Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона працювала на цегельному заводі в колективному господарстві «Родіна» в с. Станівці Глибоцького району Чернівецької області в період з 1989 по 2000 роки, виконувала доведену норму людиноднів, отримувала заробітну плату, як і всі інші члени колгоспу, однак з невідомих причин частина архівних документів, які б підтверджували її трудову участь у колгоспному виробництві, як члену колгоспу «Родіна», не збереглися, що позбавляє її можливості на отримання земельної частки (паю) як особі, яка працювала у колгоспі «Родіна» (який 01.02.2000 року був реорганізований в ТзОВ «Батьківщина»). Паювання земель товарного сільськогосподарського виробництва на території Станівецької сільської ради колишнього Глибоцького району Чернівецької області проводилося в 1995 році. Рішенням 5-ої сесії XXII скликання Станівецької сільської ради народних депутатів від 24.10.1995 року на виконання земельної реформи затверджено списки громадян, які мають право на середню земельну частку на особу, яка включена в список для паювання в розмірі 1,39 га. Однак її не включено до списку громадян, які мають право на середню земельну частку (пай) в ТзОВ «Батьківщина» і відповідно сертифікату на отримання права на земельну частку пай вона не отримала. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право на земельну частку (пай) із земель колективної власності ТОВ «Батьківщина» розміром 0,98 га в умовних кадастрових гектарах на території колишньої Станівецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області. У відкрите судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить суд позов задовольнити та справу розглянути без її участі. У відкрите судове засідання представник відповідача Тарашанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області не з`явився, однак звернувся до суду із заявою, згідно якої позовні вимоги визнає повністю та справу просив розглядати у відсутності їх представника. У відкрите судове засідання представник відповідача Чернівецької районної військової адміністрації Чернівецької області не з`явився, однак звернувся до суду із заявою, згідно якої позовні вимоги визнає повністю та справу просив розглядати у відсутності їх представника. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] працювала на цегельному заводі в колективному господарстві «Родіна» в с. Станівці Глибоцького району Чернівецької області в період з 1989 по 2000 роки. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до довідки, яка видана Глибоцьким об`єднаним трудовим архівом Глибоцької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області № 1/48 від 05.03.2025 року, [PERSON] в період з 1989 по 2000 роки перебувала в колгоспі «Родіна» (01.02.2000 року реорганізованого в ТзОВ «Батьківщина») у с. Станівці Глибоцького району Чернівецької області та приймала трудову участь в колгоспному виробництві, виконуючи встановлену норму людиноднів. Згідно архівної довідки, виданої Глибоцьким об`єднаним трудовим архівом Глибоцької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області № 1/48 від 05.03.2025 року, [PERSON] значиться в книгах нарахування заробітної плати колгоспу «Родіна» у с. Станівці Глибоцького району Чернівецької області за період 1989 по 2000 роки, однак не зазначено розмір заробітної плати та кількість вироблених людиноднів. Відповідно до довідки Тарашанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області № 51 від 14.02.2025 року [PERSON] , жителька с. Станівці Чернівецького району Чернівецької області, на час паювання землі у 1995 році дійсно працювала у ТзОВ «Батьківщина» та розпочала свою трудову діяльність 1989 року в колгоспі «Родіна» с. Станівці Глибоцького району Чернівецької області, де безпосередньо брала трудову участь на цегельному заводі, отримувала заробітну плату. У відповіді Тарашанської сільської ради від 24.12.2025 року №1187, адресованої [PERSON] на її заяву про виділення та надання у власність земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) із земель колишнього КСП «Родіна», яке з 01.02.2000 року реорганізованого в ТзОВ «Батьківщина», що розташоване на території Станівецького старостинського округу № 1, було повідомлено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай) і для задоволення її заяви необхідно надати рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Із повідомлення Тарашанської сільської ради № 632 від 23.12.2025 року вбачається, що на території Станівецького старостинського округу № 1 є в наявності землі Пайового фонду, які можуть бути виділені для подальшого оформлення належної земельної частки (паю). Згідно з довідкою від 23.12.2025 року №634, яка видана виконкомом Тарашанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, розмір земельної частки (паю) по КСП «Родіна», правонаступником якого є ТзОВ «Батьківщина», на території Станівецького старостинського округу № 1 Тарашанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області становить 0.98 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі на місцевості. Відповідно до п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08.08.1995 року право на земельна частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку Згідно з вимогами ст.ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та зазначеного Указу, особа набуває право на земельний пай за наявності таких умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта. Відповідно до узагальнення Верховного суду України щодо практики розгляду судами земельних спорів від 01.09.2003 року, право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого він є. До вручення КСП державного акта на право колективної власності на землю, власником землі була держава, а після передачі його КСП (у колективну власність) земля стала належати на праві спільної часткової власності тим особам, які працювали на ній були членами цього КСП, та працівникам інших сільськогосподарських утворень. Кожен з них став власником ще не визначеної за розміром частки землі. Всі працівники колишніх господарств (колгоспів, радгоспів, інших утворень), у тому числі й пенсіонери, які залишилися членами нових підприємств, та члени підприємств, які були живими на дату отримання державного акта про передачу землі у колективну власність КСП, починаючи із зазначеної дати стали її власниками у рівних частках. З огляду на викладене, право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту передачі державного акта на право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого вона є. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Порядку паювання земель має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Отже, громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатка до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП. Вище викладена позиціє викладена в постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 617/537/19. Згідно з ч.1 і ч.2 ст.2 Закону України від 05.06.2003 «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Пунктом 17 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок: приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай). Оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) згідно з абзацом першим пункту 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України вважається правовстановлюючим документом при реалізації права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства, таке право повинно бути реалізовано відповідним державним органом. Наведені норми права дають підстави для висновку про те, що на час виникнення спірних правовідносин у земельному законодавстві не визначалися будь-які строки для звернення за отриманням сертифіката на право на земельну частку (пай) і для виділення земельної ділянки в натурі. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 року № 60-р «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад» земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності передано у комунальну власність об`єднаних територіальних громад, Такою територіальною громадою у даному випадку є Тарашанська сільська рада Чернівецького району Чернівецької області, до якої входить Станівецький старостинський округ № 1. Отже, на час вирішення спору належним суб`єктом, який наділений правом розпорядження землями сільськогосподарського призначення розташованими на території громади є Тарашанська сільська рада Чернівецького району Чернівецької області. [PERSON] була членом КСП «Родіна» на момент отримання державного акту на право колективної власності на землю 24.10.1995 року, однак не була включена до списку осіб, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю вказаного КСП. Таким чином, з урахуванням наведених норм земельного законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини, з моменту видачі 24.10.1995 року Державного акта на право колективної власності на землю вказаному КСП, [PERSON] набула право на земельну частку (пай), мала право отримати відповідний сертифікат і звернутися до уповноваженого органу для виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та оформити документ, що посвідчує право власності на неї. [PERSON] звернулася до Тарашанської сільської ради із заявою про виділення та надання у власність земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) із земель колишнього КСП «Родіна», правонаступником якого є ТзОВ «Батьківщина», яке розташоване на території Станівецького старостинського округу № 1, однак у відповіді Тарашанської сільської ради від 24.12.2025 року № 1187, їй було відмовлено та повідомлено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай) і для задоволення її заяви необхідно надати рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому суд звертає увагу на те, що згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ. Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивачка, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved