Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Позивач в особі представника, адвоката Репеті В.О., звернувся з позовом до суду, в якому просить розірвати шлюб укладений між ним та відповідачкою, який зареєстровано 11.08.2001 р. Роганською селищною радою, актовий запис про шлюб №38. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває у шлюбі з [PERSON] , від шлюбу неповнолітніх дітей немає, мають повнолітню дитину. Вказує, що відносини між позивачем та відповідачем поступово погіршились з причин відсутності взаєморозуміння між подружжям та різних поглядів на сімейне життя та обов`язки. Станом на день подання цього позову сторони фактично припинили шлюбні відносини. Спільне господарство не ведеться, спільного бюджету немає, однією сім`єю Позивач та Відповідач не проживають. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, однак на пропозиції спільно подати заяву до відділу державної реєстрації актів цивільного стану про розірвання шлюбу не реагує, що фактично унеможливлює розірвання шлюбу в позасудовому порядку. Із врахуванням вищезазначеного, позивач наполягає на розірванні шлюбу в судовому порядку. Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 20.01.2026 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від відповідача, [PERSON] до суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, в якому просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підтримала, позов визнала. Також, від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю. У судове засідання, позивач та відповідач двічі не з`явилися, були повідомлені про судове засідання належним чином. На підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та відповідача, на підставі наявних доказів, з урахуванням поданих до суду заяв. У відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 11.08.2001 р. Роганською селищною радою, актовий запис про шлюб №38, що підтверджується копією Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 11.08.2001 року, доданого до матеріалів справи. Як зазначено у позові, та не заперечувалось відповідачем, подружнє життя у позивачки з відповідачем не склалось, через відсутність взаєморозуміння, сторони мають різні погляди на життя, припинили подружні відносини. На теперішній час спільне господарство сторонами не ведеться, кожен живе окремим життям. За змістом положень ч. 1ст. 24 СК України та ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Правилами ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.104, ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. За змістом ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Враховуючи, що сторони мають різні інтереси та погляди на життя, позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач погоджується на розірвання шлюбу, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідачкою позов визнано до початку розгляду справи по суті, згідно поданої нею заяви, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 532,48 грн. Решту судових витрат стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. ст. 12 - 19, 141, 265 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 110 112, 141 Сімейного кодексу України, суд

Outcome: approved