Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором №3142703 про споживчий кредит від 02.04.2021 в розмірі 26422,66 грн. Свої вимоги мотивувало тим, що 02.04.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений кредитний договір №3142703, відповідно до умов якого відповідачка отримала 10000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів, повернення кредиту, сплати процентів та комісії відповідачкою не було внесено. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти. Позивач зазначає, що укладаючи кредитний договір, відповідачка та ТОВ «Мілоан» вчинили дії визначенні ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідачка підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а кредитні кошти були перераховані шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки позичальника. 23.07.2021 між позивачем та ТОВ «Мілоан» укладено договір відступлення права вимоги №74-МЛ/Т, згідно з умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором №3142703 від 02.04.2021 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та відповідно останній набув право вимоги до відповідачки. Відповідачкою не виконані належним чином кредитні зобов`язання, її заборгованість становить 26422,66 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 9025,00 грн, прострочена заборгованість за відсотками 16397,66 грн, прострочена заборгованість за комісією 1000,00 грн. У зв`язку із порушеннями відповідачкою умов кредитного договору, позивачем було направлено відповідачці претензію про погашення кредитної заборгованості за вих. №20955464/1027 від 13.06.2025. Незважаючи на це, позичальник не виконала свого обов`язку та не повернула наданий їй кредит у строки, передбачені кредитним договором. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договором про споживчий кредит №3142703 від 02.04.2021 у розмірі 26422,66 грн, 2422,40 грн судового збору та 7000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 09.08.2025 відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Надано строк відповідачці для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - відповіді на відзив та відповідачці на подання заперечення (а.с. 35). Представник позивача ТОВ «Кредит-Капітал» в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі (а.с. 44). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Направлена судом судова повістка повернулася до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Заяв про розгляд справи без її участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачкою у визначений судом строк до суду не подано. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 13.05.2024 у справі № 755/4829/23, відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідним поштовим відправленням, яке повернулося до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням учасника справи. Згідно з п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 026.04.2021, на підставі Анкети-заяви на кредит №3142703 від 02.04.2021 (а.с. 13), між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» було укладено договір про споживчий кредит №3142703, за умовами якого Товариство зобов`язується надати [PERSON] грошові кошти в кредит у загальній сумі 10000,00 грн., строком на 30 днів (а.с. 9-10). Кредит надається строком на 30 днів з 02.04.2021 (строк кредитування) (п. 1.3 договору). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 02.05.2021 (п. 1.4 договору). Комісія за надання кредиту: 1000,00 грн., яка нараховується за ставкою 10,00% від суми кредиту одноразово (п. .1.5.1 договору). Проценти за користування кредитом: 4500,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2 договору). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6 договору). Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п. 2.1 договору). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно п. 2 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20, який є обов`язковим для врахування судом відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідачка, шляхом введення одноразового ідентифікатора, отриманого від ТОВ «Мілоан», прийняла публічну пропозицію (оферту) та підписала договір, акцептувавши пропозицію товариства, тобто, договір вважається укладеним у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Сторони договору узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про волевиявлення [PERSON] на укладення такого договору на умовах, визначених вищевказаним договором, шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, сторони договору досягли згоди з усіх істотних його умов, уклали його у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом обміну електронними повідомленнями та підписали у порядку, визначеному статтею 12 Закону, а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Отже, 02.04.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №3142703 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до копії платіжного доручення №42923818 від 02.04.2021 ТОВ «Міолан» на користь [PERSON] у виконання умов кредитного договору №3142703 перераховано кошти в сумі 10000,00 грн. (а.с. 14). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 23.07.2021 р. між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №74-МЛ/Т, згідно змісту якого (з урахуванням витягу реєстру боржників) ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №3142703 на суму 26422,66 грн. Тобто, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах. 13.06.2025 ТОВ «Кредит-Капітал» на адресу відповідачки направило претензію повідомлення про відступлення права грошової вимоги та про порядок погашення заборгованості (а.с. 24). Наразі відомостей про її отримання відповідачкою матеріали справи не містять. Верховний Суд в постанові від 07 лютого 2018 року в справі № 2-2035/11 виснував, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. На підтвердження факту переходу права вимоги до відповідачки від первісного кредитора до нового позивачем суду надано: акт приймання-передачі реєстру боржників від 23.07.2021 до договору відступлення прав вимоги №74-МЛ/Т від 23.07.2021 (а.с. 21), платіжну інструкцію №35519 від 28.07.2021 про перерахування ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на користь ТОВ «Міолан» коштів в сумі 5502472,90 грн. на виконання вимог договору відступлення прав вимоги №74-МЛ/Т від 23.07.2021 (а.с. 22), витяг з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог, відповідно до якого [PERSON] має заборгованість за кредитним договором №3142703 на суму 26422,66 грн., з яких: 9025,00 грн. залишок по тілу кредиту, 163397,66 грн. залишок по відсотках, 1000,00 грн. залишок по комісії (а.с. 23). Крім того, даний витяг узгоджується із наявними у справі відомостями про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №3142703 (а.с. 15). Будь-які докази, які спростовують суму заборгованості, суду не надані, у зв`язку із чим обставини про розмір заборгованості є доведеними. Разом із тим, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. За умовами кредитного договору №3142703 від 02.04.2021 сторони погодили сплату відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, який наданий строком на 30 днів: з 02.04.2021 до 02.05.2021. Починаючи з 02.05.2021 у позивача було відсутнє право нараховувати передбачені договором проценти. Проценти за користування кредитом нараховуються лише в межах строку кредитування, а проценти які можуть бути нараховані позами межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України (постанова ВП Верховного суду від 05.04.2023 р. у справі №910/4518/16). Також, при ухваленні рішення у справі суд враховує постанову ВП Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12, згідно якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після сплину визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (п. 54). Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями частин 1 та 2 статті 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати суду докази разом з поданням позовної заяви. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувано обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Таким чином, заборгованість за кредитним договором №3142703 від 02.04.2021 складає 13172,00 грн., з яких: - 9025,00 грн. залишок по тілу кредиту; - 1000,00 грн. комісія за надання кредиту; - 2131,00 грн. проценти за користування кредитом нараховані до 02.05.2021, оскільки 02.05.2021 відповідачкою було сплачено 500,00 грн. на погашення заборгованості по тілу кредиту (до цього часу таких сплат не здійснювалося) та 1100,00 грн. на погашення заборгованості по сплаті процентів. Також, 11.05.2021 відповідачкою сплачено 1269,00 грн. на погашення процентів і 475,00 грн. на погашення заборгованості по тілу кредиту. Вимога про стягнення процентів за користування кредитом після 02.05.2021 не підлягає задоволенню, як необґрунтована. Вимога про стягнення процентів за користування відповідно до ст. 625 ЦК України не заявлена. З урахуванням наведеного, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» до [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Враховуючи надані суду договір про надання правової допомоги від 06.05.2025, докази щодо обсягу наданих послуг, їх вартості та сплати, суд приходить до висновку що витрати відповідача на правову допомогу у сумі 7000 грн. є доведеними. У зв`язку із тим, що позовні вимоги позивача задоволені частково, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідачки на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3220,00 грн.. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог 46%). Крім того, на підставі статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1114,30 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial