Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

в провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в інтересах якого діє представник Коваленко Яна Олегівна, до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму заборгованості за Кредитним договором № 1158-8161 від 20.02.2023 року в розмірі 65 187, 99 грн., з яких: 14 355, 00 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 50 832, 00 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, та за зустрічним позовом [PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Мохнюк Руслана Геннадіївна, до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про визнання недійсними пунктів та інших положень Договору відкриття кредитної лінії, в якому представник позивача просить суд визнати недійсним п. 4.6, 4.9, 4.10, 4.11, 10.1, 10.2., 11.1 та інші положення щодо розміру відсотків після закінчення Базового періоду та п 5.4 договору відкриття кредитної лінії № 1158-8161 від 20.02.2023 року укладений о 8 год. 44 хв., укладеного між [PERSON] та ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС". Позовні вимоги первісного позову обґрунтовано тим, що 20.02.2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» і фізичною особою, якою є [PERSON] за допомогою Веб-сайту (https://creditkasa.com.ua/), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1158-8161. Вказує, що на виконання зазначених вимог, Позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор A7323, для підписання Кредитного договору №1158-8161 від 20.02.2023 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Відповідно до вище наведеного, обґрунтованим висновком є те, що без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на вебсайт Кредитора до особистого кабінету, без отримання смс повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, Кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, а кредитні кошти не були би перераховані відповідачу. Відповідно до умов Кредитного договору Кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 14 400,00 грн.; строк кредитування 300 днів; базовий період 14 днів; знижена % ставка 2,50 % в день; стандартна % ставка 3,00 % в день. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до умов укладеного Кредитного договору. Станом на 07.03.2024 року загальний розмір заборгованості відповідача за Кредитним договором становить: 134 793,52 гривень, а саме: прострочена заборгованість за кредитом 14 355,00 гривень, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 120 438,52 гривень. Кредитодавцем також було прийнято рішення про можливість застосування до Позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості Позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 69 606,52 гривень за умови погашення Позичальником решти заборгованості за Кредитним договором в розмірі 65 187,00 гривень. У зв`язку із вищенаведеним, позовні вимоги підтримує, просить задоволити. 15.05.2024 року на адресу суду представником відповідача [PERSON] адвокатом Мохнюк Р. Г. подано зустрічну позовну заяву, в якій остання просить суд визнати недійсним п. 4.6, 4.9, 4.10, 4.11, 10.1, 10.2., 11.1 та інші положення щодо розміру відсотків після закінчення Базового періоду та п 5.4 договору відкриття кредитної лінії № 1158-8161 від 20.02.2023 року укладений о 8 год. 44 хв., укладеного між [PERSON] та ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС", мотивуючи таке тим, що 20.02.2023 року [PERSON] отримав від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» кредит у сумі 14 400 грн строком на 300 днів. Відповідачем було здійснено часткові платежі у розмірі 850 грн та 5 963 грн, у зв`язку з чим, на його думку, залишок заборгованості за тілом кредиту становить 7 587 грн. Разом з тим, позивач за первісним позовом нарахував до стягнення 136 813 грн, що, як зазначає відповідач, є надмірною та економічно необґрунтованою сумою порівняно з фактично отриманим кредитом. У зустрічному позові зазначено, що умови договору щодо розміру процентної ставки є несправедливими, оскільки передбачають нарахування 2,53 % на день, при цьому реальний розмір річної процентної ставки у цифровому значенні у договорі належним чином не відображений. Лише з матеріалів позову відповідачу стало відомо про зазначення у договорі річної ставки у розмірі понад 1 000 000 % річних. На думку відповідача, зазначення щоденної процентної ставки без чіткого та зрозумілого відображення реальної річної ставки вводить споживача в оману та створює істотний дисбаланс договірних прав і обов`язків сторін. Крім того, відповідач вважає несправедливими умови договору щодо порядку зарахування сплачених коштів, оскільки платежі зараховуються насамперед у рахунок сплати процентів, що призводить до постійного збільшення заборгованості та фактично унеможливлює зменшення тіла кредиту. Посилаючись на положення Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач вказує, що умови договору призводять до істотного дисбалансу прав сторін на його шкоду як споживача, а тому просить суд визнати недійсними окремі пункти договору щодо розміру процентів після закінчення базового періоду та порядку зарахування коштів. У разі задоволення зустрічного позову відповідач вважає, що до стягнення може підлягати лише залишок заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7 587 грн та проценти за базовий період у сумі 5 040 грн, що разом становить 12 627 грн. 29.08.2024 року представником позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позивача [PERSON] подано відзив на зустрічну позовну заяву, у якому зазначено, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. У відзиві вказано, що 20.02.2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1158-8161 строком на 300 днів, який є чинним, а зобов`язання за яким позичальником належним чином не виконані. Представник зазначає, що відповідно до п. 4.6 Договору проценти за користування кредитом нараховуються на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування, а стандартна процентна ставка становить 3,00 % за кожен день користування кредитом. Наголошується, що розмір та порядок нарахування процентів визначені договором відповідно до вимог ст. 1048, 1054, 1056-1 ЦК України, а позичальник, укладаючи договір, погодився з його умовами. У відзиві також наведено правові позиції Великої Палати Верховного Суду (зокрема, постанова від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12) щодо права кредитодавця нараховувати проценти в межах строку кредитування, а також зазначено, що проценти за користування кредитом не є штрафними санкціями чи пенею в розумінні п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому доводи про їх несправедливість є помилковими. Щодо вимог про визнання недійсними п.п. 4.94.11 Договору, у відзиві зазначено, що реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту визначені відповідно до ст. 8, 12 Закону України «Про споживче кредитування» та розраховані згідно з Методикою, затвердженою постановою Правління НБУ № 16 від 11.02.2021. Представник товариства вказує, що ці показники не є штрафними санкціями, а лише інформаційними розрахунковими величинами, передбаченими законом. Стосовно вимог про визнання недійсними п.п. 10.110.2 Договору зазначено, що відповідні положення регулюють умови застосування програм лояльності (промо-, пільгової, зниженої процентної ставки) та не суперечать нормам чинного законодавства. Посилання зроблено на принцип свободи договору (ст. 3, 6, 627, 628 ЦК України), відповідно до якого сторони є вільними у визначенні умов договору. Окремо у відзиві звертається увага на те, що позичальник мав право протягом 14 днів відмовитися від договору про споживчий кредит відповідно до ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» та умов договору, однак таким правом не скористався та продовжував користуватися кредитними коштами. Також представник товариства посилається на практику Верховного Суду щодо презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) та обов`язку сторони, яка оспорює договір, довести підстави його недійсності. На думку позивача за первісним позовом, ініціювання спору про недійсність окремих умов договору спрямоване на ухилення від виконання грошового зобов`язання. З огляду на викладене, у відзиві зроблено висновок про відсутність правових підстав для визнання спірних пунктів договору недійсними та проситься відмовити у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі. 10.06.2025 року на адресу суду подано відповідь на відзив представником відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, згідно якої у якій остання наполягає на обґрунтованості заявлених зустрічних вимог та просить їх задовольнити. У відповіді зазначено, що за наявності заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7 587 грн ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» нарахувало 136 813 грн, що у 18 разів перевищує суму неповернутого кредиту, що, на думку заявника, свідчить про несправедливість умов договору. Зокрема, у відповіді на відзив стверджується, що у договорі одночасно міститься інформація про «базовий період» тривалістю 14 днів (з 20.02.2023 по 05.03.2023), протягом якого до сплати визначено 19 440 грн (14 400 грн тіло кредиту та 5 040 грн проценти), та положення п. 4.8 договору, відповідно до якого строк кредитування становить 300 календарних днів. На думку позивача за зустрічним позовом, таке формулювання вводить споживача в оману щодо реального строку кредитування та загальної вартості кредиту. Попри те, що у п. 4.3 договору зазначено фіксований тип процентної ставки, у тексті договору передбачено застосування різних ставок («Промо-ставка», «Пільгова ставка», «Знижена ставка»), що, на думку заявника, свідчить про суперечливість умов договору та їх невідповідність вимогам ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України. У таблицях, наведених у розділах 2 та 5 договору, зазначено суму кредиту (14 400 грн), строк 14 днів та суму процентів 5 040 грн, що фактично відповідає 2,5 % на день (912,5 % річних). Водночас у п. 4.6 договору передбачено стандартну ставку 3 % на день (1095 % річних), а у п. 4.9 реальну річну процентну ставку у розмірі 1 139 965 % річних. Заявник вказує, що така ставка викладена текстом, а не цифровим значенням, що ускладнює її сприйняття споживачем. Крім того, зазначається, що різниця між номінальною річною ставкою (1095 %) та реальною річною процентною ставкою (1 139 965 %) може бути зумовлена включенням «інших супутніх витрат», однак жодного розрахунку таких витрат товариством не надано. На думку заявника, це свідчить про приховування реальних витрат за кредитом. Окремо наголошується на істотному дисбалансі прав та обов`язків сторін, з огляду на надмірний розмір процентів порівняно із середньоринковими показниками (з посиланням на дані НБУ), а також на тому, що нарахування процентів після 05.03.2023 року фактично є санкцією за невиконання зобов`язання, хоча формально визначене як проценти за користування кредитом. Представник позивача за зустрічним позовом зазначає, що всі суми, нараховані після завершення 14-денного «базового періоду», по суті є компенсацією (неустойкою) за невиконання зобов`язання, а їх розмір є непропорційно великим у розумінні п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». З урахуванням викладеного, заявник просить суд врахувати зміст спірних правовідносин, принципи справедливості, добросовісності та розумності, а також правову позицію Конституційного Суду України щодо особливого захисту споживача як слабкої сторони договору, та задовольнити зустрічний позов. У судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] адвокат Мохнюк Р. Г. зустрічні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти задоволення первісного позову заперечила та просила суд врахувати наведені у зустрічному позові, відповіді на відзив доводи. Пояснила, що фактично отримана [PERSON] сума кредиту становила 14 400 грн, з яких частину було повернуто, а залишок за тілом кредиту складає 7 587 грн. Водночас позивач за первісним позовом нарахував до стягнення 136 813 грн, що у багато разів перевищує суму основного боргу та свідчить про явну непропорційність і несправедливість умов договору. Звернула увагу суду на те, що умови кредитного договору сформульовані таким чином, що вводять споживача в оману щодо істотних умов, зокрема строку кредитування та реальної вартості кредиту, в розділах 2 та 5 договору у табличній формі відображено 14-денний період користування кредитом із загальною сумою до сплати 19 440 грн, що створює у позичальника обґрунтоване переконання про саме такий строк та обсяг зобов`язань. Водночас іншим пунктом договору передбачено строк кредитування 300 днів, що, на думку представника, є проявом недобросовісної договірної практики. Також зазначила, що при декларуванні фіксованої процентної ставки договір фактично передбачає декілька різних ставок (промо-, пільгову, знижену, стандартну), що суперечить принципу визначеності умов договору. Окремо звернула увагу суду на розбіжність між денною процентною ставкою (2,53 % на день), річною ставкою (1095 %) та реальною річною процентною ставкою понад 1 000 000 %, що, на її переконання, свідчить про прихованість та економічну необґрунтованість реальних витрат за кредитом. У судове засідання представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, однак разом із позовною заявою було подано клопотання про розгляд цивільної справи без участі представника позивача. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги первісного та зустрічного позовів, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, врегульовані нормами ЦК України про зобов`язання з повернення кредиту. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 20.02.2023 року між ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1158-8161, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 14 400,00 грн. строком на 300 днів зі сплатою відсотків за зниженою ставкою 2,50 % від суми кредиту за кожен день користування та за стандартною ставкою 3,00 % від суми кредиту за кожен день користування, базовий період 14 днів. Даний договір про відкриття кредитної лінії укладено в електронному вигляді за допомогою Веб-сайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТзОВ «Укр Кредит Фінанс», та підписаний кредитний договір електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Згідно із п. 2.2 кредитного договору Кредитодавець відкрив Кредитну лінію для Позичальника, шляхом надання Позичальнику грошових коштів (далі - Кредит) на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані Кредитодавцем проценти за користування Кредитом. Відповідно до умов Кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб в розмірі 14 400,00 грн. Строк кредитування, тобто, строк на який надається Кредит Позичальнику, - 300 календарних днів (до 16.12.2023 року) з моменту перерахування Кредиту Позичальнику (20.02.2023 року). Так, позивач здійснив перерахування коштів відповідачу 20.02.2023 року у розмірі 14 400,00 гривень відповідно до умов Договору про відкриття кредитної лінії, що підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач [PERSON] допустив порушення сплати платежів за кредитним договором, станом на 07.03.2024 року загальний розмір заборгованості відповідача за Кредитним договором становить: 134 793,52 гривень, а саме: прострочена заборгованість за кредитом 14 355,00 гривень, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 120 438,52 гривень. Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими комісією та процентами у загальній сумі 69 606,52 гривень за умови погашення позичальником решти заборгованості за Кредитним договором в розмірі 65 187,00 гривень. Згідно із ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В силу ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 7 жовтня 2020 року №127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19. У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті https://creditkasa.ua. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами було укладено кредитний договір у формі електронного документу з електронними підписами. Згідно із ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно дост.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом. Згідно із ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Порушення відповідачем [PERSON] умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки статтею 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору. Надаючи оцінку сумі заборгованості, наведеній позивачем у розрахунках, суд не знаходить обґрунтованих підстав для сумнівів у правильності її нарахування, а розмір заборгованості за кредитним договором відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано. Враховуючи наведене вище, оскільки відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за таким, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №1158-8161 від 20.02.2023 року у розмірі 65 187,00 грн. Щодо позовних вимог зустрічного позову про визнання недійсним п. 4.6, 4.9, 4.10, 4.11, 10.1, 10.2., 11.1 та інші положення щодо розміру відсотків після закінчення Базового періоду та п 5.4 договору відкриття кредитної лінії № 1158-8161 від 20.02.2023 року укладений о 8 год. 44 хв., укладеного між [PERSON] та ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС", то суд зазначає наступне: судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» є фінансовою установою, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи 2565 від 01.08.2013 року, яке видане Національною комісією, що здійснює Державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг Між ТОВ «Укр Кредит Фінанс»» та [PERSON] виникли правовідносини в сфері договірних зобов`язань, а саме, з договору кредиту, що регулюються відповідними нормами ЦК України. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11, частини 1 статті 202 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини, тобто дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті, проте він не є вичерпним. У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону "Про захист прав споживачів"); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону);встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (пункт 5 частини третьої статті 18 Закону);установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору (пункт 10 частини третьої статті 18 Закону); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункти 11, 13 частини третьої статті 18 Закону). Згідно з частиною 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. (частини 1,2 статті 1056-1 ЦК України). У пункті 4.3 кредитного договору зазначено, що плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом. При цьому визначено, що процентна ставка за користування кредитом не змінюється протягом усього строку користування кредитом, однак позичальнику на умовах, вказаних у даному договорі (програма лояльності), може надаватися можливість скористатися кредитом за пільговою та/або зниженою процентними ставками. Надані клієнту в межах програм лояльності ставки діють і залишаються незмінними протягом усього періоду дії пропозиції в межах програми лояльності за умови дотримання клієнтом усіх умов відповідної програми лояльності. Пунктом 4.6. договору визначено, що нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, починаючи з дня видачі Кредиту до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 3.00% (три цілих, нуль сотих відсотки(-ів)) за кожен день користування Кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього Договору, за виключенням строку використання права користування Кредитом за Промо-ставкою та/або Зниженою, та/або Пільговою процентною ставкою). Згідно п. п. 4.9 та 4.10 Договору, реальна річна процентна ставка на дату укладення цього Договору складає одна мільйон сто тридцять дев?ять тисяч дев?ятсот шістдесят п?ять цілих, нуль сотих відсотки(-ів), а орієнтовна загальна вартість Кредиту на дату укладення Договору (за весь Строк кредитування) складає: 144 000,00 грн. та включає в себе: суму Кредиту та проценти за користування Кредитом 129 600,00 грн. У пункті 4.11 вказано, що обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості Кредиту є репрезентативними та базуються на обраних Позичальником умовах кредитування, зазначених в Договорі, і на припущенні, що Договір залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов?язки належним чином на умовах та у строки, визначені в Договорі. Орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість Кредиту обчислені на основі припущення, що повернення Кредиту та сплата процентів за користування Кредитом здійснюватиметься згідно графіку платежів за Договором, наведеного в додатку 3 до цього Договору, при цьому у зв?язку з належним виконанням обов?язку зі сплати процентів проценти нараховуватимуться за ставками, наданими в межах програм лояльності. Обчислення загальної вартості Кредиту для Позичальника та реальної річної процентної ставки за весь строк кредитування здійснюється відповідно до Методики Національного банку України Позичальник за умови дотримання вимог, передбачених пунктами 10.2, 10.3 цього договору, користується програмами лояльності кредитодавця та сплачує проценти за користування кредитом за наступною ставкою: знижена процентна ставка становить 2,50% за кожен день користування кредитом, яка надається кредитодавцем виключно як знижка за користування кредитом та є заохоченням позичальника до сумлінного виконання умов договору (пункт 10.1 кредитного договору). Відповідно до пункту 8.2. договору, у разі несвоєчасного повернення отриманого Кредиту Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 2 проценти від неповерненої суми Кредиту за кожен день прострочення сплати в силу положень статті 625 Цивільного кодексу України. За умовою пункту 8.3. договору, у разі не здійснення сплати процентів за користування Кредитом у визначені цим Договором терміни, Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю штраф у розмірі 10% від суми Кредиту. Сукупна сума неустойки, нарахованої за порушення зобов`язань Позичальником на підставі цього пункту Договору, не може перевищувати половини Кредиту (50% суми Кредиту), одержаного Позичальником за цим Договором. Аналіз викладених пунктів договору дозволяє дійти висновку, що пунктом 4.6 сторони погодили процентні ставки за правомірне користування кредитними коштами, а не відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання, що настає у разі невиконання зобов`язань за договором. П. 11.1 визначено, що цей Договір та Правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови Договору та надання Кредиту. Укладаючи цей Договір, Позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на веб-сайті Кредитодавця (https://creditkasa.com.ua/), повністю розуміє всі їх умови, зобов?язується та погоджується неухильно дотримуватись Договору, а тому добровільно та свідомо укладає Договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним. З огляду на наведене, твердження [PERSON] та його представника у зустрічному позові, що процентна ставка суперечить пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є помилковим внаслідок неправильного тлумачення цієї правової норми, оскільки проценти за правомірне користування кредитом визначено відповідно до статей 1048,1056-1 ЦК України і вони у даному випадку не виконують компенсаційну функцію за невиконання зобов`язань. Окрім того, пунктом 11.3.1 договору передбачено, що Позичальник підтверджує, що до укладення Договору уважно ознайомився з текстом цього Договору та Правилами, а також отримав від Кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема ч. 2 ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та статтями 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування» на сайті https:// creditkasa.com.ua, що забезпечує вірне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. У пункті 12 «Реквізити сторін» наданого суду примірнику договору про відкриття кредитної лінії № 1158-8161 зазначено, що договір [PERSON] підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) (номер пароля А7323). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для визнання недійсними п.п. 4.6, 4.9, 4.10, 4.11, 10.1, 10.2., 11.1 та інших положень щодо розміру відсотків після закінчення Базового періоду та п 5.4 договору відкриття кредитної лінії № 1158-8161 від 20.02.2023 року, з підстав зазначених у зустрічному позові, а відтак, такий задоволенню не підлягає. Суд не бере до уваги твердження [PERSON] та його представника про те, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» безпідставно нараховувало проценти за користування кредитними коштами, з огляду на таке. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зазначено, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15. Так, за умовами укладеного сторонами договору кредиту № 1158-8161 від 20.02.2023 року, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» надало відповідачу суму кредиту 14 400,00 грн.; строк кредитування - 300 днів; дата повернення кредиту 16.12.2023 року; базовий період - 15 днів; знижена % ставка (діє протягом першого базового періоду) - 2,50 % в день; стандартна % ставка - 3,00 % в день ( пункти 4.1, 4.4., 4.6, 4.8 договору). Таким чином, сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити [PERSON] у межах строку кредитування за користування кредитними коштами (стаття 1048 ЦК України), який становить 300 календарних днів, отже, обґрунтованими є вимоги ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами в розмірі 50 832,00 грн. у період з 20.02.2023 року (день видачі кредиту) по 16.12.2023 року (дата повернення кредиту). З огляду на наведене, твердження про те, що строк кредитування становить 15 днів є некоректним та є наслідком неправильного тлумачення ним умов кредитного договору. Позивач помилково ототожнює базовий період для сплати процентів із строком кредитування. Доказів, які б свідчили, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» після 16.12.2023 року нараховували проценти за користування кредитними коштами матеріали справи не містять. За змістом статей 6, 626, 627, 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Разом з тим, суд звертає увагу сторони позивача за зустрічним позовом, що враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, позивач мав можливість не вступати у кредитні відносини із відповідачем, якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливими, натомість позивач погодив зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши кредитний договір, [PERSON] засвідчив, що погодився на отримання кредитних коштів саме на умовах, що визначені договором. За таких обставин, суд вважає, що позивачем за первісним позовом проценти нараховані відповідно до передбачених умов договору № №1158-8161 від 20.02.2023 та в межах строку дії цього договору, такі нарахування не є відповідальністю, що передбачена статтею 625 ЦК України, неустойкою, чи іншими платежами, а відтак, вимоги первісного позову є підставним та підлягають задоволенню. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що первісний позов слід задовольнити у повному обсязі, а у задоволені зустрічного відмовити. Щодо стягнення судових витрат, то

Outcome: approved