Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, № 000200921351 від 25.09.2020 в сумі 19869 грн. 17 коп., судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 7000 грн. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 25.09.2020 між ТОВ «ФК «ФОРЗА» та [PERSON] укладено договір про надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту, № 000200921351, за умовами якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 5329 грн., відповідач зобовязався повернути такий та сплатити проценти за користування кредитними коштами з кінцевим терміном погашення не пізніше 09.10.2020. Кредитодавець свої зобов`язання за договором позики виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначених умовами договором позики. Відповідач не в повній мірі виконав свої зобов`язання, двічі оформлював пролонгацію договору, оплатив нараховані проценти за користування кредитом, сума останнього платежу 2011.77 грн., дата останнього платежу 26.10.2020 та припинив вносити платежі, передбачені умовами договору, у зв`язку з цим у нього утворилася заборгованість. 30.06.2021 ТОВ «Фінансова компанія «ФОРЗА» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» уклали договір факторингу № 20210630-Ф/2, за умовами якого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «ФК «ФОРЗА», включно і до [PERSON] . У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором позики станом на 02.09.2024 внаслідок порушення відповідачем умов закону та договору заборгованість за договором становить 19869 грн 17 коп., а саме: заборгованість за основним зобовязанням 5329 грн., заборгованість за відсотками 1478 грн. 85 коп., заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом поза межами строку дії договору 11990 грн. 25 коп. та інфляційне збільшення 1071 грн. 07 коп. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, 19.01.2026 року його представник подала клопотання про розгляд справи у їх відсутності, при цьому вказала, що відповідач частково визнає позовні вимоги, визнає, що дійсно 25.09.2020 отримав кредит в сумі 5329 грн. строком на 15 днів, згодом пролонгував такий кредит ще на 13 днів до 22.10.2020 року, а згодом пролонгував до 10.11.2020 року, тобто ще на 15 днів. За період з 25.09.2020 року до 26.10.2020 року відповідач сплатив 3293 грн. 44 коп., з яких 2760 грн. 52 коп. відсотки, а 532 грн. 92 коп. тіло кредиту. Таким чином він визнає тіло кредиту в сумі 4796 грн. 08 коп., несплачені ним відсотки за період з 26.10.2020 року до 10.11.2020 року в сумі 1478 грн. 85 коп. та інфляційні втрати в сумі 1071 грн. 07 коп. (з 11.11.2020 до 23.02.2022 року). Між тим відповідач не визнає і категорично заперечує вимогу про стягнення з нього 11990 грн. 25 коп. відсотків, нарахованих новим кредитором поза межами строку дії Договору, оскільки це суперечить чинному законодавству та умовам кредитного договору. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 року у провадженні № 14-154цс18 та від 31.10.2018 року у провадженні № 14-318цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16 не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку і одночасно зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Доказів того, що [PERSON] ініціював продовження строку кредитування або ж вчиняв будь які дії на погашення заборгованості за кредитним договором після 10.11.2020 року позивачем не надано, як і не заявлено позовних вимог про стягнення відсотків, нарахованих в порядку ст.625 ЦК України, а суд не може виходити за межі позовних вимог. Також відповідач вважає завищеними заявлені до стягнення витрати на професійну правову допомогу, оскільки зазначена справа не є складною, розглядалася в порядку спрощеного провадження, підготовка документів у цій справі не потребувала значного часу з урахуванням наявності сформованої судової практики. Розмір заявленої до відшкодування суми є неспівмірним із ціною позову, не відповідає критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності, такі витрати не мають характеру необхідних і неспіврозмірні із виконаною роботою. Справедливим і розумним вважає стягнення з відповідача на користь позивача 2000 грн. витрат на професійну правову допомогу. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, беручи до уваги письмові пояснення сторін у справі, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що 25.09.2020 між ТОВ «Фінансова Компанія «ФОРЗА» та [PERSON] укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000200921351, відповідно до умов якого товариство на умовах цього Договору та Правил надає Клієнту грошові кошти у сумі, визначеній п. 5 Договору, а Клієнт, в свою чергу, зобов`язується повернути грошові кошти у встановлений цим Договором строк та сплатити проценти згідно відсоткової ставки за кожен день користування, визначеної п. 5.3 даного Договору. Сума кредиту становить 5329 грн., дата погашення кредиту 09.10.2020. Строк дії договору з 25.09.2020 до 09.10.2020 року. В п.5.3 Договору встановлено, що процентна ставка становить 1.85 %, тобто 98.59 грн. в день. При цьому сторони погоджуються, що строк дії Договору, вказаний у п.п. 8) п. 5 Договору, продовжується на весь період, протягом якого сторони здійснюють свої права і виконують свої обов`язки за цим Договором, та визначається як період від дати видачі кредиту ( п.п. 4) п. 5 Договору) до фактичної дати повернення кредиту, процентів за ставками визначеними у п.п. 11) та п.п. 12) п. 5 Договору та інших нарахувань визначених Договором та чинним законодавством України. В розділі 5 укладеного між сторонами Договору передбачено право на пролонгування договору. Проте ані в Заяві формулярі про акцептування оферти, ані в Паспорті споживчого кредиту такі умови не встановлені. Кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме перерахував на банківську картку [PERSON] грошові кошти в сумі 5329 грн., що відповідачем визнається. Відповідач не виконав свої зобов`язання, здійснював часткову оплату за кредитом, зокрема 09.10.2020 оформив пролонгацію кредиту, продовживши користуватися кредитними коштами ще 13 днів, кінцева дата погашення кредиту 22.10.2020. В подальшому відповідач знову пролонгував дію договору до 10.11.2020, після чого припинив виконувати свої договірні зобовязання. Станом на 02.09.2024 у [PERSON] утворилася заборгованість за договором про надання позики, яка згідно розрахунку, проведеного представником позивача, становить 19869 грн. 17 коп. 30.06.2021 ТОВ «Фінансова компанія «ФОРЗА» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» уклали договір факторингу № 20210630-Ф/2, за умовами якого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Фінансова компанія «ФОРЗА», включно і до [PERSON] . За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що у встановлені договором строки відповідач [PERSON] не виконав умови договору від 25.09.2020 щодо повернення заборгованості за кредитом та відсотків за користування кредитними коштами, за період з 25.09.2020 по 26.10.2020 здійснив оплату на суму 3293 грн. 44 коп., що відображено у розрахунку заборгованості, з яких 2760 грн. 52 коп. відсотки, 532 грн. 92 коп. тіло кредиту. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Враховуючи те, що за умовами договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000200921351 від 25 вересня 2020 року відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, частково здійснив оплату за кредитом в сумі 3293 грн. 44 коп., з яких 532 грн. 92 коп. тіло кредиту, суд приходить до висновку про те, що заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4796 грн. 08 грн. та відсотки за користування кредитом в межах строку дії договору в сумі 1478 грн. 85 коп. підлягають стягненню з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф». Також на підставі положень ст.625 ЦК України підлягають стягненню з відповідача в користь позивача інфляційні втрати, обраховані за період з 11.11.2020 року до 23.02.2022 року в сумі 1071 грн. 07 коп. Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом та відсотками, нарахованими в межах строку кредитування, просив також стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, обрахованими поза межами строку дії договору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 висловила думку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також пеню, застосовувати штрафні санкції, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16 не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку і одночасно зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Строк дії договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000200921351 від 25.09.2020 закінчився 22.10.2020 року. З огляду на наведене, нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним, а відтак відсутні правові підстави для їх стягнення з [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належить надання професійної правничої допомоги. Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Встановлено, що 29.08.2024 між позивачем та адвокатом Бачинським О.М. укладено договір про надання правової допомоги № 20240829-1К, в якому передбачено фіксований розмір гонорару у разі ухвалення судом рішення про повне задоволення позовних вимог, що становить 7000 грн. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Письмові пояснення представника відповідача містять клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи фактичний обсяг наданої позивачу правничої допомоги, їх належне документальне підтвердження, а також з огляду на клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає обґрунтованими вимоги про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 896 грн 29 коп..

Outcome: partial