Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

03 липня 2025 року позивач [PERSON] , в особі свого представника [PERSON] , звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів, згідно якої просила суд:стягнути з відповідача [PERSON] матеріальні збитки на загальну суму 10 628,75 грн. а саме: витрати відповідно договору №3 від 21.01.2025 на правову правничу допомогу та послуги адвоката 10 000,00 грн., витрати на адміністративні послуги КЗОЗ ХОБСМЕ м.Харків вул.Дмитрівська,14 за проведення огляду та складання висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи №74-2025 від 03.03.2025 на суму 521,33 грн., а також 12,42 грн. за банківські послуги АТ КБ ПРИВАТ БАНК та витрати, пов`язані з оплатою поштових послуг у розмірі 95,00 грн., стягнути моральну шкоду у сумі 20 000,00 грн. та стягнути судові витрати. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 10.12.2024 [PERSON] , керуючи в якості водія автомобілем «Маzda СХ-3», д.н.з. [NUMBER] , на ділянці дороги з одностороннім напрямком руху та двома смугами для руху транспортних засобів, по вулиці Волонтерська м.Харків, на порушення вимог п.п.10.1 та 10.4 ПДР України, при виконанні повороту ліворуч, попередньо рухаючись у правій смузі проїжджої частини дороги, не зайняла відповідне ліве крайнє положення на проїзній частині та при зміні напрямку руху, не впевнилася в безпечності маневру, не надала перевагу в русі автомобілю «Renault Megane», д.н.з [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався позаду неї ліворуч, на лівій смузі проїжджої частини дороги, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем «Renault Megane», д.н.з [NUMBER] , через що останній інерційним рухом виїхав за межі проїзної частини дороги та здійснив наїзд на перешкоду (дерево). Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди (надалі ДТП) транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій [PERSON] та пасажири [PERSON] і [PERSON] , які в цей час перебували в автомобілі «Renault Megane», д.н.з [NUMBER] , отримали травми. Після ДТП пасажирів автомобіля «Renault Megane», д.н.з [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] було доставлено КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги імені професора О.І.Мещанінова», де їм була надана медична допомога. Відповідно до висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи №74-2025 від 03.03.2025, проведеної КЗОЗ ХОБСМЕ м.Харків вул.Дмитрівська,14, у [PERSON] , у зв`язку з вказаною ДТП мав місце забій лівої гомілки, який належить до легких тілесних ушкоджень. За проведення огляду та складання висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи №74-2025 від 03.03.2025, стосовно [PERSON] , до КЗОЗ ХОБСМЕ м.Харків вул.Дмитрівська,14, було сплачено адміністративні послуги на суму 521,33 грн., а також 12, 42 грн. за банківські послуги АТ КБ «ПРИВАТ БАНК». Відносно водія [PERSON] співробітником поліції УПП в Харківській області ДПП було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, який разом з матеріалами про ДТП було скеровано для розгляду до Ленінського районного суду м.Харкова. 31.03.2025 постановою Ленінського районного суду м. Харкова по справі №642/256/25, де [PERSON] була потерпілою, провадження стосовно [PERSON] за ст.124 КУпАП було закрито на підставі п.7 ч.І ст.247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КупАП. Транспортний засіб - автомобіль «Renault Megane» д.н.з [NUMBER] , на праві власності належить [PERSON] .Також відомо, що автомобіль «Mazda СХ-3» д.н.з. [NUMBER] , яким керувала [PERSON] , належить [PERSON] , зареєстрованій відповідно до свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу та відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № 225936500, виданого АТ «СГ «ТАС», на час скоєння ДТП цей транспортний засіб був застрахований. Про скоєння ДТП та її обставини, своєчасно було повідомлено АТ «СГ «ТАС». Для захисту своїх порушених прав під час розгляду справи у Ленінському районному суді м. Харкова [PERSON] звернулася за правовою правничою допомогою до адвоката Заболотько В. Б. Згідно договору №3 від 21.01.2025 про надання правничої допомоги, юридична допомога та послуги адвоката становлять 10 000,00 грн., які [PERSON] були оплачені у повному обсязі. Умови цього договору сторонами виконано в повному обсязі. Вказані вище матеріальні витрати, які були понесені [PERSON] на отримання правничої допомоги, Палагіною Л.А. або будь-якою іншою особою [PERSON] не відшкодовувалися. За для захисту своїх порушених прав щодо відшкодування збитків, завданих внаслідок зазначеної вище ДТП, та представництва інтересів, [PERSON] звернулася за правовою правничою допомогою до адвоката Заболотько В.Б., послуги якого на цей час згідно договору №17 від 06.05.2025 про надання правничої допомоги не сплачено. Для спроби досудового врегулювання спору відносно відшкодування збитків через ТОВ «УКРПОШТА» було направлено [PERSON] вимоги про відшкодування шкоди в добровільному порядку. Отже, виходячи з вищевикладеного, вважає, що своїми діями [PERSON] завдала [PERSON] , матеріальних збитків на загальну суму 10 628, 75 грн. Щодо моральної шкоди зазначено, що [PERSON] на час ДТП працювала та на цей час працює волонтером Харківської обласної організації Товариства Червоного Хреста України, але у зв`язку з небезпекою для життя внаслідок активних бойових дій вона була вимушена разом з сім`єю, виїхати для тимчасового мешкання до м.Південне Харківської області, але продовжила працювати в зазначеній вище установі, здійснюючи виїзди до населених пунктів, що перебувають як в зоні активних бойових дій, так і в інших районах, в тому числі в населених пунктах Харківської області. Іноді [PERSON] виконувала свою роботу волонтера на території Куп`янського району та м.Куп`янськ, куди до ДТПїздила разом зі своїми знайомими [PERSON] та [PERSON] на зазначеному вище автомобілі «Renault Megane», які працювали в Курилівській сільській раді Куп`янського району Харківської області. В наслідок ДТП у [PERSON] виник пригнічений стан, спричинило в неї суттєві зміни ритму життя, внаслідок чого вона почала до всього нервово відноситися, втратила спокій та сон. Крім того, після ДТП [PERSON] деякий час взагалі боялася їздити у автотранспорті та виконувати свою роботу волонтера зазначеного вище Товариства Червоного Хреста України, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Багато справ, запланованих [PERSON] раніше, що потребували пересування автотранспортом, довелося відкласти, а від деяких з них взагалі змушена вона була відмовитись, що спричинило їй незручності та моральні страждання. Розмір заподіяної [PERSON] моральної шкоди визначити важко, але відповідач має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести їй та її родині, та витрати, пов`язані з відновленням її психічного стану та здоров`я. Розмір своїх душевних страждань і страждань родини [PERSON] оцінила в 20 000 грн. Ціна враховує в себе усі страждання та незручності, які довелося їй перенести, в тому числі порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою, тимчасовою неможливістю забезпечення матеріальних потреб. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 08 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів. Призначено судове засідання. 22 вересня 2025 року від представника відповідача надійшла заява згідно якої повідомлено, що 10.12.2024 в м. Харкові на вул. Волонтерська 28 сталося ДТП за участю автомобіля Mazda СХ-3, днз [NUMBER] , в якій перебував відповідач та автомобіля Renault Медапе, днз [NUMBER] , в якому перебували: [PERSON] (водій); [PERSON] (позивач); [PERSON] . Надалі позивач звернувся до ДСУ "ХОБСМЕ" для отримання висновку. В цьому висновку зазначено, що позивач отримав "забій лівої гомілки", та згідно цього ж висновку: "забій лівої гомілки викликав незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2. "Б", 2.3.5. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року відноситься до Легких тілесних ушкоджень. Позивач самостійно зазначає, що вказане ушкодження отримано внаслідок ДТП. Однак зазначив, що позивачем не надано документів, в яких прямо зазначено, що пошкодження отриманні позивачем мають причинно- наслідковий зв`язок із вищезазначеним ДТП 10.12.2024. Відповідач на момент ДТП мав поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-218770190, виданого ПАТ "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС". Додатково до цього полісу, відповідач уклав з АТ "СГ "ТАС" договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків "ПОВНИЙ АВТОЗАХИСТ", яким збільшена страхова сума за шкоду, заподіяну майну зі 160 000,00 грн. на 50 000,00 грн. Отже, загальна страхова сума за шкоду, заподіяну майну дорівнює 210 000,00 грн. на одного потерпілого. Також, цим полісом ОСЦПВ передбачена страхова сума за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 320 000,00 грн. на одного потерпілого. В матеріалах справи відсутні відомості, що позивач звертався до Страховика відповідача, лише зазначає що йому не було відшкодовано витрати на правничу допомогу, отримання висновку лікаря, витрат за поштові відправлення відповідачу та моральну шкоду. Більш того, як вже зазначалось, у відповідача є страховий поліс ОСЦПВ, він повністю покриває вимоги позивача, які на його думку пов`язані з наслідками вищезазначеного ДТП, а тому вважає, що позивач обрав неналежного відповіача, належним відповідачем в цій судовій справі мав бути страховик - АТ "СГ "ТАС". Щодо стягнення моральної шкоди зазначив, що позивач не навів доказів понесеної моральної шкоди у зазначеному розмірі, сума 20 000,00 грн. є завищеною та не співмірною. В позовній заяві використовувались загальні "шаблонні" фрази, які можна зустріти в позовних заявах про відшкодування моральної шкоди. Позивач не навела аргументів як змінилось її життя, суттєві труднощі, які виникли в неї після дтп. У медичному висновку, який надав позивач зазначено, що "забій лівої гомілки" викликав незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів. Отже, відповідно до наданих позивачем доказів, він поніс незначні скороминущі наслідки, що спростовує твердження позивача про значні та тяжкі моральні страждання. Щодо зазначених позивачем витрат на відправку поштової кореспонденції Укрпоштою. Так, представник позивача зазначав свій номер мобільного телефону при відправленні листів відповідачу, як контактний номер відправника так і контактним номером отримувача. На цей номер повинно було прийти сповіщення від оператора поштового зв`язку Укрпошти, про надісланий позивачем лист. Якщо позивач не зазначив мобільний номер відповідача контактним при відправленні листа, він не хотів, щоб відповідач отримав сповіщення про надісланий лист. Зазначив, що сама вимога позивача про стягнення коштів за поштові відправлення позивачу, нівелюються тим, що у представник позивача фактично мав на меті приховати від відповідача ці листи, зазначивши контактним номером отримувача свій власний мобільний номер. 25 листопада 2025 року представник відповідача в судовому засіданні клопотання про перехід до загального провадження просив залишити без розгляду. Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 25 листопада 2025 року «Уточнену позовну заяву» та клопотання про залучення співвідповідача Приватного страхового товариства «Страхова група «ТАС» позивача по цивільній справі № 639/4706/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів повернуто без розгляду. Представник позивача адвокат Заболотько В.Б., який діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги № 17 від 06.05.2025, в судовому засіданні просив позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені у рішенні вище. Представник відповідача, адвокат Здоровко С.С., який діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги № 19/09-2025 від 19.09.2025, в судовому засіданні просив у позові відмовити, посилаючись на обставини викладені у письмових поясненнях. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що 10.12.2024 о 17-13 год. в м. Харкові, вул. Волонтерській, 28, водій [PERSON] , керуючи автомобілем Mazda CX-3, державний номерний знак [NUMBER] , при повороті ліворуч не зайняла відповідне крайнє положення на проїзній частині та при зміні напрямку руху не впевнилася в безпечності маневру, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем Renault Меgаnе, державний номерний знак [NUMBER] , який інерційним рухом здійснив наїзд на перешкоду (дерево), через що транспортні засоби отримали механічні ушкодження, завдано матеріальні збитки, а пасажири автомобіля Renault Меgаnе гр. [PERSON] та [PERSON] завдано тілесні ушкодження. [PERSON] порушила вимоги п. 10.1, п. 10.4 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП (а.с. 11-12, 27-28). Відповідно до постанови Ленінського районного суду міста Харкова від 31 березня 2025 року провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито, у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Так, закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП (постанова ВС від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18). Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, постановою Ленінського районного суду міста Харкова від 31 березня 2025 року зазначено, що ДТП, яка мала місце 10.12.2024, була за участю водія [PERSON] . Представник позивача в судовому засіданні повідомив, що [PERSON] понесла матеріальні збитки в наслідок дтп, а саме для захисту своїх порушених прав під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у Ленінському районному суді м. Харкова [PERSON] звернулася за правовою допомогою до адвоката Заболотько В. Б. та понесла збитки на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн., витрати на адміністративні послуги КЗОЗ ХОБСМЕ м.Харків вул.Дмитрівська,14 за проведення огляду та складання висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи №74-2025 від 03.03.2025 на суму 521,33 грн., а також 12,42 грн. за банківські послуги АТ КБ ПРИВАТ БАНК та витрати, пов`язані з оплатою поштових послуг у розмірі 95,00 грн. Так, згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.1 ст. 15, ч.ч.1,2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. В розумінні положень частини другої статті 22 ЦК України збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Щодо стягнення понесених витрат [PERSON] на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд зазначає наступне. Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 462/6473/16-ц за провадженням № 14-400цс18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц за провадженням № 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 за провадженням № 14-191цс19). Таким чином, заявлена позивачем до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу у справі про адміністративне правопорушення не є збитками, оскільки такі витрати за правовою природою не є заходом цивільно-правової відповідальності, не мають ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а їх наявність та розмір не перебувають у безпосередньому причинному зв`язку з поведінкою особи, вина якої встановлена у вчиненні адміністративного правопорушення, у даному випадку [PERSON] . Щодо стягнення матеріальних збитків за проведення огляду та складання висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи №74-2025 від 03.03.2025 у розмірі 521,33 грн. суд зазначає наступне. Як зазначає представник позивача, після ДТП пасажирів автомобіля «Renault Megane», д.н.з [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] було доставлено КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги імені професора О.І.Мещанінова», де їм була надана медична допомога. За проведення огляду та складання висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи №74-2025 від 03.03.2025, стосовно [PERSON] , до КЗОЗ ХОБСМЕ м.Харків вул.Дмитрівська,14, було сплачено адміністративні послуги на суму 521,33 грн., а також 12, 42 грн. за банківські послуги АТ КБ «ПРИВАТ БАНК». Судом встановлено, що відповідно до висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи №74-2025 від 03.03.2025, проведеної КЗОЗ ХОБСМЕ м.Харків вул.Дмитрівська,14, [PERSON] на підставі наданої медичної документації оглянута з діагнозом «Забій лівої гомілки» з наявностю ділянки депігментації в цьому місці як результат травматичного ушкодження кравоносних судин. Це ушкодження утворилось від травматичної дії тупих твердих предметів механізмом удар або удар стиснення. Вищевказане тілісне ушкодження, враховуючи його морфологічні характеристики, могло бут отримане не пізніше дати звернення до лікувального закладу, де був встановлений даний діагноз. За ступенем тяжкості «Забій лівої гомілки» викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п 2.3.2. «Б» 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року відносяться до легких телесних ушкоджень. Діагноз: «забій м/тканин грудної клітини» не може бути прийнятий до уваги при визначенні ступеня тяжкості, так як встановлений на основі суб?єктивних факторів і не підтверджується об?єктивними судово-медичними даними-наявністю якихось ушкоджень цих областях. (а.с. 30-31). Стороною позивача на підтвердження оплати за вищевказаного висновку надано копію платіжної інструкції АТ КБ «Приват Банк» від 03.03.2025 з назвою «СЕРВИС АДМИНУСЛУГИ», вид послуги 1.2., Гончарова, сума 521, 33 грн., комісія 12, 42 грн. Однак, суд критично відносить до наданої платіжної інструкції, оскільки вона не містить у собі відомостей, що [PERSON] здійснена оплата саме за висновок фахівця з питань судово-медичної експертизи №74-2025 від 03.03.2025, а отже даний доказ не приймається судом як доказ понесених матеріальних збитків позивачем. Щодо стягнення матеріальних збитків, пов`язаних з оплатою поштових послуг у розмірі 95,00 грн. суд зазначає наступне. Представник позивача повідомив, що для спроби досудового врегулювання спору відносно відшкодування збитків через ТОВ «УКРПОШТА» було направлено [PERSON] вимоги про відшкодування шкоди в добровільному порядку. Як вбачається з матеріалів справи, 23 травня 2025 року адвокатом Заболотько В. направлено [PERSON] претензію про відшкодування шкоди в добровільному порядку. (а.с. 39-43). Згідно платіжної інструкції ТОВ «УКРПОШТА» від 23.05.2025 за направлення рекомендованого листа сплачена сума 95,00 грн. (а.с.44). Також, стороною позивача надана накладна ТОВ «УКРПОШТА» з якої вбачається, що номер контактного телефону відправника [PERSON] та одержувача [PERSON] зазначено однаковий, що унеможливело отримання повідомлення про надходження рекомендованого листа [PERSON] . Крім того, з наданих позивачем доказів не можливо встановити, що саме позивачем понесені витрати у розмірі 95,00 грн. та саме за направлення претензії про відшкодування шкоди в добровільному порядку [PERSON] .. Отже, всупереч ст.ст. 76-81 ЦПК України, стороною позивача по справі не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження його позовних вимог в частині стягнення матеріальних збитків, а отже у зв`язку з недоведеністю позовних вимог [PERSON] про стягнення матеріальних збитків з [PERSON] слід відмовити. Що стосується вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди завданої в наслідок дорожньотранспортної пригоди, суд зазначає наступне. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Так, згідно з пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.» В обрунтування стягнення моральної шкоди зазначено, що внаслідок ДТП, яка мала місце 10 грудня 20224 року у [PERSON] виник пригнічений стан, спричинило в неї суттєві зміни ритму життя, внаслідок чого вона почала до всього нервово відноситися, втратила спокій та сон. Крім того, після ДТП [PERSON] деякий час взагалі боялася їздити у автотранспорті та виконувати свою роботу волонтера в Товаристві Червоного Хреста України. Багато справ, запланованих [PERSON] раніше, що потребували пересування автотранспортом, довелося відкласти, а від деяких з них взагалі змушена вона була відмовитись, що спричинило їй незручності та моральні страждання. Розмір заподіяної [PERSON] моральної шкоди визначити важко, але відповідач має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести їй та її родині, та витрати, пов`язані з відновленням її психічного стану та здоров`я. Однак, стороною позивача на підтвердження факту заподіяння [PERSON] моральних страждань [PERSON] , відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, не вказано конкретних обставин, зокрема, про зміну стану здоров`я, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках та не надано жодного доказу на підтвердження вказаних обставин, у тому числі відповідних доказів, що відповідач дійсно завдала позивачу моральних страждань, у зв`язку з неправомірними її діями. Прицьому представник відповідача заперечуючи проти позовних вимог посилався на те, що в матеріалах справи відсутні відомості, що позивач звертався до Страховика відповідача, лише зазначає що йому не було відшкодовано витрати на правничу допомогу, отримання висновку лікаря, витрат за поштові відправлення відповідачу та моральну шкоду. Більш того, як вже зазначалось, у відповідача є страховий поліс ОСЦПВ, він повністю покриває вимоги позивача, які на його думку пов`язані з наслідками вищезазначеного ДТП, а тому вважає, що позивач обрав неналежного відповіача, належним відповідачем в цій судовій справі мав бути страховик - АТ "СГ "ТАС". Крім того, зазначив, що що позивач не навів доказів понесеної моральної шкоди у зазначеному розмірі, сума 20 000,00 грн. є завищеною та не співмірною. В позовній заяві використовувались загальні "шаблонні" фрази, які можна зустріти в позовних заявах про відшкодування моральної шкоди. Позивач не навела аргументів як змінилось її життя, суттєві труднощі, які виникли в неї після дтп. Згідно ст.1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 8 цього ж Закону, страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі . Статтею 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику, при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року (далі - Закон), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно з п. 2.1 ст. 2 Закону України, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно п. 22.1 ст.22 Закону України, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] автомобілем Mazda CX-3, державний номерний знак [NUMBER] , на дату дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне) згідно Полісу обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР218770190 від 04.01.2024 та Договору добровільного комплексного страхування транспортних ризиків AZEP-218770190 від 04.01.2024. За умовами поліса, страхова на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров?ю становить 320 000,00 грн., за шкоду заподіну майну становить 160 000,00 грн., франшиз становить 1600,00 грн. За умовами договору, програма Автоцивілка плюс, опція сервісний, страхова сума 50 000,00 грн. (а.с. 81,82). Отже, ліміт відповідальності відповідно до Полісу обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів покриває розмір шкоди, яка були заявлені позивачем. Разом з цим, як вбачається з відповіді Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», повідомлень чи звернень стосовно отримання страхового відшкодування від [PERSON] за фактом дорожньо-транспортної пригоди від 10.12.2024 за участю забезпеченого автомобіля Mazda CX-3, державний номерний знак [NUMBER] , до АТ «СГ «ТАС» (приватне) не надходило (а.с. 78-79). Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі№ 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника». Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах такої різниці. Згідно з практикою ВС (постанова КЦС від 20.08.2024 № 712/9328/21), страховик є належним відповідачем за шкоду в межах лімітів ОСЦПВ/ДГО. Страхувальник повинен відповідати лише понад ліміт (ст. 22 Закону про ОСЦПВ, ст. 1191 ЦК). Отже, оскільки позивач не зверталась до страхової стосовно страхового відшкодування, а отже позов [PERSON] подано до неналежного відповідача. Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому, неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона повинна відповідати за пред`явленим позовом. Як випливає зі змісту ст. ст. 51, 175 ЦПК на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Таким чином, суд, як орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним або залучати співвідповідача з власної ініціативи. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Так, від представника позивача надійшло клопотання про залучення співвідповідача лише 18 листопада 2025 року, згідно якого просила суд залучити до участі у справі у якості співвідповідача Приватне страхове товариство «Страхова група «ТАС», якого фактично і зазначає в «уточненій позовній заяві» від 18 листопада 2025 року. Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 25 листопада 2025 року «Уточнену позовну заяву» та клопотання про залучення співвідповідача Приватного страхового товариства «Страхова група «ТАС»позивача по цивільній справі № 639/4706/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів повернути без розгляду, у зв?язку із з пропущенням строку. Отже, позивач своїм правом, визначеним статтею 51 ЦПК України, не скористався у строки передбачені ЦПК України. Належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20). Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 300/808/19, від 07 грудня 2023 року у справі № 363/2300/20, від 13 грудня 2023 року у справі Враховуючи викладене, даючи оцінку вищезазначеним доказам у їх сукупності, враховуючи надані докази по справі, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів слід відмовити. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем по справі. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed