з матеріалів справи, спадкоємцями першої черги є чоловік спадкодавця [PERSON] .. Згідно ст.191 ЦК України, підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 19 Закону України "Про фермерське господарство" визначено, що до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу. Статтею 23 Закону України "Про фермерське господарство" успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. За змістом ч.1 ст.14 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство та його члени відповідно до закону мають право, зокрема продавати або іншим способом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину. До складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу (стаття 19 Закону України "Про фермерське господарство"). Згідно із ч.1 ст.20 зазначеного Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства. Відповідно до ст.191 ЦК України підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю. Права на земельну ділянку та інші об`єкти нерухомого майна, які входять до складу єдиного майнового комплексу підприємства, підлягають державній реєстрації в органах, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно. За положеннями ст.182 ЦК України до складу спадщини входить лише те нерухоме майно, право на яке зареєстровано в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Таким чином, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, провадиться після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Згідно з ч.1 ст.92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку. Зі змісту ч.2 ст.92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена. Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування. Відповідно до ч.1 ст.125 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно із ч.2 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст.131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦK України з урахуванням вимог цього Кодексу. Згідно із ч.1 ст.407 ЦK України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Відповідно до ч.2 ст. 407 ЦК України (у редакції, що діяла на час відкриття спадщини), та частини другої статті 1021 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування. Відповідно до ст.1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Приймаючи до уваги, що відповідач визнав позовні вимоги, дане право ніким не оспорюється, інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] не має, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved