Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 вересня 2018 року у справі №569/8369/18, та стягувати їх, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн 00 коп. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позовну заяву мотивує тим, що 21 січня 2012 року між сторонами укладено шлюб, який розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 травня 2018 року у справі №569/3509/25. Під час перебування у шлюбі в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . 20 вересня 2018 року рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі №569/8369/18 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2 000 грн 00 коп. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 05 травня 2018 року до її повноліття. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю, не заперечував щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 2 000 грн 00 коп. Після ухвалення цього рішення суду відповідач попросив її, щоб вона не зверталася до виконавчої служби, а присуджені аліменти зобов`язувався сплачувати у добровільному порядку. Спочатку відповідач дійсно добровільно сплачував аліменти на утримання дочки, але останнім часом почав зволікати із їх сплатою, на даний час виникла заборгованість у розмірі більше 30 000 грн., у зв`язку із чим вона звернулася до виконавчої служби про стягнення їх у примусовому порядку. Крім того, з моменту ухвалення судом рішення про стягнення із відповідача аліментів минуло більше семи років, стан здоров`я дочки ускладняється, а тому аліменти у визначеному розмірі вже не забезпечують її належного утримання. На момент ухвалення первинного рішення про стягнення аліментів у 2018 році дочці було поставлено діагноз - сенсомоторна алалія з елементами аутизму. Рекомендовано рік занять із логопедом та психологом, тестування ADOS (тест на аутизм). У 2020 році дочці встановлено, що вона є дитиною з інвалідністю. Відповідно до Висновку №28 від 29 березня 2021 року дитина має захворювання (патологічний стан): ранній дитячий аутизм з порушенням комунікаційної функції та соціальної реципрокності. Відповідно до Консультаційного висновку спеціаліста-лікаря психіатра Комунального закладу «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» Рівненської обласної ради №7069 від 10 грудня 2021 року дитині поставлено діагноз: ранній дитячий аутизм; порушення комунікації - певної функції (алалія) та соціальної взаємодії; стереотипні форми поведінки; інтелектуальна недостатність на рівні ЛРВ (легка розумова відсталість). Отже, після ухвалення у 2018 році судом рішення про стягнення аліментів стан здоров`я дитини ускладнився, їй встановлено інвалідність, вона потребує інклюзивного навчання, а тому витрати на її утримання, догляд та навчання зросли. Зокрема, через особливості захворювання, дочка не може перебувати у громадському транспорті. Через малорухливий спосіб життя дочка почала набирати вагу, а тому баба купила для неї бігову доріжку, щоб дитина могла займатися фізично вдома. Також дочка вимоглива та вибіркова до продуктів харчування. Для інклюзивного навчання дочки виникла необхідність придбати комп`ютер. Отже, спосіб життя, який обумовлений захворюваністю дочки на аутизм, очевидно потребує значно більших витрат. При цьому, у зв`язку з інфляційними процесами у державі, подорожчанням продуктів харчування, товарів загального вжитку та плати за комунальні послуги, що є загальновідомим фактом, матеріальне становище позивача на даний час погіршилося. Через психіатричне захворювання дочка потребує постійного догляду і нагляду зі сторони близької їй людини, а тому вона ніде не працює і з липня 2017 року не отримує доходів. Водночас, відповідач із 2022 року став неофіційно працювати у складі будівельної бригади, яка в основному займається вкладенням бруківки, та вочевидь отримує значні доходи, тоді як у 2018 році, на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів, працював лаборантом у педінституті на 0,5 ставки. Тобто, матеріальний стан відповідача на даний час у порівнянні з 2018 роком покращився. Крім того, на утриманні відповідача немає інших осіб, яких він зобов`язаний утримувати відповідно до закону. Таким чином, ураховуючи, що матеріальний стан позивача суттєво погіршився, а утримання дочки через ускладнення захворювання та збільшення її життєво необхідних, фізіологічних потреб щодня зростає, присуджені раніше аліменти є явно недостатніми для її матеріального утримання та забезпечення належного рівня життя, а відповідач може сплачувати аліменти на утримання дочки у розмірі 5 000 грн 00 коп. щомісячно, тому розмір аліментів слід збільшити. У судове засідання позивач та її представник [PERSON] не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 17 лютого 2026 року представник позивача [PERSON] подала клопотання, в якому просила судовий розгляд провести без її та позивача участі, позов підтримує, а також відкликає заяву про виклик свідка. Відповідач у судове засідання також не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 17 лютого 2026 року відповідач подав заяву, в якій просив справу слухати у його відсутність, позов визнає повністю, не заперечує проти задоволення. Згідно частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачем та задоволення позову у зв`язку з цим, суд враховує наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 21 січня 2012 року. Під час перебування у шлюбі у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Виконавчим комітетом Квасилівської селищної ради Рівненського району Рівненської області 25 червня 2014 року, серії [NUMBER] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 травня 2018 року в справі №569/3509/18, яке набрало законної сили 03 липня 2018 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 вересня 2018 року в справі №569/8369/18, яке набрало законної сили 23 жовтня 2018 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2 000 грн 00 коп. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 05 травня 2018 року до її повноліття. Згідно Консультаційного висновку спеціаліста від 23 квітня 2018 року [PERSON] , [INFO] , встановлено діагноз: сенсомоторна алалія з елементами аутизму. У 2020 році [PERSON] , [INFO] , встановлено інвалідність, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , яке видано 25 серпня 2020 року Управлінням соціального захисту Рівненської РДА. Відповідно до Висновку №28 про дитину-інваліда віком до 18 років від 29 березня 2021 року [PERSON] , [INFO] , має захворювання (патологічний стан): ранній дитячий аутизм з порушенням комунікативної функції та соціальної реципрокності. Відповідно до Консультаційного висновку спеціаліста від 10 грудня 2021 року, [PERSON] , [INFO] , поставлено діагноз: ранній дитячий аутизм; порушення комунікативної функції (алалія) та соціальної взаємодії; стереотипні форми поведінки; інтелектуальна недостатність на рівні ЛРВ. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] з 2021 року по 2025 рік включно отримувала виплати від Департаменту соціальної та ветеранської політики Рівненської міської ради та Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, інших доходів не отримувала. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів . Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, або погіршенням матеріального становища отримувача аліментів, останній може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Як встановлено судом, як підставу для збільшення розміру стягуваних аліментів позивач вказує значне покращення матеріального становища відповідача та те, що сума стягуваних аліментів на даний час є недостатньою для матеріального утримання дитини, в тому числі і з урахуванням стану її здоров`я та наявністю хронічних захворювань. Відповідач позов визнає. Відповідач не є особою похилого віку, працездатний, має задовільний стан здоров`я, не має інших утриманців, а протилежного судом не встановлено, отже спроможний сплачувати аліменти на дитину щомісячно у більшому розмірі, ніж визначено попереднім рішенням суду. Тому зважаючи на обставини, які викладені вище, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ч. 1 ст. 141 СК України), з урахуванням правил ст. 182 СК України, суд дійшов висновку про необхідність збільшення розміру щомісячних аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання їх дитини [PERSON] , [INFO] , з 2000 грн 00 коп. до 5 000 грн 00 коп. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Верховний Суд у постанові від 15 жовтня 2025 року в справі №686/28590/23, провадження № 61-4480св25, зауважив, що справи про стягнення аліментів (пункт 1 частини першої статті 430 ЦПК України) є родовою конструкцією, яка охоплює не лише позов про стягнення аліментів, але й позов про збільшення їх розміру. З огляду на викладене, суд допускає негайне виконання рішення про збільшення розміру аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно частини 1 статті 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, а позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», 50 відсотків судового збору в розмірі 665 грн. 60 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved