Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

У вересні 2025 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги [PERSON] мотивувала тим, що 15.06.2002 року було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, від якого мають дітей: повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та життя в цілому. Між сторонами склались обставини, що виключають можливість спільного подальшого проживання. Наразі сторони припинили подружні стосунки, хоча ще і вимушено проживають в одній квартирі. На даний момент ведення ними спільного господарства припинено, та за глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Відносини між сторонами звелись до сусідських, і не мають жодних ознак, притаманних подружжю. Подальше спільне життя є неможливим та це суперечить інтересам та волі позивача. Вважає, що формальна наявність між ними шлюбних стосунків заважає кожному з них в повній мірі реалізовувати свої майнові та особисті немайнові права. Процесуальні дії Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2025 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с.17-18). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23 вересня 2025 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.19-20). 13.10.2025 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про надання строку на примирення, в якому він просивнадати строк на примирення 6 місяців та відмовити у задоволенні позову (а.с.22-23). 15.10.2025 року через систему електронний суд надійшло заперечення на клопотання (заяву) від представника позивача [PERSON] , в якому вона просить в задоволенні клопотання відповідача про надання строку для примирення - відмовити в повному обсязі. Прийняти до уваги категоричне заперечення позивача проти надання строку для примирення сторін будь якої тривалості. Ухвалити по справі рішення, яким розірвати шлюб між сторонами (а.с.24-28). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2025 року клопотання [PERSON] про надання строку для примирення задоволено частково. Надано строк для примирення до 16 грудня 2025 року, провадження у справі зупинене (а.с.29). 25.11.2025 року надійшло клопотання від відповідача [PERSON] про надання додаткового строку на примирення, в якому він просивнадати додатковий строк на примирення або відкласти розгляд справи на 3 місяці та відмовити у задоволенні позову (а.с.34-36). 15.12.2025 року через систему електронний суд надійшло заперечення на клопотання (заяву) від представника позивача [PERSON] , в якому вона просить в задоволенні клопотання відповідача про надання додаткового строку для примирення - відмовити в повному обсязі. Прийняти до уваги категоричне заперечення позивача проти надання строку для примирення сторін будь якої тривалості. Поновити провадження по справі та ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.37-40). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17 лютого 2026 року провадження у справі поновлено, клопотання [PERSON] про надання додаткового строку для примирення залишено без задоволення. Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що 15 червня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів громадянського стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 579 від 15.06.2002 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 15.06.2002 року (а.с.6). Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва серія [NUMBER] від 20.09.2003 року (а.с.7) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва серія [NUMBER] від 05.05.2011 року (а.с.8). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 36, 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що спільне життя сторін не склалося та припинено, спільного господарства сторони не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують, шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, а тому позовні вимоги належить задовольнити. Відповідно до ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved