Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути: заборгованість у сумі 30 687,83 грн., з яких 3 299,99 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 16 332,87 грн. заборгованість за відсотками, що нараховані первісним кредитором, 11 054,9665 грн. заборгованість за процентами, що нараховані ТОВ «Українські фінансові операції», стягнути витрати на сплату судового збору у сумі 2 422,40 грн. та на правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн. У обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14.12.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір №4215757 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу грошові кошти на споживчі потреби, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, що передбачені договором. 26.07.2024 ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» уклали договір факторингу №26/07/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «Українські фінансові операції», а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором розмір заборгованості [PERSON] становить 30 687,83 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 3 299,99 грн., процентів, нарахованих первісним кредитором, у сумі 16 332,87 грн., відсотки, нараховані ТОВ «Українські фінансові операції» у сумі 11 054,97 грн. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 грудня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання на 14 січня 2026 року. 14 січня 2026 року судове засідання відкладено на 19 лютого 2026 року у зв`язку з неявкою відповідача. Представник позивача до судового засідання не з`явився, у позовній заяві зазначає про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов, проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом надіслання рекомендованих поштових повідомлень на зареєстроване місце проживання, про наявність поважних причин неявки до судового засідання не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, зустрічний позов до суду не пред`явив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд зазначає таке. Судом встановлено, що 14.12.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір №4215757 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Згідно п. 1.2 договору Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту складає 3 300,00 грн. Відповідно до п. 1.3 договору встановлено строк кредиту 360 днів. Періодичність сплати процентів кожні 15 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту (Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору. Пунктом 1.4.1 договору передбачені умови застосування стандартної процентної ставки 2,50% в день., яка застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього Договору. Згідно п. 1.5 договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 267 949,65% річних (п. 1.5.1 договору). Пунктом 1.6 договору визначено орієнтовну загальну вартість кредиту, яка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 33 000,00 грн. (п. 1.6.1 договору). У п. 2.1. договору зазначено, що кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки № [NUMBER] . У додатку №1 до договору №4215757 від 14.12.2023 відображено загальну вартість кредиту, яка становить 33 000,00 грн., з яких 3 300,00 грн. сума кредиту за договором, 29 700,00 грн. проценти за користування кредитом. З листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №2753-2607 від 26.07.2024 вбачається, що 14.12.2023 12:09:09 було перераховано 3 300,00 грн. на картку [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 320147943. 26.07.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) та ТОВ «Українські фінансові операції» (фактор) укладено договір факторингу №26/07/2024, згідно якого ТОВ «Лінеура Україна» за плату відступає ТОВ «Українські фінансові операції» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Згідно п. 1.2. договору факторингу №26/07/2024 перехід від клієнта до фактора прав вимог заборгованості до боржників відбувається після підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2 та надходження ціни продажу у повному обсязі відповідно до п. 3.3. цього договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Виконання умов договору факторингу №26/07/2024 підтверджується платіжною інструкцією №1 від 02.08.2024, актом прийому-передачі реєстру боржників від 26 липня 2024 року. З витягу з реєстру боржників до договору факторингу №26/07/2024 від 26 липня 2024 року вбачається, що фактору передані права вимоги до боржника [PERSON] за договором №4215757 на загальну суму заборгованості 19 632,86 грн., з яких 3 299,99 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 16 332,87 грн. заборгованість за відсотками. Згідно розрахунку заборгованості, наданого первісним кредитором, станом на 26.07.2024 заборгованість відповідача за кредитним договором №4215757 від 14.12.2023 становить 19 632,86 грн., що складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту у сумі 3 299,99 грн., простроченої заборгованості за процентами в сумі 16 332,87 грн. за період з 14.12.2023 по 26.07.2024. Згідно розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Українські фінансові операції», позивачем здійснено нарахування відсотків за користування кредитом за кредитним договором №4215757 від 14.12.2023 за період з 27.07.2024 по 07.12.2024 у сумі 11 055,00 грн. Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Матеріалами справи підтверджено отримання відповідачем коштів у сумі 3 300,00 грн. З розрахунку заборгованості, наданого первісним кредитором, вбачається, що відповідачза період з 14.12.2023 по 26.07.2024 частково вчиняв дії щодо повернення кредиту, а саме, відповідачем сплачено 2 310,01 грн., з яких первісним кредитором враховано 0,01 грн. у рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту та 2 310,00 грн. у рахунок сплати відсотків за користування кредитом. Позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості 30 687,83 грн., що складається із 3 299,99 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 16 332,87 грн. заборгованість за відсотками, що нараховані первісним кредитором, 11 054,9665 грн. заборгованість за процентами, що нараховані ТОВ «Українські фінансові операції». Указана сума розрахована згідно умов кредитного договору у межах строку кредитування з урахуванням оплат, що здійснювалися відповідачем, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідач належним чином умови договору не виконував, кредитні кошти позивачу не повернені, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню основна сума заборгованості за договором №4215757 від 14.12.2023 у сумі 3 299,99 грн. та відсотки за користування кредитом у сумі 27 387,84 грн. Що стосується вимоги позивача щодо доручення органу, що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 265 ЦПК України, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Згідно із ч. 11 ст. 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Тобто при ухваленні рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Зазначені норми кореспондують із ч. 11 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», за приписами якої якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. Однак, вищевказані дії є правом суду, а не його обов`язком, і мають вирішуватись у конкретній справі з урахуванням обставин, що мають істотне значення, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності, на що звернуто увагу й Великою Палатою Верховного Суду у п. 129-130 постанови від 05.06.2025 в справі №910/14524/22. Крім того, у п. 132-135 даної постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що можливість нарахування пені або відсотків до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог). Тобто, якщо суд в рішенні по суті спору не стягував пеню або ж відсотки, то не може бути зазначено й про нарахування відсотків або пені до моменту виконання цього рішення суду. Нарахування пені або відсотків у порядку ч. 10 ст. 238 ГПК України, ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є й підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання грошового зобов`язання. Тобто це ті самі відсотки чи пеня, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені правові норми не визначають якоїсь іншої особливої правової природи відсотків чи пені, які нараховуються до моменту виконання судового рішення. Тож правила наведених норм процесуального права можна застосовувати для продовження на майбутнє нарахування будь-яких відсотків (як за правомірне користування чужими грошовими коштами, так і за неправомірне користування ними) або пені, які розраховуються за методикою, що враховує фактор часу, що передбачені законодавством або договором і які суд вирішив стягнути з боржника на користь кредитора за невиконання певного зобов`язання. Відтак передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних охоплюються приписами ч. 10 ст. 238 ГПК України (ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України), якщо позивач заявив позовну вимогу про стягнення 3% річних за порушення виконання грошового зобов`язання, а суд задовольнив цю вимогу. Однак, ТОВ «Українські фінансові операції» у своїй позовній заяві не ставило вимоги про стягнення з відповідача сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема й 3% річних за порушення виконання грошового зобов`язання, а лише клопотало про їх нарахування уповноваженим органом (особою) в порядку примусового виконання судового рішення. Водночас стягнення заборгованості за передбаченими кредитним договором процентами у межах строку кредитування за своєю правовою природою не є тотожними поняттю 3% річних у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім того, згідно п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу. Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли 22.07.2023, тобто у період запровадженого в Україні воєнного стану, який діє і на даний час. Тому, з огляду на викладене, вимога позивача в порядку ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання судового рішення, нараховувати на суму боргу інфляційні втрати і 3% річних згідно ст. 625 ЦК України за відповідними формулами, є безпідставною і не може бути задоволена. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правову допомогу у сумі 10 000,00 грн.

Outcome: partial