Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

В березні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за борговою розпискою від 25.06.2024 року в розмірі 139129,20 гривень, з яких 57000,00 гривень основна сума боргу, 79230,00 гривень штрафу та 2249,77 гривень інфляційні втрати та 649,43 грн 3% річних, а також сплачений ним судовий збір в сумі 1391,30 гривень та витрати за правничу допомогу в сумі 30000,00 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] , написав розписку про отримання коштів від позивача 23.06.2024 року, та отримав кошти в розмірі 57000,00 гривень на умовах повернення та строковості, та зобов`язався повернути борг не пізніше 09.07.2024 року, крім того в розписці відповідач вказав, що у випадку прострочення сплати заборгованості, він зобов`язується сплачувати штраф у розмірі 1% від суми боргу за кожен день прострочення. На день подачі позовної заяви [PERSON] отримані в борг грошові кошти не повернув, тобто умови договору не виконав, чим завдав матеріальні збитки позивачу. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 28.03.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі та розпочато підготовче провадження у справі. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 10.11.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, раніше подавав заяву про розгляд справи без його участі, 13.02.2026 повідомлений належним чином. Представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного судового рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином за адресою реєстрації місця проживання. Враховуючи зазначені обставини суд, зважаючи на відсутність заперечень від сторони позивача, вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, відповідно до положень ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із копії боргової розписки, укладеного між позивачем та відповідачем 13 вересня 2024 року вбачається, що [PERSON] отримав в борг у [PERSON] гроші в сумі 57000,00 гривень з остаточним розрахунком щодо повернення суми позики не пізніше 09 липня 2024 року, крім того в розписці відповідач вказав, що у випадку прострочення сплати заборгованості, він зобов`язується сплачувати штраф у розмірі 1% від суми боргу за кожен день прострочення. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, у випадку, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні частини другої статті 1048 ЦК України, позичальник зобов`язаний сплатити винагороду (проценти за користування позикою) й у випадку, коли таким договором не передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за борговою розпискою належним чином не виконав, отримані кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, згідно з статтями 526, 1054 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за борговою розпискою в розмірі 139129,20 грн., яка складається із: 57000,00 гривень - основна сума боргу; 79230,00 гривень штрафу; 2249,77 гривень - інфляційні втрати та 649,43 грн 3% річних. Оскільки зобов`язання повернути борг відповідачем не виконані, то є законні підстави для задоволення позову в частині стягнення основної суми боргу у розмірі 57000,00 грн. з урахуванням положень ст.ст. 635, 1046, 1049 ЦК України. Що стосується вимог про стягнення з відповідача штрафу, інфляційних витрат та 3% річних, то в цій частині суд зазначає наступне. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" доповнено розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18. Зокрема, вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України ", введено в Україні воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався. Відтак нарахування позивачем штрафу, інфляційних втрат та 3% річних за період після 24 лютого 2022 року не відповідає вимогам закону. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 570,43 грн. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30000,00 грн, на підтвердження яких позивачем були надані: ордер про надання правової допомоги від 01.11.2024, укладений між [PERSON] та адвокатом Базик О.П.; квитанція до прибуткового ордера №0111 від 01.11.2025 року. За змістом статті 134 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Разом із тим, суд звертає увагу, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial