Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

25 липня 2025 року, через систему «Електронний суд», ТОВ «Коллект Центр», в особі директора Марії Ткаченко, звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача кредитну заборгованість за кредитним договором від 22 жовтня 2021 року № 3814167 в сумі 48120 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 8000 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 38600 грн та заборгованість за комісією 1520 грн. Також, просило стягнути сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 22 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3814167. За умовами договору сума кредиту (загальний розмір) складає 8000 грн, строк кредиту 15 днів, з кінцевим терміном повернення 06 листопада 2021 року, комісія за надання кредиту складає 15200,00 грн, яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово, проценти за користування кредитом 3000,00 грн, які нараховуються за ставкою 2.50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом . Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за Договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Договору. 26 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 26-01/2022-83, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит №3814167 від 22 жовтня 2021 року. У свою чергу, 10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023, в тому числі за Договором про споживчий кредит №3814167 від 22 жовтня 2021 року. Станом на сьогоднішній день, відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 48120,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 8000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 38600,00 грн. та заборгованість за комісією 1 520,00 грн.. Також ТОВ «Коллект Центр» просило стягнути на їх користь судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16 000 грн. Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 30 липня 2025 року справу прийнято до провадження, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликому) учасників справи. Представник ТОВ «Коллект Центр» - Пономаренко Д.Ю. в судовому звасіданні просив позовні вимоги задоволити, з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте його представник адвокат Кучерук Т.М. позовні вимоги заперечив, зазначивши, що його клієнт договору кредиту не укладав, таким чином відсотки за користування кредиту нараховані незаконно та є суттєво завищеними як і вартість послуг на правову допомогу. Також просив врахувати при вирішенні справи ту обставину, що [PERSON] проходить військову службу. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 3814167 , який було підписано аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора V42481, який згідно довідки про ідентифікацію, був надісланий відповідачеві на номер +380987170266. Згідно п. 1.2. Договору, сума кредиту (загальний розмір) складає 8000,00 грн. Відповідно до п. 1.3.,1.4. Договору кредит надається строком на 15 днів з 22 жовтня 2021 року по 06 листопада 2021 року. Пунктами 1.5.1-1.7 зазначається, що комісія за надання кредиту складає 1 520,00 грн., яка нараховується за ставкою 19 % від суми кредиту одноразово, проценти за користування кредитом 3000,00 грн, які нараховуються за ставкою 2.50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, тип процентної ставки фіксована. Відповідно п. 2.2.1. позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.п. 1.5.1.-1.5.2 договору в термін (дату) вказаний в п. 1.4. у випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний п. 1.3. Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною в п. 1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною в п. 1.6. Договору, в сумі та на умовах визначених п. 2.3. Договору. Згідно п. 2.1. Договору кошти кредиту надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Пункт 6.3 Договору передбачає, що приймаючи пропозицію ТОВ «Мілоан» про укладення цього кредитного договору, позичальник погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у тому числі Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем [PERSON] виконало та надало останньому кредит в сумі 8 000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів 22 жовтня 2021 року на його кредитну картку VISA 414960*04, що підтверджується квитанцією LIQPAY , ID платежу: 1800978394 ,через термінал ІО1306PL. 26 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 26-01/2022-83, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит №3814167 від 22 жовтня 2021 року. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 26-01/2022-83 від 26 січня 2022 року ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 36 520,00 грн., з яких: 8 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 27 000,00 грн. заборгованість за відсотками та 1 520,00 грн. заборгованість за комісією. Окрім того, 10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023, в тому числі за Договором про споживчий кредит №3814167 від 22 жовтня 2021 року. Окрім того, 10 січня 2023 рок між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено Договір про відступлення прав вимоги №10-01/2023, у відповідності до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» передає (відступає) ТОВ «Коллект Центр» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Коллект Центр» приймає належні ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до Договору про відступлення прав вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 48 120,00 грн., з яких: 8000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 38 600,00 грн. заборгованість за відсотками та 1520,00 грн. заборгованість за комісією. Також, згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №3814167 від 22 жовтня 2021 року, наданим ТОВ «Коллект Центр», станом на 25 червня 2025 року сума заборгованості за вищезазначеним договором складає 48120,00 грн, з яких: 8000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 38 600,00 грн. заборгованість за відсотками та 1520,00 грн. заборгованість за комісією. Проте, суд зауважує, що відповідно до відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором від 22 жовтня 2021 року № №3814167 , кінцева сума сплати кредитних коштів з урахуванням 60 днів для можливого нарахування процентів за користування коштами, становить 36 520,00 грн., з яких: 8 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 27 000,00 грн. заборгованість за відсотками та 1 520,00 грн. заборгованість за комісією. Окрім того, позивачем не було надано доказів належності нарахування процентів після укладення договору факторингу між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» від 10 січня 2023 року №10-01/2023 , а тому суд вважає недоведеною вимогу про стягнення з відповідача процентів за користування зазначеним кредитним договором в розмірі 38 600,00 гривень. Згідно з умовами договору кредиту від 22 жовтня 2021 року, зазначено строк надання кредиту у 15 днів та дата повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 06.11.2021. ( п. 1.3. та п. 1.4 Договору). Відповідно до п 2.2.1. Договору позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.п. 1.5.1.-1.5.2 договору в термін (дату) вказаний в п. 1.4. у випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в. 1.3. Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною в п. 1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною в п. 1.6. Договору, в сумі та на умовах визначених п. 2.3. Договору. Умовами договору кредиту передбачено можливість пролонгації строку кредитування на пільгових або стандартних (базових) умовах (п. 2.3. Договору) Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позичальник [PERSON] до вказаної в договорі дати повернення кредиту (06.11.2021), кредит не погасив, тобто він продовжував користуватись кредитними коштами. В подальшому з 07 листопада 2021 року нарахування відсотків здійснювалось за стандартною процентною ставкою у 5,00 відсотків, оскільки позичальник до вказаної дати не погасив кредит і надалі не продовжив строк кредитування на пільгових умовах (п.п.1.6, 2.3.1.2 Договору) Таким чином, кредитодавцем ТОВ «Мілоан» вірно нараховано заборгованість за наданим кредитом, що відповідало умовам договору кредитування з врахуванням суми погашення здійсненого позичальником. За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно з ч. ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Згідно ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного суд вважає, що кредитний договір № 3814167 від 22 жовтня 2021 року, підписаний [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора, є укладеним, товариство виконало умови договору та надало позичальнику кредит в узгодженому сторонами розмірі, що підтверджується сукупністю досліджених судом доказів. Щодо нарахування процентів за користування кредитом, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них. Ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). При дослідженні судом розрахунку заборгованості, складеного позивачем станом на 07 березня 2025 року, встановлено, що він відповідає погодженим між сторонами умовам кредитування, зокрема з урахування погодженої відсоткової ставки та строку дії договору. Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. З огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Пунктом 1.2 вищезазначеної Резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору. Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 викладено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. У пункті 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Такий правовий висновок викладений і в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23 за аналогічних правовідносин і умов кредитного договору цього ж кредитора з іншим позивальником Таким чином, суд вважає, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, у зв`язку з чим необхідно стягнути з відповідача проценти за користування кредитом в сумі, що буде відповідати розміру тіла кредиту. Щодо комісії, суд зазначає наступне. Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про споживчий кредит будь-які комісії, збори чи інші платежі за дії, які не є послугою у розумінні цього Закону. Умови договору, що передбачають обов`язок споживача здійснювати оплату за такі дії, є нікчемними. Таким чином, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати лише плату за надання інформації про стан кредиту у випадку, якщо споживач вимагає її частіше ніж один раз на місяць. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вимоги позивача в частині стягнення 1520 грн комісії за обслуговування кредитної заборгованості задоволенню не підлягають. Отже, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити в частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 22 жовтня 2021 року № 3814167 в розмірі 16000 грн, з яких: 8000 грн заборгованість за основною сумою боргу (тіло кредиту) та 8000 грн заборгованість по процентам за користування позикою. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує наступним чином. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд, задовольняючи позовні вимоги, покладає судові витрати на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позов заявлено з ціною 48120 грн, а задоволено на суму 16000 грн, тобто на 33,25 %. За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 805,45 грн сплаченого судового збору сплата яких належним чином підтверджується платіжною інструкцією від 15 липня 2025 року № 05308460004. Також, в силу положень ст. 137 ЦПК України та за відсутності заяви відповідача про зменшення судових витрат, з останнього на користь позивача підлягають стягненню заявлені витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 5320 грн, що є пропорційним задоволеним вимогам та підтверджуються письмовими доказами, а саме: заявкою на надання правової допомоги № 274 від 02 червня 2025 року, договором про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року № 01-07/2024, укладеного з адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», витягом з Акту № 11 про надання юридичної допомоги від 30 червня 2025 року, прайс-листом АО «Лігал Ассістанс».

Outcome: partial