Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення основної заборгованості за договором позики від 29.01.2022 у сумі 1 124 700,00 грн, інфляційних втрат у сумі 35 990,40 грн, 3% річних у сумі 13 866,16 грн, а також понесених судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у відповідності до договору позики від 29.01.2022 вона передала у власність відповідача гроші у сумі 1 125 000,00 грн зі строком повернення до 31.12.2022 включно. Факт отримання грошей відповідачем підтверджується розпискою від 29.01.2022. Відповідачем було повернуто 31.01.2022 300,00 грн. Починаючи з 01.01.2023 і до подання позову, повернення позики відповідачем не здійснюється. 13.06.2023 ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання. 18.12.2023 ухвалою суду провадження у справі зупинено до завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12023275440001287 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. 19.02.2024 постановою Чернігівського апеляційного суду ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18.12.2023 скасовано, справу направлено для продовження розгляду. 21.01.2025 ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 24.02.2025 ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова провадження у справі поновлено у зв`язку з надходженням клопотання експерта. 24.03.2025 ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова, задоволено клопотання експерта, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 16.05.2025 ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова провадження у справі поновлено у зв`язку з надходженням клопотання експерта. 09.06.2025 ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова, вирішено клопотання експерта, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 09.09.2025 ухвалою судді від провадження у справі поновлено у зв`язку з надходженням висновку експерта. 28.11.2025 ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Верховний Суд зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (Постанова КГС ВС від 18.03.2021 справа № 911/3142/19). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та проаналізувавши сукупність наявних у справі доказів, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що 29.01.2022 між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики (том 1 а.с. 144). Відповідно до п. 1 Договору, позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв у власність гроші в сумі 1 125 000,00 грн, з зобов`язанням повернути позикодавцю таку ж саму суму грошей до 31 грудня 2022 року включно, з можливістю дострокового погашення вказаної суми повністю або частково. Передача грошей позикодавцем позичальнику здійснюється у день підписання сторонами цього договору. Факт отримання позичальником грошей за цим договором посвідчується виданою ним розпискою, яка підтверджує укладання цього договору і яка надається позикодавцю. Відповідно до п. 4 Договору, при неповерненні суми позики своєчасно, позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбачені чинним законодавством України, та вимагати при цьому повернення йому частини позики, що залишилась несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох відсотків річних від простроченої суми. Згідно розписки про отримання грошових коштів за договором позики від 29.01.2022, [PERSON] отримав у позику від [PERSON] грошові кошти в сумі 1 125 000,00 грн, які зобов`язався повернути в строк до 31.12.2022 (том 1 а.с. 146). Згідно додаткової угоди від 31.01.2022 до договору позики від 29.01.2022, [PERSON] повернув [PERSON] , а [PERSON] прийняла грошові кошти в сумі 300,00 грн (том 1 а.с. 145). Згідно п. 2 додаткової угоди, у зв`язку з поверненням позичальником позикодавцю 300,00 грн, сума заборгованості позичальника перед позикодавцем по договору станом на 31.01.2022 становить 1 124 700,00 грн. Згідно висновку експерта Чернігівського НДКЕЦ МВС № СЕ-19/125-25/6025-ПЧ від 04.08.2025, підпис від імені особи [PERSON] у додатковій угоді до Договору позики від 29.01.2022 та у розписці в отриманні грошей по договору позики від 29.01.2022 виконаний ймовірно [PERSON] . Рукописний текст від імені особи [PERSON] у додатковій угоді до Договору позики від 29.01.2022 та у розписці в отриманні грошей по договору позики від 29.01.2022 виконаний [PERSON] (том 2 а.с. 105-128). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з положеннями ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законодавством, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 545 ЦК України встановлено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, приписи ст. 545 ЦК України передбачають презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Як зазначено в ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що станом на день розгляду справи судом договір позики грошей відповідачем не виконаний, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення боргу за договором позики підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд доходить наступного. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє дотепер. Отже, виходячи із наведених вище встановлених діючим законодавством обмежень на період дії воєнного стану в Україні, позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення інфляційних втрат, 3% річних задоволенню не підлягають, оскільки період їх нарахування охоплюється дією воєнного стану. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати понесені на сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 11 247 грн (1124700/1174556,56х11745,57). На підставі викладеного, ст.ст. 524, 526, 527, 533, 545, 611, 625, 1048-1050 ЦК України та

Outcome: partial