Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

До Олевського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява [PERSON] , представник позивачки адвокат Павелко Руслан Сергійович до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення аліментів. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду судді Русину М.Г. Суддею Русиним М.Г. провадження по справі не відкривалося та цивільну справу до розгляду призначено не було. 23.09.2025 року на підставі розпорядження керівника апарату Олевського районного суду Житомирської області, у зв`язку зі звільненням [PERSON] з посади судді, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями та вказану цивільну справу передано судді Винару Л.В. для розгляду. На запит Олевського районного суду Житомирської області надійшла інформація із Олевської міської ради Житомирської області про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] . Ухвалою судді Олевського районного суду Житомирської області Винара Л.В. від 10.10.2025 року позовну заяву залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 175 ЦПК України та позивачці (її представнику) надано строк для усунення недоліків. 22.10.2025 року на адресу суду, за допомогою підсистеми «Електронний суд», від представника позивачки [PERSON] адвоката Павелка Р.С. надійшла заява про усунення недоліків та уточнена позовна заява. На обґрунтування вимог позовної заяви представник позивачки вказує про те, що 09.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Хорольського районного управління юстиції у Полтавській області за актовим записом №55. Від спільного проживання у шлюбі сторони мають неповнолітню дитину: дочку [PERSON] , [INFO] . Позивачка самостійно опікується донькою, при цьому відповідач хоча і надає матеріальну допомогу на утримання спільної дитини в добровільному порядку, але у зв`язку із стягненням з нього аліментів на утримання дитини від першого шлюбу та заборгованості зі сплати аліментів розмір допомоги є недостатнім для гармонійного розвитку малолітньої дитини, а тому весь тягар утримання доньки знаходиться на позивачці. У зв`язку з наведеним [PERSON] змушена звернутися до суду. На підставі викладеного адвокат Павелко Р.С. просить суд стягувати з [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі частини всіх доходів [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . Ухвалою суду від 23.10.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 12.11.2025 року на адресу суду, за допомогою засобів поштового зв`язку, від представника третьої особи [PERSON] адвоката Чернюка В.Д. надійшли письмові пояснення (в порядку ст. 181 ЦПК України). У поданих поясненнях представник третьої особи вказує про те, що в провадженні Миргородського міськрайонного суду Полтавської області перебуває справа №541/3435/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. На переконання адвоката Чернюка В.Д. дійсною метою звернення [PERSON] з позовом до [PERSON] до суду про стягнення аліментів на дитину не є утримання такої дитини, а бажання вплинути на розмір аліментів, які третя особа [PERSON] має намір стягувати з [PERSON] на підставі раніше заявленого позову. Тобто, фактично між позивачкою та відповідачем існує домовленість, яка на їхню думку може вплинути на розмір аліментів, які суд може присудити на користь повнолітньої дочки, що продовжує навчання. При цьому, представник третьої особи [PERSON] адвокат Чернюк В.Д. вважає, що справедливий розгляд справи №287/984/25 об`єктивно неможливий до винесення Миргородським міськрайонним судом Полтавської області рішення у справі №541/3435/25 з огляду на що існують підстави для зупинення провадження у вказаній цивільній справі. У разі якщо суд дійде протилежного висновку представник третьої особи просить задоволити позов частково, присудивши до стягнення не , а 1/6 частину усіх видів доходів [PERSON] . Також, просить проводити розгляд справи без його участі та участі його довірительки [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або за власною ініціативою суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилася, до суду надала письмову заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задоволити. Представник позивачки адвокат Павелко Р.С у судове засідання не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просить проводити розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалася позивачка та її представник. Відповідач [PERSON] до суду надав письмову заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає та просить задоволити. Від третьої особи [PERSON] надійшло клопотання з проханням проводити розгляд справи без її участі та участі її представника адвоката Чернюка В.Д. Позов просить задоволити частково, присудивши до стягнення з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/6 частки усіх видів його заробітку (доходу). До заяви додано копію рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05.11.2025 року по справі за Єдиним унікальним номером №541/3435/25. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до п. п. 1, 3 частини 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Ч. 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що сторони з 09.06.2015 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Хорольського районного управління юстиції у Полтавській області за актовим записом №55, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 12). Від спільного проживання у шлюбі сторони мають неповнолітню дитину: дочку [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] (а.с. 13). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Зі змісту ч. 3 ст. 11 вказаного Закону вбачається, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-1V суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-IV). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «HUNT v. UKRAINE», № 31111/04, § 54). Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, того що на даний час дитина знаходиться на його утриманні. Судом достовірно встановлено, що договору про участь в утриманні дитини батьки між собою не укладали, а тому згідно положень Сімейного кодексу України відповідач зобов`язаний утримувати неповнолітню дитину, надавати їй необхідну матеріальну допомогу у вигляді аліментів, які сплачуються з усіх видів заробітку (доходу). Згідно ч. 1 ст. 182 СК України - при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. В даному випадку суд дійшов висновку, що аліменти на утримання неповнолітньої дитини повинні бути стягнуті з відповідача в судовому порядку, згідно вимог ст. 183 СК України, у частці від заробітку, а саме у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви та до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч.1 ст.191 СК України слідує, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулася до суду 09.05.2025 року. Тому аліменти повинні бути стягнуті саме з цієї дати. Що стосується дати до якої слід проводити стягнення аліментів суд зазначає наступне. У прохальній частині позовної заяви представник позивачки просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Проте, [PERSON] досягне повноліття [INFO] , тому стягнення аліментів слід проводити до цієї дати. Враховуючи наведене, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково. Також, у своїх письмових поясненнях представник третьої особи [PERSON] адвокат Чернюк В.Д. вважав за доцільне зупинити провадження у справі №287/984/25 до моменту винесення Миргородським міськрайонним судом Полтавської області кінцевого рішення у справі №541/3435/25. У подальшому третя особа [PERSON] до свого клопотання про розгляд справи без її участі долучила копію рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05.11.2025 року по справі за Єдиним унікальним номером №541/3435/25 яким позов [PERSON] задоволено, вирішено стягнути з [PERSON] на користь дочки [PERSON] , яка продовжує навчання аліменти на період її навчання, в розмірі 1/6 частини заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи з 01.09.2025 року, але не довше, ніж до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років. Враховуючи наведене, на момент винесення судом кінцевого рішення по справі відпали обставини за яких адвокат Чернюк В.Д. просив зупинити провадження у справі. Крім того, слід зазначити, що визначений судом розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , 2015 року народження, не вплине на розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] відповідно до рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05.11.2025 року у справі за Єдиним унікальним номером №541/3435/25. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, отже згідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1331 грн. 20 коп.

Outcome: approved