Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 22.09.2025 до Софіївського районного суду Дніпропетровської області надійшов цивільний позов ТОВ "ФК «Кредит Капітал» до відповідача [PERSON] , згідно вимог якого він просив ухвалити судове рішення про стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором №8177877 від 20.10.2022 у розмірі 58575,00 грн., судовий збір у розмірі 2422, 40 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн. В обґрунтування позову вказав, що 20.10.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] в електронному вигляді укладено договір про споживчий кредит № 8177877, згідно якого відповідач отримав грошові кошти у сумі 15000,00 грн та зобов`язалась повернути ці кошти і сплатити проценти. Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість. 30.01.2023 між ТОВ «Мілоан» та позивачем було укладено договір факторингу, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК " Кредит-Капітал " приймає останні. Таким чином ТОВ "ФК " Кредит-Капітал " набуло права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором у розмірі 58 575,00 грн, з яких: 15000,00 грн - тіло кредиту, 42075 грн - заборгованість по відсоткам, заборгованість за комісією у розмір 1500 грн. Заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 25.09.2025 відкрито провадження у справі з призначенням розгляд справи у спрощеному позовному провадження з викликом сторін. Одночасно за клопотанням представника позивача витребувано з АТ «Райффайзен Банк» банківську інформацію, що містить відомості про емітування банківської картки на ім`я відповідача, факт зарахування коштів на банківську картку за вказаним споживчим кредитом. 01.12.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити у стягненні штрафних санкцій або максимально зменшити їх, зменшити розмір процентів та заборгованість, з урахуванням її реального матеріального становища, а також відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу, як надмірних та необґрунтованих. Окрім того вказує, що на момент відступлення права вимоги яка настала 30.01.2023, її не було належним чином повідомлено про таке відступлення, оскільки вона фізично не проживала на території України, тому як з 2022 року по 2023 рік проживала у Сирії, після чого переїхала до Канади, де на даний час і перебуває. Таким чином вона не отримувала жодних повідомлень про зміну кредитора, а тому згідно ст.. 517 ЦК України, вона може не виконувати свого обов`язку. Вказує, що вона опинилась у складному матеріальному становище, оскільки сама утримує неповнолітню доньку, її син є діючим військовослужбовцем та вона через повномасштабне вторгнення рф на територію України була вимушена залишити своє постійне місце проживання та виїхати за кордон, де і на даний час вона перебуває, що створює додаткові матеріальні витрати на винаймання житла, у зв`язку із чим на підставі ст.. 551 ЦК України просить зменшити розмір неустойки. Окрім того, відповідачем вказано про неможливість її участі у судовому засіданні в режимі відео конференції через розбіжності у часовому просторі між Україною та Канадою. В свою чергу представником позивача 10.12.2025 до суду надано відповідь на відзив, згідно якого підтримав свої позовні вимоги, просить їх задовольнити, судовий розгляд провести без його участі. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 20.10.2022 між ТОВ "Мілоан" та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит № 8177877, згідно якого ТОВ "Мілоан" надало відповідачу кредит в розмірі 15000,00 грн шляхом перерахування вказаної суми коштів на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] . Зазначений договір був підписаний електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора R79444, який був надісланий на особистий номер телефону останньої. Вказане підтверджується копією зазначеного кредитного договору (а.с. 9-14). Кредит надається загальним строком на 105 днів з 20.10.2022 і складається із пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає із дати видачі кредиту та завершується 04.11.2022 року (п.1.3.1). Поточний період складає 90 днів, що настає з дати наступний за днем завершення пільгового періоду та закінчується 02.02.2023(п.1.3.2). Відповідно до умов договору передбачено, що позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 02.02.2023. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду ,які нараховуються за стандартною ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Окрім, того вказаним договором визначено комісію за надання кредиту у сумі 1500 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п.1.5.1 договору). На підтвердження перерахування коштів позивачем надано платіжне доручення №85111127 від 20.10.2022, з якого вбачається перерахунок коштів на ім`я відповідача у розмірі 15000,00 грн. (а.с. 16 на звороті). На виконання вимог ухвали суду від 25.09.2025, щодо витребування банківської інформації, до суду надано інформацію згідно якої підтверджено, що у АТ «Райффайзен банк» було емітовано банківську картку на ім`я [PERSON] № [NUMBER] , 20.10.2022 було здійснено переказ коштів у сумі 15 000 грн, про що банківською установою надано виписку по рахунку. Відповідач факт укладення договору та отримання грошових коштів не заперечує. 30.01.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги №89-МЛ, відповідно до п.1.1 якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «Мілоан» і боржниками (портфель заборгованості) (а.с.18-23). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги (а.с.23 на звороті) до ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №8177877 від 20.10.2022 в розмірі 58575,00 грн., з яких: 15000 грн. заборгованість затілом кредиту, 42075,00 грн. заборгованість за відсотками, 1500 грн. заборгованість за комісією. Відповідно до претензії ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» від 12.09.2025, направленої на адресу [PERSON] , останню повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором №8177877 від 20.10.2022, з вимогою погашення 58 575,00 грн. на рахунок позивача (а.с.25). В свою чергу відповідач користувалась кредитними коштами, заборгованість за кредитним договором остання не погасила, у зв`язку із чим у неї виникла заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 58575,00 грн. Правове врегулювання правовідносин. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. Згідно зі ст .610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Згідно зі ст.1054, ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 72 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У відповідність до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до ч.1ст.512 ЦК Україникредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями статей1077, 1078 ЦК Українивстановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно дост.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно ч.1ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Щодо неповідомлення боржника про заміну кредитора. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1, 2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 1 ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Наслідком неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у платі новому кредиторові. А може впливати на визначення боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредиторові за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Такий висновок відповідає правовій позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 555/2428/15-ц (провадження № 61-33585св18). Таким чином аналізуючи викладене зазначена обставина відповідачем щодо неналежного повідомлення її про зміну кредитора не заслуговує на увагу, оскільки не повідомлення боржника про заміну кредитора не позбавляє її від обов`язку виконання грошового зобов`язання, при цьому слід вказати, що в матеріалах справи міститься досудова вимога адресована відповідачу на її місце проживання, навіть якщо вона була відсутня за місцем свого проживання, що не звільняє її від обов`язку здійснювати погашення кредитної заборгованості, але ж відповідач жодного платежу в рахунок погашення заборгованості не здійснювала. Дослідивши та перевіривши розрахунок заборгованості наданий позивачем, судом встановлено, що позивачем нараховано заборгованість за відсотками на протязі 15 днів у розмірі визначений договором на загальну суму 3375 грн, після чого протягом 86 днів, до 29.01.2023 здійснено нарахування на загальну суму 38700 грн, таким чином загальна сума заборгованості за відсотками за весь період строку кредитування становить 42075 грн. Вказана сума заборгованості є обґрунтованою, доведеною, на противагу вказаному розрахунку відповідачем свого контр розрахунку до суду не було надано. Поміж іншого відповідачем заявлено вимогу щодо зменшення розміру неустойки згідно ст.. 551 ЦК України, однак слід зауважити, що згідно позовних вимог позивачем не пред`явлено вимогу щодо стягнення із відповідача неустойки (штрафу або/та пені), а тому такі доводи/вимоги є безпідставними. Сукупність наведених доказів, наданих позивачем, та їх належна оцінка дають суду підстави для задоволення заявлених позивачем вимог у повному обсязі. Щодо врахування судом скрутного матеріального становища відповідача. Водночас з урахуванням скрутного матеріального становища відповідача, через перебування на її утриманні неповнолітньої доньки, що підтверджено свідоцтвом про народження доньки [PERSON] , 2012 року народження, а також перебування відповідача за кордоном, що створює для неї додатковий матеріальний тягар у вигляді оплати житла, суд вважає за можливе розглянути питання щодо розстрочення виконання рішення суду. Згідно ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка, виходячи з положень вказаної статті - це надання боржникові права проводити виконання рішення у частинах і в строки, встановлені судом. Законом встановлено, що критерієм визначення підстав для розстрочки виконання рішення є обставини, які утруднюють виконання судового рішення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішити питання про їх наявність з урахуванням всіх обставин справи, а також прав та законних інтересів сторін виконавчого провадження. Підстави, які зумовлюють необхідність розстрочки виконання рішення, мають оціночний характер, так як законодавцем не надано його вичерпного переліку. Обставинами, які утруднюють виконання рішення, можуть бути тільки ті обставини, які існують насправді і які безпосередньо не дозволяють виконати судове рішення в обсязі, строки та в порядку, визначеному в ньому. Вирішуючи питання розстрочки виконання рішення, суд повинен виходити із засад доцільності та необхідності захисту інтересів, насамперед, стягувача, права якого підтверджені судовим рішенням. Частиною 5 статті 435 ЦПК України визначено, що розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців, починаючи з дати ухвалення рішення суду шляхом сплати відповідачем на користь позивача рівних платежів щомісяця до 15 числа відповідного місяця в сумі по 4 881,25 грн. Розподіл судових витрат. Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із частинами першою та другою статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Представник позивача заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн. На підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу надав договір № 0107 про надання правової допомоги від 01.07.2025, укладена між позивачем та АО «Апологет», акт № 1305 надання правової допомоги від 05.09.2025, згідно якого сторонами узгоджено суму послуг у розмірі 8 000 грн, яка підлягає сплаті клієнтом на протязі 1 року з моменту підписання акту (а.с. 26 на звороті) та детальний опис наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 0107 від 01.07.2025 за № 1305 від 05.09.2025, відповідно до якого зазначено перелік послуг, зокрема адвокатом здійснено усну консультацію клієнта, ознайомлення з матеріалами кредитної справи, погодження правової позиції клієнта у справі, складення позовної заяви з урахуванням правової позиції клієнта та подання заяви до суду від імені клієнта (а.с. 27). Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з диспозиції частини першої статті 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 у справі № 927/237/20). Враховуючи вищевикладене, зважаючи на складність справи, яка є справою незначної складності, обсяг виконаних адвокатом робіт, зокрема те, що надання правової допомоги становила у складанні позовної заяви, та додатків до неї, надання усної консультації, а також надання відповіді на відзив, що не потребувало надскладних інтелектуальних зусиль адвоката, з урахуванням поданої заяви відповідач про зменшення витрат на правову допомогу, необхідно дійти висновку про неспівмірність заявленого до стягнення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8 000,00 грн., який є завищеним та неспівмірним. За таких обставин, суд визнає доведеним факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн., як такий, що відповідатиме принципу співмірності із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), ціною позову та значенням справи для позивача. Крім того, відповідно до положення ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн., який сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: partial