Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

До Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла вказана позовна заява через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», згідно з якою позивач просить стягнути з відповідача: -заборгованість за Кредитним договором №ABH0CT155101723191929024 від 09 серпня 2024 року у розмірі 17103,67 гривень; -судові витрати у розмірі 2 422,40 гривень. Стислий виклад позиції позивача. 09 серпня 2024 року відповідач, будучи клієнтом Банку, уклала з Банком Кредитний договір ABH0CT155101723191929024, щодо надання їй кредиту у розмірі 20 000,00 гривень строком на 36 місяців (тобто до 08 серпня 2027 року) зі сплатою процентів у розмірі 55,00 % щорічно та комісії в розмірі 0,00 гривень. Банк виконав взяті на себе зобов`язання, надавши кредит, однак відповідач порушила свої зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 17 103,67 гривень. Стислий виклад заперечень відповідача. [PERSON] належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов у встановлений судом строк не подала. Водночас обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань». Процесуальні дії у справі. 15 серпня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 09 серпня 2024 року відповідач, будучи клієнтом АТ «А-Банк», уклала з Банком Кредитний договір ABH0CT155101723191929024, щодо надання їй кредиту в розмірі 20 000,00 гривень строком на 36 місяців (тобто до 08.08.2027 року) зі сплатою процентів у розмірі 55,00 % щорічно та комісії в розмірі 0,00 гривень. Кредитний договір підписано за допомогою електронного підпису, використання якого погоджено сторонами в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. Банк виконав взяті на себе зобов`язання, що підтверджується меморіальним ордером TR.38717772.33578.65455 від 09 серпня 2024 року, однак відповідач порушила свої зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 17 103,67 гривень, яка складається з: ?14 355,88 гривень - залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); ?2 595,45 гривень - залишок заборгованості за процентами; ?152,34 гривень - залишок заборгованості за пенею, що підтверджується випискою по кредиту та розрахунком заборгованості. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами, оскільки відповідачем у встановлений судом строк відзив на позов не подано. Як встановлено у ході розгляду справи, відповідач отримала від позивача кредит, однак не виконала своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення коштів, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої останньої не спростовано. Разом із цим, частина 1 статті 526 ЦК України визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Велика Палата Верховного Суду (справа №127/15672/16-ц) в постанові від 08 листопада 2019 року зазначила, що для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Поряд із цим, відносно нарахування заборгованості за пенею, суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 року, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У зв`язку з чим позовна вимога в частині стягнення заборгованості за пенею не підлягає задоволенню. На підставі викладеного, оцінивши аргументи сторін та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат. Як вбачається з наданої платіжної інструкції № 6005315499499 від 11 липня 2025 року, за подання даного позову до суду, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень, а оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення на 99,11%, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 2 400,84 гривень.

Outcome: partial