Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Заявник [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис строком 6 місяців стосовно [PERSON] , яким заборонити перебування в місці проживання(перебування) заявника, припинити психологічний тиск на заявника, а також на дитину яка проживає разом із заявником. Заборонити наближення на 50м до місця проживання(перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування заявника, особисто і через третіх осіб розшукувати заявника, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому, переслідувати її та в будь який спосіб спілкуватися з нею; заборонити кривднику вести листування, телефонні переговори із заявником або контктувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заяви зазначено, що 29.06.2024 [PERSON] та [PERSON] вступили до шлюбу, який був зареєстрований у Першому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Була раніше подана заява про насилля в сім?ї до поліції, яку полиція не розглянула. За рішенням від 16.06.2025 Харківського районного суду Харківської області шлюб було розірвано. За рішенням від 25.12.2025 Харківського районного суду Харківської області присуджено стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трирічного віку. 3 01.12.2024 по теперішній час [PERSON] знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною 3-річного віку, перебуває на обліку та отримує державну соціальну допомогу. Дитина зареєстрована та проживає фактично та перебуває разом із матер?ю [PERSON] , та знаходиться на утриманні матері: [ADDRESS] . Зазначає, до розірвання шлюбу та після розірвання шлюбу колишній чоловік [PERSON] постійно емоційно погрожував та давив психологічно, це призвело до психологічного стресу та тривоги, страху, батько постійно погрожував викраденням дитини. Оскільки між батьками малолітньої дитини [PERSON] , немає згоди стосовно розподілу батьківських обов?язків, рішенням від 30.06.2025 було встановлено порядок участі та побачень із батьком [PERSON] у вихованні малолітньої доньки, визначивши час: щосуботи в період часу з 10-00 до 12-00 год., без присутності матері дитини, та в присутності спеціаліста Служби у Справах Дітей виконавчого комітету Роганської селищної Ради та фахівця із соціальної служби роботи КУ «ЦНС Роганської Ради». Колишній чоловік [PERSON] до розірвання та після розірвання шлюбу, постійно, за місцем проживання вчиняв домашнє насильство, а саме: діяння психологічного насильства. Батько дитини штучно створював конфліктні умови за яких мати дитини отримувала постійний стрес, хвилювання, біль, тривогу, відчувала страхи які пов`язані з конфліктними відносинами колишнього чоловіка. Наголошує на системності та повторюваності дій кривдника. Складні стосунки колишнього подружжя негативно відображаються на дитині. Дитина нервує, дуже неспокійна, схвильована, постійно плаче. У звязку з чим, просила винести обмежувальний припис [PERSON] . Рух справи Ухвалою суду від 09.02.2026 провадження по справі було відкрито та призначено справу до розгляду. Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі, що відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Заінтересована особа у судовому засіданні заяву не визнав, просив її не задовольняти. [PERSON] пояснив суду, що з [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі, мають малолітню дитину, шлюб на сьогодні розірваний та він добровільно сплачує аліменти на утримання дитини та колишньої дружини. Перераховує кожного місяця по 5 000,00грн на утримання дитини. Жодного насильства психологічного або фізичного характеру, відносно дружини не вчиняв, не ображав її нецензурною лайкою, не причиняв болю, на сьогодні офіційно працює на державній службі та утримує дитину. Зазначив, що бажає надалі дбати про свою дитину, але колишня дружина чинить різні перешкоди цьому, а усі факти викладені у заяві не відповідають дійсності. Пояснив, що жодного разу до адміністративної або кримінальної відповідальності не притягувався. На територію будинку, де наразі проживає колишня дружина з її батьками та дитиною самостійно не потрапляв, ключів від будинку не має. Поліцію за наслідками сімейного конфлікту ніколи не викликали. Встановлені фактичні обставини справи, застосовані норми права та мотиви суду З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, викладені у заяві про встановлення обмежувального припису, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд дійшов наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що заявниця [PERSON] , разом зі своєю дитиною [PERSON] , [INFO] зареєстрована та прожививають у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] вбачається, що батьком [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , мати [PERSON] . Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16.06.2025 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25.12.2025 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.04.2025 до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з 21.04.2025 і до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку. Відповідно до висновку КНП «Міської поліклініки №18» від 05.12.2025, зазначено, що обстеження психоемоційного стану показало, що [PERSON] відчуває страхи та тривожні стани, які пов`язані з конфліктами відносинами колишнього чоловіка. Як вбачається з довідки начальника відділення поліції №1 Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області, 06.04.2025 до відділення поліції від [PERSON] надійшла заява відносно її чоловіка [PERSON] за фактом погроз по мобільному телефону щодо відібрання дитини та ненадання матеріальної допомоги. Звернення [PERSON] було розглянуто згідно діючого законодавства та прийнято рішення відповідно до ЗУ «Про звернення громадян». Факту вчинення адміністративного правопорушення [PERSON] не встановлено. Згідно службової характеристики від 13.02.2026 за підписом начальника Харківського районного управління цивільного захисту та превентивної діяльності №1 ГУ ДСНС України у Харківській області С.Азарцова майор служби цивільного захисту Даньшин Ю.Ю. за час служби зарекомендував себе з позитивної сторони. До виконання службових обов`язків ставиться сумлінно, з покладеними обов`язками справляється у повному обсязі. Відповідно до посвідчення [NUMBER] про спеціалізацію, слідує, що [PERSON] з 20 жовтня по 20 грудня 2025 пройшов спеціалізацію за програмою: «Радіоактивний та хімічний захист». Довідкою про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричного оглядів у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин №1044 від 05.08.2025 підтверджується, що [PERSON] здоровий. Згідно квитанції №036652004790 ПУ Міжнародного банку вбачається, [PERSON] перерахував грошові кошти у розмірі 5 000,00грн на утримання дитини [PERSON] . Заявниця зазначає в заяві, що батько дитини - [PERSON] штучно створює конфліктні умови за яких мати дитини отримує постійний стрес, хвилювання, коло болю, тривоги та напруги, відчуває страхи які пов?язані з конфліктними відносинами колишнього чоловіка. Наголошує на системності та повторюваності дій кривдника. Складні стосунки колишнього подружжя негативно відображаються на дитині. Дитина нервує, дуже неспокійна, схвильована, постійно плаче. Разом з тим, жодні надані заявницею докази не підтвердили обставини, викладені у заяві, зокрема судом не встановлено, шо [PERSON] поводив себе зухвало та агресивно, ображаючи заявницю, застосовуючи до неї фізичне насильство або умисні дії психологічного характеру. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до правил статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Так, правовідносини, що склалися між учасниками справи регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні. 07 листопада 2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07 грудня 2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.97, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України. Нормами статті 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вказані положення, суд зазначає, що на підтвердження позиції та доводів заявника, жодних належних та допустимих доказів, які би підтвердили факт вчинення [PERSON] по відношенню до [PERSON] домашнього насильства подано не було. До висновку щодо обстеження психоемоційного стану [PERSON] та скрин-шотів переписки, суд ставиться критично, оскільки вони не підтверджують вчинення [PERSON] домашнього насильства стосовно заявниці. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Зі змісту статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Надаючи оцінку ризикам, на які посилалися заявниця, суд приймає до уваги, що [PERSON] офіційно працює на державній службі, характеризується позитивно, у добровільному порядку сплачує аліменти на дитину, до кримінальної або адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП не притягувався, та вважає, що в ході розгляду даної заяви не знайшли своє підтвердження факти вчинення [PERSON] психологічного або фізичного насильства відносно заявниці. З огляду на наведене підстави для встановлення обмежувальний припису - відсутні. В силу частини 3 статті 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно частини 4 статті 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: dismissed