Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Позивач, Кредитна спілка «Запоріжжя», 07.06.2021 року звернулась до суду з уточненим позовом до відповідачів, посилаючись на те, що 11 квітня 2019 року між КС «Запоріжжя» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 2236, згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 50000, 00 гривен. В забезпечення вимог Кредитної спілки «Запоріжжя» за договором кредиту № 2236 від 11.04.2019 року між позивачем КС «Запоріжжя» та поручителем [PERSON] , боржником [PERSON] був укладений договір поруки № 2236/П1 від 11.04.2019 року. Крім того в забезпечення вимог Кредитної спілки «Запоріжжя» за договором кредиту № 2236 від 11.04.2019 року між позивачем КС «Запоріжжя» та поручителем [PERSON] , боржником [PERSON] був укладений договір поруки № 2236/П2 від 11.04.2019 року. Також, в забезпечення вимог Кредитної спілки «Запоріжжя» за договором кредиту № 2236 від 11.04.2019 року між позивачем КС «Запоріжжя» та поручителем [PERSON] , боржником [PERSON] був укладений договір поруки № 2236/П3 від 11.04.2019 року. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в порушення умов зазначеного договору відповідачі несвоєчасно та не в повному обсязі здійснюють платежі в погашення кредиту та сплату відсотків, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 02.06.2021 року в сумі 218 963, 39 гривень. Позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів 218 963, 39 гривень. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 липня 2021 року позов КС «Запоріжжя» задоволено та стягнуто з солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Кредитної спілки Запоріжжя суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 218963 (двісті вісімнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят три) гривні 39 копійок з яких: 46360,67 грн. заборгованість зі тілом кредиту; 9905,46 грн. проценти за користування кредитом в період з 11.04.2019 року по 11.04.2020 року; 139516,92 грн. проценти згідно з п. 5.4 Договору кредиту (ч. 2 ст. 625 ЦК України) за період з 12.04.2020 року по 09.07.2021 року; 23180,34 грн. штраф, а також судовий збір у розмірі по 567 (п`ятсот шістдесят сім) гривень 50копійок з кожного. 04 жовтня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення, яка ухвалою суду від 13.01.2022 року була задоволена, рішення скасовано, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2023 року позов КС «Запоріжжя» задоволено та стягнуто з солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Кредитної спілки Запоріжжя суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 218963 (двісті вісімнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят три) гривні 39 копійок з яких: 46360,67 грн. заборгованість зі тілом кредиту; 9905,46 грн. проценти за користування кредитом в період з 11.04.2019 року по 11.04.2020 року; 139516,92 грн. проценти згідно з п. 5.4 Договору кредиту (ч. 2 ст. 625 ЦК України) за період з 12.04.2020 року по 09.07.2021 року; 23180,34 грн. штраф, а також судовий збір у розмірі по 567 (п`ятсот шістдесят сім) гривень 50копійок з кожного. 09 квітня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення, яка ухвалою суду від 07.05.2024 року була задоволена, рішення скасовано, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 11.03.2025 року клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Білицького Є.М. про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, задоволено. Призначено по справі за позовом Кредитної спілки «Запоріжжя» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором судову почеркознавчу експертизу. Проведення даної експертизи доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз, що знаходиться за адресою: 49000, м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, 17. Для проведення експертизи надано експерту матеріали цивільної справи 331/1326/21. Зобов`язано позивача Кредитну спілку «Запоріжжя» на вимогу експерта надати оригінал договору поруки №2236/П1 від 11.04.2019 року. Зобов`язано відповідача [PERSON] на вимогу експерта надати паспорт на ім`я [PERSON] . Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 05.11.2025 року до канцелярії суду надійшли матеріали цивільної справи з висновком експерта № 845-25 від 17.10.2025 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи. За висновками експерта рукописний запис та підпис від імені [PERSON] у шостому розділі в графі «Поручитель» в Договір поруки № 2236/П1 від 11.04.2019 року - виконані [PERSON] ; рукописні літеро-цифрові записи та підписи від імені [PERSON] на копіях 1, 3, 4, 7, 10-11 сторінок паспорта на ім`я [PERSON] та на копіях Довідки про присвоєння іін від 08.09.1999 - виконані [PERSON] ; рукописний текст від імені [PERSON] на Договорі поруки № 2236/П1 від 11.04.2019 року, а також підписи та рукописні літеро-цифрові записи на копіях 1, 3, 4, 7, 10-11 сторінок паспорта на ім`я [PERSON] та на копіях Довідки про присвоєння іін від 08.09.1999 - виконані однією особою. Ухвалою суду від 05.11.2025 року провадження у справ поновлено. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання повторно не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи або розгляду справи за їхньої відсутності не надали, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися. Про дату, час та місце судового засідання відповідачі були повідомлені в установленому законом порядку шляхом надсилання судових повісток на останню відому адресу місця їхньої реєстрації, повідомленням через офіційний веб-портал судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/sud0808, а також, через оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Згідно з ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість з`явлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Згідно з ч.5 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. В розумінні положень п.2 ч.2ст.223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку в разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Вказані положення також зазначені у ч. 1ст. 257 ЦПК України. Тобто, законом не вказано про врахування поважності причин повторної неявки позивача, зазначені зміни до законодавства внесені з метою недопущення зловживання особами, які беруть участь у справі, своїми процесуальними правами. Таке положення закону пов`язане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст. 210 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. При цьому, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явився в судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти. Так, для відповідача - це є залишення заяви без розгляду з правом на компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 5ст. 142 ЦПК України), а для позивача - це право на повторне звернення до суду з тим самим позовом (ч. 2ст. 257 ЦПК України). Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з`ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання і це не може бути підставою для скасування постановленої ним ухвали про залишення заяви без розгляду. Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. Крім того, слід зазначити, що Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду. Відтак, суд не вбачає жодних обставин, які перешкоджали відповідачам з`явитися в судове засідання та вжити заходів щодо участі у розгляді даної справи. Жодних підтверджуючих доказів про неможливість з`явитися суду не представлено. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що особисто підписувала договір поруки № 2236/П3 від 11.04.2019 року, але не має фінансової можливості сплачувати борг за договором. Суд, вислухавши сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вбачається з матеріалів справи 11 квітня 2019 року між КС «Запоріжжя» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 2236, згідно умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 50000, 00 гривен. Позивач виконав свій обов`язок перед відповідачем [PERSON] відповідно до умов договору, надавши кредит у сумі 50000,00 гривен, що підтверджується видатковим касовим ордером № 22 від 11.04.2019 року. (т.1, а.с.14-16) В забезпечення вимог Кредитної спілки Запоріжжя за договором кредиту № 2236 від 11.04.2019 року між позивачем КС «Запоріжжя» та поручителем [PERSON] , боржником [PERSON] був укладений договір поруки № 2236/П1 від 11.04.2019 року. (т.1.,а.с.17) Крім того в забезпечення вимог Кредитної спілки Запоріжжя за договором кредиту № 2236 від 11.04.2019 року між позивачем КС «Запоріжжя» та поручителем [PERSON] , боржником [PERSON] був укладений договір поруки № 2236/П2 від 11.04.2019 року. (т.1.,а.с.18) Також, в забезпечення вимог Кредитної спілки Запоріжжя за договором кредиту № 2236 від 11.04.2019 року між позивачем КС «Запоріжжя» та поручителем [PERSON] , боржником [PERSON] був укладений договір поруки № 2236/П3 від 11.04.2019 року. (т.1.,а.с.19) Отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів на суму 50000 грн. підтверджується видатковим касовим ордером від 11.04.2019 р. (т.1.,а.с.20) Як вбачається з матеріалів справи, на протязі строку дії договору кредиту відповідачі порушували умови зазначених договорів, кредит не повертали, проценти за користування кредитом не сплачували. У зв`язку з чим станом на 09.07.2021 року утворилась заборгованість в сумі 218963,39 грн. з яких: 46360,67 грн. заборгованість зі тілом кредиту; 9905,46 грн. проценти за користування кредитом в період з 11.04.2019 року по 11.04.2020 року; 139516,92 грн. проценти згідно з п. 5.4 Договору кредиту (ч. 2 ст. 625 ЦК України) за період з 12.04.2020 року по 09.07.2021 року; 23180,34 грн. штраф, що підтверджується розрахунком заборгованості та процентів. (т.1.,а.с.10,11) Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку встановленим договором. Якщо договором не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика повинна бути повернена позичальником протягом 30 днів з дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. А згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Аналізуючи наведені норми матеріального права, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Кредитної спілки «Запоріжжя» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. А згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Статтею 103 ЦПК України визначено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року № 8, судова експертиза як один із засобів доказування сприяє всебічному, повному й об`єктивному дослідженню обставин справи по встановленню законних та обґрунтованих рішень. Згідно висновку експерта № 845-25 від 17.10.2025 року, рукописний запис та підпис від імені [PERSON] у шостому розділі в графі «Поручитель» в Договір поруки № 2236/П1 від 11.04.2019 року - виконані [PERSON] ; рукописні літеро-цифрові записи та підписи від імені [PERSON] на копіях 1, 3, 4, 7, 10-11 сторінок паспорта на ім`я [PERSON] та на копіях Довідки про присвоєння іін від 08.09.1999 - виконані [PERSON] ; рукописний текст від імені [PERSON] на Договорі поруки № 2236/П1 від 11.04.2019 року, а також підписи та рукописні літеро-цифрові записи на копіях 1, 3, 4, 7, 10-11 сторінок паспорта на ім`я [PERSON] та на копіях Довідки про присвоєння іін від 08.09.1999 - виконані однією особою. Вказаний висновок експерта відповідачами не спростований. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17. Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що зібраними доказами у справі доведено невиконання відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] умов укладених договорів кредиту та поруки , через що позов слід задовольнити та солідарно стягнути з відповідачів вказані суми, а всього 218 963,39 гривень. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved