Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 27 липня 2021 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] було укладено договір № 75944388, який було підписано електронним цифровим підписом позичальника, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 12800 грн, зі сплатою фіксованої процентної ставки в розмірі 1,99% за кожен день користування позикою. 27 січня 2022 року було укладено договір № 27/01/2022, відповідно до якого ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 75944388. У подальшому за умовами договору № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право вимоги до [PERSON] за вказаним договором ТОВ "Коллект Центр". У зв`язку з невиконанням відповідачкою взятих на себе зобов`язань, загальний розмір заборгованості за договором, що підлягає стягненню з [PERSON] становить 43601 грн 54 коп., з яких: 12800 грн заборгованість за основним зобов`язанням, 30567 грн 29 коп. заборгованість за процентами, 204 грн 80 коп. інфляційні збитки, 29 грн 45 коп. нараховані 3% річних. Просив стягнути з відповідачки заборгованість за договором № 75944388 від 27 липня 2021 року в розмірі 43601 грн 54 коп. та відшкодувати судові витрати, які складаються із суми сплаченого судового збору в розмірі 2422 грн 40 коп. і витрат на правничу допомогу в розмірі 16000 гривень. За ухвалою судді від 04 листопада 2025 року відкрито провадження у справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання; у встановлені судом строки, в тому числі додаткові строки, надані у зв`язку з неотриманням копії ухвали, відповідачка відзив на позов суду не подала. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 27 липня 2021 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] було укладено договір позики № 75944388, який підписано електронним підписом позичальника з використанням одноразового ідентифікатора, за умовами якого відповідачка отримала позику в розмірі 12800 грн, строком кредитування 30 днів до 28 серпня 2021 року, зі сплатою базової процентної ставки в розмірі 1,99% у день (а.с. 7, 8-13, 14, 16-17). Згідно з розрахунком, здійсненим ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів", за період з 27 липня 2021 року до 27 січня 2022 року заборгованість [PERSON] за договором № 75944388 становить 43367 грн 29 коп., з яких 12800 грн заборгованість за тілом кредиту, 30567 грн 29 коп. заборгованість за відсотками (а.с. 18-22). З даного розрахунку вбачається, що [PERSON] сплатила на користь ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" в рахунок погашення заборгованості грошові кошти в загальному розмірі 2585 гривень 35 копійок. 27 січня 2022 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" і ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір факторингу № 27/01/2022, за умовами якого ТОВ "Вердикт Капітал" набуло права вимоги за договором № 75944388 у розмірі 43367 грн 29 коп., з яких 12800 грн сума виданого кредиту, 30567 грн 29 коп. сума заборгованості по процентам за користування кредитом (а.с. 39-50). Згідно з розрахунком, здійсненим ТОВ "Вердикт Капітал", заборгованість [PERSON] станом на 10 січня 2023 року становить 43601 грн 54 коп., яка складається із 12800 грн заборгованість по основній сумі кредиту, 30567 грн 29 коп. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 29 грн 45 коп. 3% річних, які нараховані за період з 27 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року (а.с. 23). За умовами договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року, ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право вимоги до [PERSON] за вказаним договором ТОВ "Коллект Центр". Відповідно до реєстру боржників, ТОВ "Коллект Центр" набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором № 75944388 у розмірі 43601 грн 54 коп, яка складається із 12800 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням, 30567 грн 29 коп. сума заборгованості за нарахованими процентами, 234 грн 25 коп. відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно зі ст. 625 ЦК України (а.с. 25-38). Відповідно до розрахунку позивача, заборгованість [PERSON] за договором № 75944388 станом на 18 серпня 2025 року становить 43601 грн 54 коп. і складається із 12800 грн заборгованість за тілом кредиту, 30567 грн 29 коп. заборгованість за відсотками, 29 грн 45 коп. 3% річних, 204 грн 80 коп. інфляційні збитки (а.с. 24). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з вимогами ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Законом України "Про електронну комерцію" встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок , зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договорами або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з вимогами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Встановлені судом фактичні обставини в справі свідчать про те, що за умовами укладеного між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" і відповідачем договору позики № 75944388 від 27 липня 2021 року дана фінансова установа надала позичальниці позику, а відповідачка зобов`язувалася повернути надану позику в повному обсязі у визначений договором строк кредитування 30 днів до 28 серпня 2021 року. Таким чином, позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування 30 днів, тобто до 28 серпня 2021 року, а після закінчення строку дії договору в позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Відповідно до розрахунку позивача, заборгованість [PERSON] за договором № 75944388 станом на 18 серпня 2025 року становить 43601 грн 54 коп. і складається із 12800 грн заборгованість за тілом кредиту, 30567 грн 29 коп. заборгованість за відсотками, 29 грн 45 коп. 3% річних, 204 грн 80 коп. інфляційні збитки (а.с. 24). Досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитом включає період, який виходить за межі строку кредитування. За умовами вказаного договору відповідачка отримала позику в розмірі 12800 грн, зі сплатою базової процентної ставки в розмірі 1,99% в день, а тому розмір відсотків, що підлягав би стягненню з відповідачки в межах погодженого строку кредитування, становить 7641 грн 60 копійок. З розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] сплатила на користь ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" в рахунок погашення заборгованості грошові кошти в загальному розмірі 2585 грн 35 копійок (а.с. 18-22). Таким чином, оскільки відповідачка умови вказаного кредитного договору належним чином не виконувала, право вимоги за цим договором перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "Коллект Центр" заборгованість за договором позики № 75944388 від 27 липня 2021 року в розмірі 18090 грн 50 коп., виходячи з розрахунку: 12800 грн (заборгованість за тілом кредиту) + 7641 грн 60 коп. (відсотки у межах строку кредитування) 2585 грн 35 коп. (кошти, сплачені відповідачкою у рахунок погашення заборгованості) = 17856 грн 25 коп. та в межах заявлених позовних вимог 3% річних у розмірі 29 грн 45 коп. і інфляційні збитки у розмірі 204 грн 80 копійок. Щодо вимог про стягнення з відповідачки понесених позивачем судових витрат суд зазначає таке. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial