Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Чернівців з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати на утримання малолітньої дитини [PERSON] в розмірі 9195,00 грн. Ухвалою від 08 грудня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи вирішено проводити з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу наданий строк для подання заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та надання відзиву на позовну заяву. Заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження від відповідача не надійшло. Відповідач скористався своїм право та подав відзив на позов відповідно до якого позовні вимоги [PERSON] визнав частково в розмірі 4945,00 грн. У відповідності до частини 1 статті 244 ЦПК України судом в судовому засіданні 17 лютого 2026 року відкладено ухвалення та проголошення судового рішення до 20 лютого 2026 року. Позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що 22 липня 2016 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який був розірваний 31 січня 2024 року на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців. Від шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] [INFO] . Вказує, що з жовтня 2023 року малолітня [PERSON] знаходиться на утриманні позивачки та проживає разом з нею. На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 05 лютого 2024 року відповідач щомісячно сплачує аліменти в розмірі 4000,00 грн. При цьому, зазначає позивачка, за період з 15 липня 2025 року по 24 листопада 2025 року нею було понесено додаткові витрати на утримання доньки, які пов`язані з систематичним лікуванням доньки, розвитком дитини та її дозвіллям, тощо, які складаються з витрат на лікування дитини, а саме: 3390,00 грн витрати на ліки та 6500,00 грн стоматологічні послуги, та витрати на заняття англійською мовою 8500,00 грн. Зазначає, що відповідач є працездатною особою та має постійний стабільний дохід, при цьому інших дітей та непрацездатних батьків на утриманні не має. Відповідач у відзиві вказав, що частково визнає позовні вимоги [PERSON] в розмірі 4945,00 грн, які є половиною від понесених позивачкою витрат на лікування доньки. В частині стягнення з нього 4250,00 грн додаткових витрат просить відмовити, оскільки ці витрати стосуються занять з англійської мови та не викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини). Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та посилалась на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. Представниця відповідача адвокатка Сондей Я.А. в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме: в частині додаткових витрати на утримання малолітньої [PERSON] у розмірі 4945,00 грн., посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Дослідивши докази по справі судом встановлені такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 3). Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 05 лютого 2024 року, яке набрало законної сили 23 квітня 2024 року у справі № 727/12526/23, суд ухвалив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] в розмірі 4000,00 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.11.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до товарних чеків за період вересень-листопад 2025 року [PERSON] сплатила за придбання ліків 3390,00 грн (а.с. 5-7). Відповідно до фіскальних чеків [PERSON] в листопаді 2025 року витратила на стоматологічні послуги 6500,00 грн (а.с.8-12). Відповідно до платіжних інструкцій за період вересень-грудень 2025 року [PERSON] сплатила за групові заняття з англійської мови [PERSON] в загальному 8500,00 грн (а.с. 13-16). З урахуванням наведених позицій сторін та встановлених обставин справи, судом встановлено, що предметом даного позову є стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини. Положеннями частини 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною 1 статті 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовно-го і соціального розвитку. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства»). В силу статті 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. У відповідності до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У постанові від 4 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 Верховний Суд дійшов висновку про те, що додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18). Судом встановлено, що витрати, понесені позивачкою на утримання доньки за період з 15 липня 2025 року по 24 листопада 2025 року складаються з витрат на лікування дитини, які становлять 9890,00 грн та визнаються відповідачем та витрат на групові заняття англійською мовою в розмірі 8500,00 грн, які не визнаються відповідачем. Вирішуючи питання про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, які складаються з витрат на групові заняття англійською мовою, суд враховує висновок Верховного Суду, який міститься в постанові від 09.09.2019 у справі №344/5315/18 про те, що навчання дитини у приватному навчальному закладі без згоди іншого з батьків, обрання закладу для відпочинку і загального оздоровлення дитини позивачем на власний розсуд, без погодження з відповідачем є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. У вказаній постанові Верховний Суд також виснував, що для учнів, які недостатньо володіють польською мовою, польські державні школи організовують додаткові безкоштовні уроки польської мови. Таким чином, стягнення витрат на приватні заняття з вивчення польської мови не підлягають задоволенню, оскільки не викликані особливими обставинами, у розумінні ст. 185 СК України. Так, позивачкою не надано суду переконливих доказів того, що понесені нею витрати на групові заняття англійською мовою зумовлені особливими обставинами (розвитком здібностей дитини), оскільки в судовому засіданні позивачка вказала, що це є додаткові заняття для покращення рівня володіння донькою іноземною мовою, оскільки рівень знань, які дитини отримує в школі, на думку позивачки є недостатнім. Крім того суд бере до уваги те, що ці витрати не були погоджені з батьком дитини та позивачка на власний розсуд вирішила забезпечити дитині додаткові заняття з англійської мови у приватній школі. Таким чином, беручи до уваги досліджені в ході розгляду справи докази, встановлені обставини справи та часткове визнання відповідачем позовних вимог, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню а розмірі 4945,00 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів (пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку. Позивачкою заявлено вимогу про стягнення додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 9195,00 грн. Підпунктом 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI встановлено, що судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (станом на 2025 рік це 1211,20 грн) та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Отже, за подання позовної заяви підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1211,20 грн. В мотивувальній частині рішення суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] в розмірі 4945,00 грн, що становить 53,78 % ((4945,00 грн / 9195,00 грн) х 100%) від заявленої ціни позову. Отже, з [PERSON] пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 651,38 грн (1211,20 грн х 53,78%). Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням наведеного суд вважає, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 50 відсотків судового збору, який мав бути стягнутий з останнього в дохід держави, що в даному випадку становить 325,69 грн.

Outcome: partial