Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Заявник [PERSON] в особі представника Скрими В.А., яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АР № 1265206 від 23 січня 2026 року, звернулася до Олександрівського районного суду міста Запоріжжя в порядку окремого провадження з заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. В обґрунтування вимог заявник зазначила, що [INFO] у селі Орлівка, Бердянського району, Запорізької області померла мама заявника - [PERSON] , [INFO] . На час смерті померла [PERSON] проживала у селі Орлівка, Бердянського району, Запорізької області, яке є тимчасово окупованою територією України, відповідно до Наказу Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28 лютого 2025 року (із змінами), де зазначено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, вказано, що вся територія Приморської міської територіальної громади Бердянського району Запорізької області визнана тимчасово окупованою Російською Федерацією. На даний час, внаслідок окупації іноземними військами, у Приморській міській територіальній громаді Бердянського району Запорізької області не працюють органи державної реєстрації актів цивільного стану, тому заявник позбавлена можливості зареєструвати факт смерті мами [PERSON] . Посилаючись на зазначені обставини, з метою державної реєстрації смерті мами, заявник просить суд встановити факт смерті громадянки України [PERSON] , [INFO] , уродженки міста Владівосток Приморського краю, Російська Федерація, яка померла [INFO] у селі Орлівка, Бердянського району, Запорізької області, Україна. Ухвалою Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 12 лютого 2026 року відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження та призначено судове засідання (а.с.26). У судове засідання заявник [PERSON] і представник заявника - адвокат Скрима В.А.не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили. Позивач просить заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи (а.с.27), до судового засідання також не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. За змістом частини 1 статті 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Судом встановлено, що громадянка України [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Приморським РВ УМВС України в Запорізькій області 10 березня 1996 року (а.с.12-13). Як вбачається із копії паспорта з безконтактним електронним носієм № [NUMBER] , орган видачі 2312, дата видачі 12 березня 2020 року, на ім`я [PERSON] , [INFO] , заявник є громадянкою України (а.с.10-11). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 26 травня 2018 року Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, мамою [PERSON] , [INFO] , значиться [PERSON] , відповідний актовий запис № 1 від 27 січня 1975 року (а.с.15). Згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 04 червня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої райадміністрації міста Запоріжжя, [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , одружились, зроблено запис за № 120. При укладенні шлюбу дружина змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.16). Отже, судом встановлено, що заявник [PERSON] дійсно є донькою [PERSON] та, в розумінні ч. 1 ст. 317 ЦПК України, є особою, якій надано право звернення до суду з заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. Мама заявника [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у селі Орлівка, Бердянського району, Запорізької області, Україна, тобто на тимчасово окупованій території України. Встановлення факту смерті мами заявника необхідно для державної реєстрації смерті померлої та отримання свідоцтва про смерть. Факт смерті мами заявника [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у селі Орлівка, Бердянського району, Запорізької області, Україна, тобто на тимчасово окупованій території України, підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 13 січня 2026 року установою, яка підконтрольна окупаційній владі, а саме Територіальним відділом ЗАГС Приморського району Управління ЗАГС Запорізької області, актовий запис № 170269900001200011009 (а.с.17), іншими доказами в їх сукупності. Згідно з п. 8) ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості отримати, відновити втрачені або знищені документи про це. Правовий режим тимчасово окупованої території визначає Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Згідно з ч. 1 ст. 1 цього Закону, тимчасово окупована Російською Федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Зважаючи на викладене, даний випадок зумовлює необхідність застосування передбаченого ст. 317 ЦПК України порядку встановлення факту смерті мами заявника. Дана місцевість є тимчасово окупованою територією російськими загарбниками, внаслідок чого неможливо отримати українське свідоцтво про смерть. Встановлення даного факту заявнику життєво важливо. Відповідно до пункту 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 02.10.2020 року) підставою для реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106- 1/ о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Положеннями ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створюють правових наслідків. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Окрім того, суд даючи оцінку допустимості наданих заявником письмових доказів, виданих на тимчасово окупованій території, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Зокрема, ґрунтуючись на консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібіє (Namibiacase) Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на таких територіях органів влади. Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Враховуючи практику ЄСПЛ, суд оцінює надані заявником письмові докази та приходить до переконання щодо необхідності задоволення заяви, адже встановлення факту смерті є життєво необхідним для заявника. На підставі викладеного та

Outcome: approved