Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва із заявою, у якій просила ухвалити рішення, яким: 1) видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , що зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] на шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: - заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися до [PERSON] , [INFO] , на відстань не ближче ніж 100 метрів та до її місця проживання: [ADDRESS] ; - інших місць частого відвідування: [ADDRESS] , матір`ю постраждалою особою [PERSON] , [INFO] , у тому числі місць, де постійно проживають близькі родичі (рідна сестра [PERSON] , [ADDRESS] ); 2) заборонити [PERSON] , [INFO] , вести листування, телефонні переговори із матір`ю-потерпілою особою [PERSON] , [INFO] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування своїх вимог заявник вказує на те, що вона є матір`ю заінтересованої особи, з якою вона проживає за адресою: [ADDRESS] . Заявник вказує, що її донька [PERSON] своїми діями систематично вчиняє фізичну розправу, наносить тілесні ушкодження, виганяє з житла та вимагає гроші. Від чого [PERSON] постійно потерпає від психологічного та фізичного насильства. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2026 року визначено головуючого по справі суддю Шолох Л.М. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.02.2026 року заяву залишено без руху та надано строк для усунення виявлених недоліків. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.02.2026 року відкрито провадження у цивільній справі. У судове засідання з`явилася заявник [PERSON] , заяву підтримала, просила її задовольнити. У своїх поясненнях зазначила, що її донька влаштовує сварки, кидається на неї з кулаками, вимагає гроші. Внаслідок таких дій заявник вимушена захищатися, викликати поліцію. Також заявник зазначила, що у 2024 році її доньці [PERSON] лікарем психіатром поставлено діагноз біполярний афективний розлад. В добровільному порядку донька не виявила бажання проходити лікування, примусова госпіталізація не застосовувалася. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні вимоги заяви не визнала, вказала на те, що її мати намагається вигнати її з дому, застосовує до неї насильство. Також зазначила, що її мати застосовувала до неї фізичне насильство в дитинстві. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] агресивно поводиться стосовно свої матері, намагалася завдати фізичного болю, приводила додому різних осіб, вимагала гроші. Вирішуючи питання щодо можливості задоволення заяви [PERSON] суд зазначає так. Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства закріплені у Законі України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року №2229-VIII. Відповідно до частини першої статті 21-5 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа або її представник, а в разі вчинення насильства за ознакою статі стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування мають право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника. Частиною другою статті 21-5 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом встановлюються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього таких обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (частина третя статті 21-5 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). З аналізу наведених норм слідує, що обмежувальних припис може бути застосовано до кривдника у разі встановлення факту вчинення ним домашнього насильства (економічного, психологічного, фізичного тощо). Вжиття заходів, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» мають на меті захист заявника від домашнього насильства, зміни поведінки кривдника, які є неможливими без усвідомлення кривдником протиправного характеру своїх дій. Під час розгляду справи судом з пояснень заявника встановлено, що [PERSON] страждає на психічне захворювання, а саме на біполярний афективний розлад. У судовому засіданні [PERSON] перебувала у стані алкогольного сп`яніння (факт вживання спиртних напоїв визнала та відчувався відповідний запах у залі судового засідання), поводилася агресивно до матері [PERSON] та свідка [PERSON] , допускала образливі висловлювання на їх адресу, вживала ненормативну лексику, різко відповідала на питання головуючого, пересувалася без дозволу по залі судового засідання, порушувала порядок у судовому засіданні, не виконувала вказівки головуючого. Правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади визначено Законом України «Про психіатричну допомогу». Психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг (стаття 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»). Законом України «Про психіатричну допомогу» визначено надання амбулаторної психіатричної допомоги та госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги (добровільна або примусова). Враховуючи, що [PERSON] має психічне захворювання біполярний афективний розлад та застосування до неї обмежувального припису на шість місяців без проведення відповідного лікування не матиме своїм результатом зміни її поведінки стосовно заявника та відповідно захист заявника від домашньогонасильства. Відтак, мета вжиття обмежувального припису досягнута не буде. Крім того, обмеження вжиття таких заходів як заборона [PERSON] наближати до місця проживання матері за адресою [ADDRESS] , яке є і її місцем проживання ( [PERSON] ) може створити небезпеку для життя та здоров`я як самої [PERSON] так і інших осіб. Слід зазначити, що відповідно до статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Частина перша статті 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Відповідно до частини другої статті 339 ЦПК України заява особи, якій за рішенням суду надається амбулаторна психіатрична допомога у примусовому порядку, або її законного представника про припинення цієї допомоги подається до суду за місцем проживання особи, а про припинення госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку - до суду за місцезнаходженням закладу з надання психіатричної допомоги. Заявником не надано доказів вжиття заходів щодо примусової госпіталізації [PERSON] з метою надання психіатричної допомоги. З огляду на викладене суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні заяви та видачі обмежувального припису стосовно [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed