Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, яка обґрунтована тим, що 27.12.2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладений договір позики, згідно якого, позивач передав відповідачеві грошові кошти у розмірі 13 300 доларів США, що на день звернення до суду за офіційним курсом НБУ еквівалентно - 28.05560000* 13300=373 139,48 гривень, які відповідно до боргової розписки. [PERSON] повинен був повернути у строк до 01.05.2018 року. Однак, станом на момент звернення до суду із позовом, договір займу не виконаний, грошові кошти не повернуті. Відповідач не реагував на усні прохання про повернення грошових коштів, на телефонні дзвінки не відповідав. На підтвердження укладання договору займу боржник [PERSON] власноруч, у присутності позивача склав, підписав та передав письмову розписку, де зазначив всі вище наведенні суттєві умови. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) .грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути пред`явлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує переданим йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Вказані зобов`язання свідчать про укладення сторонами договору займу, який було оформлено за домовленістю сторін, в простій письмовій формі, шляхом видачі відповідачем розписки. Форма обрана сторонами для укладення даного договору, відповідає вимогам ст. ст. 207, 208, 1047 ЦК України і є належним підтвердженням наявності відповідних договірних відносин між сторонами та передачі грошей. Згідно з загальними умовами виконання зобов`язань. встановлених нормами ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільною законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. І ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення,. в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити па користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, викопати роботу, падати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна йою умов не допускається. У відповідності до ст. 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, шо прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором. Оскільки, відповідач не виконав зобов`язання і не повернув борг, чим порушив вимоги договору, зазначена сума підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів віч суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів. їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, у ч. 1 ст. 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, встановлена презумпція оплатності позики, яка діє за умови, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним диткором. Згідно ч. 2ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошовою зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ч. 1 ст,. 612 1ІК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав йою у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі сплином якого пов`язана дія чи подія, яка мас юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. В даному випадку строк настання обов`язку сплатити кошти визначено у договорі - 01.05.2018 року, тобто обов`язок сплатити кошти настав з 02.05.2018 року. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і с особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації' і плані) від боржника за користування утримуваними ним і ротовими коштами, належними до сплати кредитору. Згідно з ст. 524 ЦК України зобов`язання мас бути виражене в грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Разом з тим. незалежно віч фіксації еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, згідно з пунктами 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти па день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Виходячи з офіційного курсу НБУ станом на 16.09.2020 року, просить суд стягнути з відповідача суму борі у за договором позики від 27.12.2017 року у розмірі 13 300 доларів США, що на день звернення до суду за офіційним курсом НБУ еквівалентно 373139,48 гривень, інфляційне збільшення боргу 401373,46 грн., 3% річних - 2621 гри., а всього: 439 897,94 грн. Згідно з наданим суду відзивом на позов, відповідач [PERSON] боргу за договором позики від 27.12.2017 у розмірі 373139,48 грн., а подану до суду [PERSON] позовну заяву вважав завідомо неправдивою, оскільки в ній викривлено фактичні обставини спірних правовідносин, виходячи з наступного. Позивач у позовній заяві від 06.10.2020 зазначає, що відповідач отримав грошові кошти 13300 доларів США за договором позики від 27.12.2017, про що була оформлена розписка, та зобов`язався повернути їх до 01.05.2018. Після сплину строку виконання зобов`язання відповідач зазначені кошти не повернув, вимоги позивача сплатити борг ігнорував, на телефонні дзвінки не відповідав, через що позивач звернувся до суду з цим позовом. На обґрунтування своїх вимог позивач додав до позовної заяви розпису, яку видав йому відповідач. Дійсно, 27.12.2017 між відповідачем та [PERSON] укладався договір безпроцентної позики грошей із зобов`язанням повернути їх до 01.05.2018, про що [PERSON] оформив та видав позивачеві рукописну розписку. Займані кошти були необхідні відповідачеві для використання в якості оборотних активів у власній підприємницькій діяльності (внутрішні та міжнародні транспортні перевезення вантажів, супутні логістичні послуги тощо). В силу складних економічних обставин, що зумовили виникнення непередбачуваних факторів та ризиків на ринку логістики, відповідач не зміг вчасно виконати свої зобов`язання за договором позики, однак жодним чином не ухилявся від їх виконання та від контактів з позичальником і доклав можливих зусиль до повернення боргу. В період з березня 2018 року по травень 2020 року відповідач повернув по вище зазначеній розписці [PERSON] частину боргу, що складає в еквіваленті 11500 доларів США (87% від суми позики) грошовими коштами у гривнях та у доларах США. Частина з вище приведеної суми поверненого боргу зарахована відповідачем через банківські термінали на наданий особисто [PERSON] банківський картковий рахунок № [NUMBER] в АТ «АКЦЕНТ-БАНК», оформлений на ім`я останнього. Доказом повернення коштів на банківську картку позивача є частково збережена в телефоні [PERSON] з абонентським номером [NUMBER] (50) [NUMBER] СМС-переписка з [PERSON] на його мобільний телефон з абонентським номером [NUMBER] в період з 22.08.2018 по 05.09.2018. До цього відзиву долучена роздруківка скрин-шоту такої СМС-переписки, за якою підтверджується: особистий профіль абонента Переломи [PERSON] зі світлинами його зображення в контактах користувачів, який ідентифікує його та номер його мобільного телефону, як сторону цієї CMC - переписки; факт особистого надання [PERSON] відповідачу реквізитів власної банківської картки для зарахування на неї відповідачем грошових сум в якості повернення боргу (СМС- повідомлення за 30.08.2018); факти повернення сум боргу [PERSON] та безпосереднє підтвердження позичальником таких фактів, а саме: 100 000 грн. станом на 23.08.2018 ( [PERSON] питає: Ты только 100 дал? Відповідач :Да); 40 000 грн. 28.08.2018 (Відповідач: Сегодня 40000 и завтра 45000. [PERSON]. :Окей.); 10 000 грн. 29.08.2018 (Відповідач: 10000 нашел скинул. [PERSON] : Спасибо). Водночас грошові кошти в сумі приблизно 300 000 грн. в якості повернення боргу відповідач зараховував через банківські термінали на вище наведений картковий рахунок [PERSON] в інші окрім вище приведених дати періоду з березня 2018 року по травень 2020 року, що супроводжувалося СМС-перепискою, яка не зберіглася. В повернуту суму 300 000 грн. включено як погашення боргу за розпискою від 27.12.2017, виданою [PERSON] , так і суми погашення боргу за іншою розпискою від 03.02.2018, оформленою відповідачем на ім`я дружини позивача - [PERSON] , що є предметом розгляду в справі №243/9148/20. По при вище зазначене, відповідно до особистих записів відповідача грошові кошти в еквіваленті в сумі 334 000 грн. були передані ним особисто в руки [PERSON] при безпосередніх зустрічах у місті Слов`янську як грошовими купюрами в гривнях, так і доларами США, а саме: 85 000 грн. - 12.03.2018; 19 000 грн. - 16.05.2018; 50 000 грн. -24.05.2018; 80 000 грн. - 15.06.2018; 100 000 грн. - 15.08.2018. При таких зустрічах з [PERSON] разом з відповідачем була присутня його колишня дружина [PERSON] та/чи його товариш [PERSON] (тел. [NUMBER] ), які готові підтвердити вище наведені факти передачі [PERSON] зазначених грошових сум. Влітку 2018 року відповідач за домовленістю та узгодженням з [PERSON] передав останньому 16 000 грн. в рахунок погашення боргу через [PERSON] ( [NUMBER] , мешкає у місті Слов`янську), який є другом позивача. Зустріч з [PERSON] та передача грошей мала місце в дворі будинку [ADDRESS] , де на той час відповідач орендував квартиру для проживання та куди [PERSON] під`їжджав на своєму автомобілі ВАЗ 2115 сірого кольору. 30 серпня 2018 року відповідач за домовленістю та узгодженням з [PERSON] передав останньому 27 000 грн. в рахунок погашення боргу через [PERSON] , який на той час працював у [PERSON] водієм вантажного транспорту. Факт отримання [PERSON] зазначеної суми коштів від [PERSON] підтверджується СМС-перепискою між відповідачем та позивачем за 30-31 серпня 2018 року, а саме: «30.08.2018, 12:34 відповідач повідомляє: У [PERSON] 27000. [PERSON] відповідає: Окей. 31.08.2018, 14.21 [PERSON] повідомляє: У [PERSON] 2 7 забрав». В серпні 2018 року відповідач за домовленістю з [PERSON] віддав останньому особисто в рахунок погашення боргу за розпискою надувний рибацький човен Kolibri КМ-4502010 року випуску біло - синього кольору, облаштований зйомним мотором Mercury 25 2008 року виготовлення, разом з напівпричепом «Муравей», який у реєстрі рухомого майна був та залишається оформленим на ім`я колишньої дружини відповідача - [PERSON] . Водночас [PERSON] відповідач віддав технічний паспорт до напівпричепу. Передача [PERSON] човна з мотором на напівпричепі відбулася з гаражного ангару на майновому комплексі за адресою: [ADDRESS] «Кирпичный дом» - «Лесторг», де відповідач зберігав човен і напівпричепі в гаражі. Забирав напівпричеп з човном [PERSON] на автомобілі ВАЗ 2121 «Нива» камуфляжного (мисливського) кольору зі своїм товаришем, який керував автомобілем. З боку відповідача передачу човна на напівричепі допомагав здійснювати його товариш [PERSON] , який готовий підтвердити даний факт. За усним погодженням з [PERSON] , при передачі човен з мотором та напівпричепом було оцінено у загальну вартість 80 000 грн., що зарахована в погашення боргу за двома розписками, виданими [PERSON] та на ім`я його дружини [PERSON] . Таким чином, за вище наведених обставин відповідач повернув [PERSON] за розпискою від 27.12.2017 та за оформленою на ім`я його дружини [PERSON] розпискою від 03.02.2018 загальну суму боргу 907 000 грн., що підтверджується та потенційно може бути підтверджено приведеними у позові доказами (СМС-перепискою, показами свідків, відомостями про рух коштів по банківському рахунку позивача тощо). Відповідач зазначає, що у спірних обставинах наведені факти повернення сум боргу [PERSON] документально (відмітки у розписці, нові розписки тощо) не оформлялися, оскільки [PERSON] покладався на порядність позивача та взаємодовіру між ними. Вище наведені розписки залишилися у [PERSON] , оскільки неповерненою з боку відповідача залишилася незначна сума за обома розписками. Попри це, звернувшись до суду з даним позовом та зазначивши у позовній заяві неправдиві відомості про неповернення повної суми позики та про ігнорування відповідачем вимог сплати боргу тощо, [PERSON] проявив непорядність та очевидні протиправні наміри повторно стягнути з відповідача вже сплачені суми боргу. В силу зазначених обставин позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] боргу в розмірі 439897 грн. 94 коп. за договором позики від 27 грудня 2017 року є необґрунтованими та неправомірними. У відповіді на відзив представник позивач зазначив, що викладені у відповіді на відзив міркуванні відповідача з приводу повернення боргу не відповідають реальним обставинам. Так, позивач тривалий час займався різноманітним бізнесом, пов`язаний з ремонтом транспортних засобів, транспортними перевозками, мав на момент укладення спірної угоди декілька вантажних автомобілей, мав у власності промислову нерухомість, яку використовував для здачі в оренду. Позивач давно знайомий з відповідачем та до 2018 року підтримував з ним дружні стосунки. Наприкінці 2017 року, точну дату позивач не може, на прохання відповідача позивач надав йому в борг двома частинами гроші в загальній сумі 36000 доларів США. Відповідач склав та надав позивачу дві розписки щодо укладення двох договорів позики. 03.02.2018 року відповідач впевнив позивача надати йому в борг додатково ще 13300 доларів США, отримавши які передав відповідну розписку щодо повернення боргу до 01.05.2018 року. Із вказаного часу відповідач став виконувати свої зобов`язання, частинами повертаючи борг. 27.12.2017 року позивач переконав свою дружину [PERSON] надати відповідачу додатково в борг ще 23300 доларів США, взявши у неї вказану суму грошей, яку передав відповідачеві та забравши у нього відповідну розписку щодо повернення боргу саме [PERSON] . Відповідач розумів про обов`язок сплатити вказаний борг 23300 доларів США саме [PERSON] . В подальшому відповідач дійсно тривалий час повертав позивачеві частками борг, зокрема в натуральній формі, передавши позивачеві резиновий рибацький човен на причепі. Після повернення двох перших боргових зобов`язань на суму 36000 доларів США позивач у присутності відповідача розірвав відповідні боргові розписки, чим підтвердив виконання перших договірних зобов`язань за договором позики. Щодо виконання боргових зобов`язань по договору позики від 03.02.2018 року щодо повернення позивачеві грошей в сумі 13300 доларів - вказані зобов`язання відповідачем не виконані та вказаних грошей позивач не отримував. Строк, обумовлений сторонами в договорі займу від 03.02.2018 року щодо повернення грошей давно сплинув, вказаний борг не повернутий, відповідач усіляко уникав виконання договірних зобов`язань, строк, обумовлений сторонами в договорі займу від 03.02.2018 року щодо повернення грошей давно сплинув, вказаний борг не повернутий, відповідач усіляко уникав виконання договірних зобов`язань. У запереченні на відповідь на позовну заяву відповідач зазначив, що позивач визнав факт, шо в рахунок погашення боргу та в склад суми 36000 доларів США, включеного у вартість переданого йому відповідачем [PERSON] надувного рибацького човна з автомобільним причепом. Такі пояснення [PERSON] з приводу спірних обставин абсолютно узгоджуються з поясненнями відповідача [PERSON] , за якими останній в період з березня 2018 року по травень 2020 року повернув Переломі за розписками від 27.12.2017 року на його ім`я та від 03.02.2018 року на ім`я дружини [PERSON] , що є предметами цього та іншого позову, загальну суму боргу 907000 грн., яка відповідає еквіваленту 36000 доларів США. Але [PERSON] вдався до подальшого викривлення фактичних подій та у відповіді на відзив зазначив про, ніби то існування окрім договорів позики за розписками від 27.12.2017 року на його ім`я та від 03.02.2018 року на ім`я дружини [PERSON] , що є предметами цього та іншого позову, ще двох боргових розписок, за якими, за версією позивача, він наприкінці 2017 року на прохання [PERSON] надав останньому в борг двома частинами інші гроші в загальній сумі 36000 доларів США, що, ніби то, було оформлено двома окремими розписками. Саме за цими двома розписками, як зазначає позивач, впродовж тривалого часу, починаючи з лютого 1018 року [PERSON] повернув йому суму боргу 36000 доларів США, після чого [PERSON] ніби то в присутності відповідача розірвав ці розписки в підтвердження факту повернення боргу. [PERSON] категорично заперечував таку інтерпретацію подій та зазначав, що окрім договорів позики за розписками від 27.12.2017 року на ім`я [PERSON] на суму 13300 доларів США із зобов`язанням повернути до 01.05.2018 року та від 03.02.2018 року на ім`я [PERSON] на суму 23300 доларів США із зобов`язанням повернути до 30.07.2018 року, інших договорів позики із [PERSON] він не укладав, інших, окрім зазначених грошей, в борг не брав, будь - яких боргових розписок, окрім вищенаведених, він не писав. Кошти в еквіваленті 36000 доларів США (грошима та човном з мотором і напівпричепом) при викладених у відзиві на позов обставинах, які не заперечуються позивачем, [PERSON] повернув [PERSON] саме в рахунок погашення боргу за вищенаведеними розписками. У задоволенні позову просив відмовити. Ухвалою суду від 24 вересня 2024 року провадження у даній цивільній зупинено до залучення до участі у справі правонаступника відповідача [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 25 червня 2025 року розгляд даної цивільної справи відновлено. Також, ухвалою від 25 червня 2025 року від Приватного нотаріуса Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Бігун Віталія Валерійовича витребувана копія спадкової справи, що відкрилась після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 18 серпня 2025 року справі залучено правонаступника відповідача [PERSON] - [PERSON] , Ухвалою суду від 20 січня 2026 року від Приватного нотаріуса Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Бігун Віталія Валерійовича витребувана повна інформацію про факт відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; реєстраційний номер та дату відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; прізвища, імена та по батькові усіх спадкоємців [PERSON] , який помер [INFO] ; чи зверталися спадкоємці із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; чи видавалося свідоцтво про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , якщо так, кому саме та в якій частині. У судовому засіданні представник позивача, адвокат Кочуков Д.В. на задоволенні позовних вимог наполяга, надав пояснення, аналогічні обгрунтуванню позовної заяви. Представник відповідача, адвокат Шведа А.М., у судовому засіданні напоягав на відмові у задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Крім того, зазначив, що відповідач [PERSON] не отримала у спадщину жодного майна, а тому у неї не виник обов`язок щодо поаернення боргу, навіть якщо б він був. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 27 грудня 2017 року позивач [PERSON] передав, а відповідач [PERSON] отримав у борг 13300 доларів США, що підтверджується розпискою, яку відповідач підписав особисто. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України встановлює форму договору позики та зазначає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своєю суттю Договір позики про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом статей 525, 526, 599 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами частини другої статті 527 ЦК України кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно зі статтею 545 цього Кодексу кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 367/7135/16-ц зазначено, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів зробити відповідні правові висновки щодо дійсної природи існуючих між сторонами правовідносин. У постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року № 755/9283/15-ц зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Наявність у кредитора оригіналу розписки свідчить про наявність невиконаного зобов`язання. Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідачем, всупереч вищенаведеним вимогам цивільно - процесуального законодавства, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту повернення грошових коштів саме за цим борговим зобов`язанням. Однак, як встановлено у судовому засіданні [PERSON] помер [INFO] , у зв`язку з чим судом було залучено до участі у справі його правонаступника - [PERSON] . Вирішуючи питання щодо стягнення суми боргу за вищенаведеною розпискою, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, Цивільний кодекс України визначає поняття спадкування, як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 2, 3 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Стаття 1220 ЦК України встановлює, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до частини 1 статті 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Згідно зі статтями 1216, 1218, 1268, 1296 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він подав нотаріусу заяву про її прийняття або фактично вступив у володіння спадковим майном. Право власності на спадкове майно посвідчується Свідоцтвом про право на спадщину. Відповідно до статті 1269 ЦК України, заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Відповідно до статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. З наведеної норми слідує, що спадкоємці майна/майнових прав померлого [PERSON] мають обов`язок перед кредитором померлого покрити борги останнього виключно в межах вартості майна, яке вони отримають у спадщину, тобто після отримання свідоцтва про право на спадщину такого майна/майнових прав. Саме після набуття права розпорядження спадковим майном (отримання Свідоцтва про право на спадщину) є можливим визначити його вартість та, відповідно, визначитись у межах суб`єктивних зобов`язань кожного зі спадкоємців перед кредитором. Задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується матеріалами спадкової справи, заведеної Приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Бігун В.В. №179/2024 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відповіддю нотаріуса на ухвалу суду, спадкоємцем померлого є [PERSON] . Свідоцтва про право на спадщину не видавалося. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 615/473/20 (провадження № 61-9358св21) зазначено, що до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця, серед іншого, належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором визначного законом механізму звернення до спадкоємців боржника стягнення боргу спадкодавця, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц (провадження № 61-25487св18) вказано, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором приписів статті 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Таким чином, оскільки [PERSON] не отримала свідоцтва про право на спадщину, тобто, не успадкувала жодного майна після смерті [PERSON] , на неї не може бути покладений обов`язок щодо задоволення вимог кредитора [PERSON] у зобов`язанні щодо повернення коштів за договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , а тому, у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed