Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

До Дергачівського районного суду Харківської області звернулася із заявою [PERSON] , заінтересована особа: Дергачівська міська рада, у якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: встановити факт, що має юридичне значення, а саме що Свідоцтво про право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , записане в реєстрову книгу № 14 під реєстраційним № 3262 20.07.1989 року, видане Виконавчим комітетом Дергачівської міської Ради народних депутатів на підставі рішення № 62/5 від 13.07.1989 року, належить [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заяви заявник зазначив, що заявник [PERSON] є власником 39/100 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вищевказаний будинок належить їй на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок, записаного в реєстрову книгу № 14 під реєстраційним № 3262 20.07.1989 року, виданого Виконавчим комітетом Дергачівської міської Ради народних депутатів на підставі рішення № 62/5 від 13.07.1989 року. З метою реєстрації права власності належного їй житлового будинку в Державному реєстрі речових прав мною було зібрано пакет документів, під час підготовки яких виявлено, що в Свідоцтві про право власності на житловий будинок, записаного в реєстрову книгу № 14 під реєстраційним № 3262 20.07.1989 року та рішенні № 62/5 від 13.07.1989 року, що були видані Виконавчим комітетом Дергачівської міської Ради народних депутатів допущено помилку в написанні її прізвища. А саме, замість правильного « [PERSON] » вказано « [PERSON] ». Оскільки, встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, а можливість внести зміни в документи в позасудовому порядку не можливо, вказаний юридичний факт підлягає встановленню в судовому порядку. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 22 січня 2026 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження на 19 лютого 2026 року. Від заявника надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, вимоги підтримує. Представник заінтересованої особи Дергачівська міська рада у судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи за відсутності представника заінтересованої особи, вказав, що проти задоволення заяви не заперечує. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, від них надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає за можливе відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України розглянути справу у відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши доводи заяви, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, згідно Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, яке розташовано в [ADDRESS] , в 39/100 частинах, належить [PERSON] на підставі рішення Виконкому Дергачівської міської Ради народних депутатів №62/5 від 13 червня 1989 року. Згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Дергачівським РВ УМВСУ в Харківській області від 30.11.2000, прізвище, ім`я та по-батькові матері заявника зазначено [PERSON] . В цьому Свідоцтві прізвище заявника зазначено: « [PERSON] », в той час, як відповідно до паспорта громадянина України її прізвище: « [PERSON] ». Вирішуючи справу по суті, суд враховує наступні норми закону. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 55 Конституції України кожна особа має право на судовий захист. Положеннями статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч. 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. За правовими позиціями Верховного Суду України, щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Факт, про встановлення якого просить заявник, має для неї юридичне значення, оскільки від встановлення такого юридичного факту залежить оформлення спадкових прав. Аналізуючи вище наведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення заяви, оскільки надані заявником документи містять розбіжності, які усунути у позасудовому порядку немає можливості. Виходячи з наданих доказів, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню. Під час подання заяви заявниками було сплачено судовий збір, але з урахуванням предмету заяви, відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справі у порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved