Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог У липні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача на свою користь відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, у розмірі 2 660,00 грн щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Також позивач просила стягнути з відповідача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що [INFO] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини водія [PERSON] , загинув її батько [PERSON] . Вироком суду та попередніми рішеннями у цивільних справах вину відповідача встановлено, а також присуджено відшкодування шкоди на утримання доньки загиблого до досягнення нею повноліття. Позивач вказувала, що [INFO] їй виповнилося 18 років, однак вона продовжує навчання на денній формі в Одеському національному університеті імені І.І. Мечникова (зарахована з 01.09.2024), а тому потребує матеріальної допомоги. Посилаючись на положення статті 1200 ЦК України, позивач стверджувала, що має право на продовження виплат на період навчання. Розмір щомісячних виплат у сумі 2 660,00 грн позивач обґрунтовувала необхідністю індексації попередньо встановленої суми (1 400,00 грн згідно з рішенням від 2019 року) з урахуванням зростання мінімальної заробітної плати та індексу інфляції за минулий період. Додатково наголошувала на тому, що її мати є особою з інвалідністю II групи і не має можливості надавати їй матеріальну підтримку, а власний дохід позивача складається виключно із соціальної стипендії. У заяві про стягнення судових витрат від 27.01.2026 сторона позивача просила стягнути з відповідача 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. 2.Стислий виклад позиції відповідача Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав. 12.12.2025 представником відповідача адвокатом Танірвердієвим Асим Довлат-огли, подано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування заперечень сторона відповідача зазначила, що відповідно до ч. 2 ст. 1200 ЦК України шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб. Відповідач наголошував на тому, що позивач є повнолітньою працездатною особою, яка має можливість поєднувати навчання з працею, що виключає потребу в отриманні допомоги. Також відповідач висловив сумнів щодо дійсної потреби позивача у допомозі та розміру її сукупного доходу, припускаючи, що він може перевищувати прожитковий мінімум. Окрім того, 03.02.2026 відповідачем подано заперечення щодо розподілу судових витрат. Відповідач вважає суму у 20 000 грн завищеною, необґрунтованою та неспівмірною зі складністю справи (справа незначної складності, врегульована однією статтею ЦК України). Відповідач також вказав на відсутність доказів залучення адвоката Рогаліної Г.В. адвокатським об`єднанням «ФРАНКЛІН САЙРОС» на договірних засадах. На думку відповідача, справедливим розміром витрат на правничу допомогу є 2000 грн. 3. Рух справи та процесуальні дії суду Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 22 липня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 07 жовтня 2025 року підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. 12 грудня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшли: відзив на позовну заяву, клопотання про поновлення процесуального строку на подання відзиву, клопотання про витребування доказів та клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження. Ухвалою суду від 16 грудня 2025 року поновлено відповідачу строк на подання відзиву та клопотань; суд повернувся до розгляду справи на стадію підготовчого провадження; задоволено клопотання про витребування доказів. Суд зобов`язав Державну податкову службу України та Пенсійний фонд України надати інформацію про доходи позивача, а позивача надати відповіді на запитання відповідача в порядку статті 93 ЦПК України. 06 січня 2026 року до суду надійшла заява позивача з відповідями на поставлені запитання, в якій [PERSON] повідомила про відсутність доходів від трудової діяльності та отримання лише соціальної стипендії. 12 січня 2026 року та 19 січня 2026 року до суду надійшли відповіді від Пенсійного фонду України та Державної податкової служби України на виконання ухвали суду про витребування доказів. 14 січня 2026 року представником позивача подано клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів, а саме довідок з ОНУ імені І.І. Мечникова. 27 січня 2026 року представником позивача подано заяву про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу. 03 лютого 2026 року представником відповідача подано заперечення на заяву про стягнення судових витрат. Протокольною ухвалою суду від 05 лютого 2026 року, занесеною до протоколу судового засідання № 5856262, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача адвокат Рогаліна Ганна Василівна у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Зазначила, що надані суду докази (довідки про навчання, відомості про доходи з ДПС та ПФУ) підтверджують факт навчання позивача та відсутність у неї достатніх самостійних доходів для існування. Щодо судових витрат, представник наполягала на стягненні 20 000 грн витрат на правову допомогу, посилаючись на договір та детальний опис робіт. Представник відповідача адвокат Танірвердієв Асим Довлат-огли, у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву від 12.12.2025. Зокрема, сторона відповідача вказувала, що відповідно до частини 2 статті 1200 ЦК України, шкода відшкодовується у розмірі частки середньомісячного заробітку потерпілого, яка припадала на непрацездатних осіб. Відповідач вважав, що позивач, будучи повнолітньою особою, є працездатною та має можливість самостійно заробляти на життя, поєднуючи навчання з роботою. Також представник відповідача подав письмові заперечення щодо розподілу судових витрат, в яких просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 2 000 грн, вважаючи заявлену суму (20 000 грн) завищеною, неспівмірною зі складністю справи та необґрунтованою. Додатково відповідач ставив під сумнів повноваження адвоката Рогаліної Г.В. в контексті її співпраці з АО «ФРАНКЛІН САЙРОС», зазначаючи про відсутність доказів її залучення об`єднанням на договірних засадах. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що 31 серпня 2008 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія [PERSON] , внаслідок якої загинув пішохід [PERSON] . Вироком суду, а також рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 14 липня 2010 року у цивільній справі № 2-1532/10, яке набрало законної сили, встановлено вину [PERSON] у скоєнні наїзду, що спричинив смерть потерпілого. Вказані обставини в силу положень частини шостої статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи. Позивач [PERSON] , [INFO] , є донькою загиблого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Попередніми судовими рішеннями (від 14.07.2010 та від 16.09.2019) з відповідача на користь законного представника позивача стягувалося відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника, до досягнення дитиною повноліття. Останній розмір виплат, встановлений рішенням суду у 2019 році, становив 1 400,00 грн щомісячно. 22 квітня 2025 року позивач досягла повноліття (18 років). Згідно з довідкою Одеського національного університету імені І.І. Мечникова № 80 від 05.01.2026, [PERSON] зарахована на 1 курс Економіко-правового факультету (денна форма навчання) на підставі наказу ректора від 01.09.2024 і станом на час розгляду справи є студенткою. Термін закінчення навчання (бакалаврат) 30 червня 2028 року. Згідно з відповідями Державної податкової служби України та Пенсійного фонду України, отриманими на запит суду, [PERSON] у період з квітня 2025 року по грудень 2025 року офіційно працевлаштованою не була, відрахувань єдиного соціального внеску не здійснювалося. Єдиним джерелом її доходу є соціальна стипендія, що підтверджується довідкою про доходи від 12.01.2026. Позивач проживає з матір`ю, яка є особою з інвалідністю II групи та не має можливості надавати повноцінне матеріальне утримання доньці-студентці. Предметом спору є право позивача, як повнолітньої доньки загиблого, яка продовжує навчання, на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, а також визначення розміру такого відшкодування. 5. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Спеціальною нормою, що регулює спірні правовідносини, є стаття 1200 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема: дитині до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Тлумачення вказаної норми дає підстави для висновку, що законодавець виділяє студентів денної форми навчання віком від 18 до 23 років в окрему категорію осіб, які мають право на відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника. Ключовою умовою для продовження виплат після 18 років є факт продовження навчання. Суд застосовує принцип повного відшкодування шкоди та враховує, що смерть батька позбавила позивача матеріальної підтримки, на яку вона мала право розраховувати під час здобуття освіти. Щодо розміру відшкодування, суд керується положеннями статті 1208 ЦК України, яка передбачає можливість збільшення розміру відшкодування шкоди у зв`язку з підвищенням вартості життя та збільшенням розміру мінімальної заробітної плати. Враховуючи, що з моменту ухвалення попереднього рішення (2019 рік) розмір прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати суттєво зросли, а також беручи до уваги інфляційні процеси, суд вважає вимогу про встановлення щомісячної виплати у розмірі 2 660,00 грн обґрунтованою, розумною та такою, що відповідає принципам справедливості. Ця сума є співмірною з потребами студента та не є надмірним тягарем для відповідача. 6. Мотивована оцінка аргументів сторін Суд критично оцінює та відхиляє доводи сторони відповідача про те, що досягнення позивачем повноліття та її фізична працездатність є підставою для відмови у стягненні відшкодування шкоди, оскільки вона нібито має можливість поєднувати навчання з роботою. Системний аналіз положень частини другої статті 1200 ЦК України дає підстави для висновку, що законодавець виокремив осіб, які навчаються, в окрему категорію осіб які мають права на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника. Ключовою умовою для виникнення та існування цього права у віці від 18 до 23 років є юридичний факт продовження навчання (що у цій справі підтверджено належними доказами), а не факт непрацездатності за станом здоров`я. Навчання за денною (очною) формою здобуття освіти передбачає постійне відвідування аудиторних занять та виконання навчального навантаження, що є основним видом зайнятості студента. Суд зазначає, що покладення на студента денної форми навчання обов`язку працювати задля забезпечення свого існування суперечить меті інституту відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника. Ця мета полягає у компенсації тієї матеріальної підтримки, яку надавав би померлий батько, що дозволило б дитині зосередитися на здобутті професійної освіти та особистісному розвитку без необхідності витрачати час на пошук засобів до існування на шкоду навчальному процесу. Таким чином, сам по собі факт фізичної працездатності позивача не позбавляє її права на матеріальне забезпечення, втрачене внаслідок винних дій відповідача, оскільки презумпція потреби в утриманні для студентів віком до 23 років ґрунтується на їхній соціальній незахищеності в період здобуття освіти. Щодо тверджень відповідача про наявність у позивача прихованих доходів та отримання стипендії: Аргументи відповідача щодо можливої наявності у позивача інших джерел доходів, які б виключали потребу в утриманні, суд визнає неспроможними та такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач, заперечуючи проти позову, не надав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що позивач займається підприємницькою діяльністю або працює за трудовим договором. Натомість, наявні в матеріалах справи офіційні відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків та Реєстру застрахованих осіб Пенсійного фонду України, витребувані за ухвалою суду, беззаперечно спростовують позицію відповідача. Зазначені документи підтверджують відсутність у [PERSON] будь-яких доходів від трудової чи підприємницької діяльності за спірний період. Стосовно посилання відповідача на отримання позивачем соціальної стипендії як підстави для відмови у позові, суд зазначає наступне. Правова природа стипендії та відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або смертю, є різною. Стипендія є формою державної підтримки у сфері освіти або заохоченням за успіхи у навчанні, тоді як відшкодування шкоди є мірою цивільно-правової відповідальності особи, що завдала шкоду. Отримання стипендії, розмір якої (згідно з матеріалами справи) є мінімальним і не покриває навіть прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не свідчить про повне матеріальне забезпечення позивача і не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану його неправомірними діями, що призвели до втрати годувальника. Зарахування стипендії в рахунок відшкодування шкоди суперечило б принципу повного відшкодування збитків, закріпленому у статті 1166 ЦК України. 7. Розподіл судових витрат Позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Суд бере до уваги заперечення відповідача щодо неспівмірності заявленої суми. Справа відноситься до категорії спорів про відшкодування шкоди, правова позиція у ній є досить усталеною, справа не становить значної складності, кількість судових засідань була незначною. Крім того, суд враховує, що підготовка позовної заяви та збір доказів у такій категорії справ не вимагали вирішення складних правових проблем, оскільки факт вини відповідача вже був встановлений преюдиційними рішеннями та діє законодавча презумпція. Враховуючи обсяг фактично наданих послуг (відповіді на відзив, участь у судових засіданнях), принципи співмірності та розумності, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 10 000,00 грн. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення відшкодування шкоди є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню. Водночас, вимога про стягнення судових витрат підлягає частковому задоволенню через їх зменшення судом.

Outcome: partial