Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою, де просить ухвалити рішення, яким встановити факт смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в місті Донецьк. В обґрунтування заяви зазначила, що вона, [PERSON] , є онукою [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в м. Донецьк, що наразі є тимчасово окупованою територією України. У зв`язку із викладеним державна реєстрація смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану України у встановленому законом порядку є неможливою, а тому вона змушена звернутися до суду. Зазначила, що встановлення факту бабусі [PERSON] їй необхідно для подальшої державної реєстрації смерті в органах ДРАЦС України та реалізації її прав та законних інтересів. Заявниця [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник заінтересованої особи - відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений, звернувся до суду із заявою про розгляд справи без участі представника. У зв`язку з неявкою учасників у судове засідання, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Згідно з ч.2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] є громадянкою України, зареєстрована як проживаюча у м. Донецьк, що підтверджується її паспортом громадянина України. Відповідно до довідки від 31.07.2025 за № 1631-5003755621 [PERSON] взята на облік як внутрішньо переміщена особа, фактичне місце проживання якої: [ADDRESS] (а.с. 15-20). Заявниця [PERSON] є онукою [PERSON] , що підтверджується: - копією свідоцтва про шлюбу [PERSON] та [PERSON] , серії [NUMBER] від 17.07.1964 року, згідно із яким прізвище дружини після укладення шлюбу [PERSON] ; - копією свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] від 24.01.1968 року; - копією свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] , серії [NUMBER] від 21.06.1986 року, відповідно до якого прізвище дружини після укладення шлюбу [PERSON] ; - копією свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] від 02.08.2019 року (виданого повторно); - копією свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] , серії [NUMBER] від 29.04.2011 року, згідно із яким прізвище дружини після укладення шлюбу [PERSON] (а.с. 10-14). З копії довідки про смерть № С-01459 від 23.01.2026, свідоцтва про смерть [NUMBER] від 23 січня 2026 року, виданих незаконним органом «Донецький міський відділ запису актів цивільного стану Управління РАЦС Донецької народної республіки» вбачається, що [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Семаки Жмеринського району Вінницької області (а.с. 6-9), померла [INFO] у м. Донецьк, причина смерті лівошлуночкова недостатність, інші форми хронічної ішемічної хвороби серця (а.с. 3-4). Згідно з повідомленням з відділу ДРАЦС у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області від 17.02.2026 за вих.№ 141/22.1-27 актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] , не виявлено. Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. В силу ст. 49 ЦК України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актом цивільного стану є в тому числі смерть. Державній реєстрації підлягає в тому числі смерть. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Загальновідомим фактом, який не підлягає доведенню, суд вважає те, що станом на день розгляду справи територія м. Донецьк Донецької області є тимчасово окупованою російською федерацією з 2014 року, що встановлено також Указом Президента України «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях» від 07.02.2019. Отже, судом на підставі поданих доказів встановлено, що [PERSON] померла [INFO] на тимчасово окупованій території України в м. Донецьк Донецької області. Здійснити державну реєстрацію смерті та отримати відповідне свідоцтво заявниця, яка є заінтересованою особою, позбавлена можливості у зв`язку з відсутністю оригінала документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою. Суд враховує, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, в тому числі спадкових, а тому має безпосереднє значення для реалізації особою своїх прав. Наявності спору про право судом не встановлено. З огляду на викладене та враховуючи, що встановлення факту смерті надасть заявниці можливість реалізувати свої права та законні інтереси, тобто породжує юридичні наслідки, чинним законодавством іншого порядку його встановлення не передбачено, а тому суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved