Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

В провадженні Дніпровського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про стягнення додаткових витрат, аліментів, встановлення факту. Згідно автоматизованого розподілу справ між суддями, матеріали позовної заяви розподілено до провадження судді Бойка О.М. У позовній заяві [PERSON] просить суд: Стягнути із [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , додаткові витрати на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у сумі 6300,40 грн. Встановити, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , є особою, яка з травня 2021 року. самостійно виховує та утримує неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] Стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з травня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Свій позов обґрунтовує тим, що 02 жовтня 2010 року [PERSON] , уклав шлюб з відповідачем [PERSON] , зареєстрований Виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровській області, актовий запис № 79, який рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2021 року розірвано. Позивач з [PERSON] мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, відповідний актовий запис №377. У 2021 році, за погодженням із [PERSON] , спільна дитина [PERSON] , [INFO] переїхала проживати до позивача [PERSON] . Вказує, що мати дитини поїхала за кордон, де перебувала більше трьох років. Позивач стверджує, що дитина проживає із ним із травня 2021 року та мати жодним чином не допомагає матеріально в утриманні дитини, а за період 2025 року позивачем було здійснено різноманітні додаткові витрати на дитину та її потреби у розмірі 12600,80 грн., 1/2 яких, 6300,40 грн. він просить стягнути з відповідачки. Також позивач зазначає, що відповідач фактично самоусунулась від утримання спільної дитини та у добровільному порядку не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини, яка повністю знаходяться на утриманні позивача, тому просить стягнути з відповідача на утримання сина аліменти у розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягнення з травня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи вищезазначені обставини, спільна дитина проживає разом із батьком та знаходиться на його повному утриманні, мати матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає. Таким чином, позивач зазначає, що проживає із донькою удвох, самостійно без матері займається її вихованням, утриманням, піклується про стан її здоров`я, виявляє інтерес до її внутрішнього світу, забезпечує належні умови для її розвитку, мати участі у житті доньки не приймає. Відповідачка [PERSON] надала письмові пояснення, в яких вона частково визнає позовні вимоги, а саме донька дійсно проживає із батьком починаючи з 2021 року, проте заперечує проти позовної вимоги про стягнення додаткових витрат, оскільки вважає цю вимогу не обґрунтованою. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить суд їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась. Була належним чином повідомлена. Клопотань не надавала. Представник третьої особи Стеценко Л.О. у судовому засіданні вказала, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд їх задовольнити. Надали до суду пояснення Служби у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області зроблені на підставі нагляду за родиною протягом тривалого часу та акту обстеження умов проживання дитини, в яких вказали, що найкращим забезпеченням інтересів дитини є її подальше проживання з батьком. Батько фактично самостійно утримує доньку без матері з травня 2021 року, ці обставини встановлені службою у справах дітей. У судовому засіданні була присутня свідок [PERSON] , яка вказала, що з 2021 року донька із батьком проживають самостійно без матері. Усім забезпеченням дитини займається виключно батько. Також, у судовому засіданні була присутня свідок [PERSON] , яка вказала, що вона є хрещеною матір`ю [PERSON] , та вона має дружні стосунки із сім`єю [PERSON] . Стверджує, що з 2021 року дитина проживає разом із батьком, а мати [PERSON] не бере участі у вихованні дититини. Неповнолітня [PERSON] , [INFO] у судовому засіданні вказала, що з травня 2021 року проживає разом із батьком, який про неї піклується, із матірю рідко спілкується по телефону. Восени 2021 року мати поїхала за кордон на три роки, та вони із матір`ю увесь цей час не бачились. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомила. На підставі ст. 280 ЦПК України за згодою позивача суд розглядає справу в заочному порядку. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши наданні докази, суд встановив, що наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. 02 жовтня 2010 року [PERSON] , уклав шлюб з відповідачем [PERSON] , зареєстрований Виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровській області, актовий запис № 79, який рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2021 року розірвано. Позивач з [PERSON] мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, відповідний актовий запис №377. У 2021 році, за погодженням із [PERSON] , спільна дитина [PERSON] , [INFO] переїхала проживати до позивача [PERSON] . Мати дитини тривалий час перебувала за кордоном України. Відповідачка фактично самоусунулась від утримання спільної дитини та у добровільному порядку не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини, яка повністю знаходяться на утриманні позивача, тому просить стягнути з відповідача на утримання сина аліменти у розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи вищезазначені обставини, спільна дитина проживає разом із батьком та знаходиться на його повному утриманні, мати матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає. Таким чином, судом встановлено, що позивач проживає із донькою удвох, самостійно займається її вихованням, утриманням, піклується про стан її здоров`я, виявляє інтерес до її внутрішнього світу, забезпечує належні умови для її розвитку, мати участі у житті доньки не приймає. До суду були також надані письмові пояснення дитини [PERSON] , [INFO] , в яких вона пояснила, що з 2020 року періодично проживала у батька, а з 2021 року, після переїзду матері за кордон, [PERSON] переїхала жити до батька із яким у неї гарні стосунки та комфортне життя. Вказала, що має бажання і надалі проживати разом із батьком. У судовому засіданні була опитана дитина, яка підтвердила вказані обставини та пояснила, що із матір`ю спілкується дуже рідко по телефону. Давно її не бачила. Згідно характеристики [PERSON] наданої Дніпровською гімназією №38 Дніпровської міської ради вбачається, що [PERSON] є відповідальною ученицею, а з 2021 року по 2024 рік (час навчання дитини у гімназії) мати дитини [PERSON] жодного разу не відвідувала навчальний заклад, не підтримувала зв`язок із класним керівництвом. Успіхами дитини та її навчанням завжди цікавився лише її батько [PERSON] . Враховуючи вищезазначені обставини, спільна дитина проживає разом із батьком та знаходиться на його повному утриманні, мати матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає. Таким чином, судом встановлено, що позивач проживає із донькою удвох, самостійно без матері дитини займається її вихованням, утриманням, піклується про стан її здоров`я, виявляє інтерес до її внутрішнього світу, забезпечує належні умови для розвитку, мати участі у житті сина не приймає. Відповідно до ч. 10 ст. 7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів, який набрав чинності 08 липня 2017 року, до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України внесено зміни, згідно яких розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином встановлено, що відповідач фактично самоусунулась від утримання спільної дитини та у добровільному порядку не надає жодної матеріальної допомоги на утримання сина, який повністю знаходяться на утриманні позивача, тому суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини у розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Щодо частини вимоги про стягнення аліментів починаючи з травня 2021 року, то суд зауважує, що у відповідності до норм ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Позивач не надав до суду жодних доказів вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати за період з травня 2021 року по жовтень 2025 року, а тому суд не може задовольнити цю вимогу в цій частині. Згідно із ч. ч. 1.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 XІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини па рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасники визнають право кожної дитини па рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно досі. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1.2.3.4.5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Таким чином, дитині, в усякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначаються за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Так, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Проте, суд не може задовольнити позовну вимогу про стягнення додаткових витрат з відповідачки, оскільки, позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на обґрунтування суми стягнення, а тому суд відмовляє у задоволенні цієї вимоги. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 8 Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно пояснень Служби у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області в яких вказали, що найкращим забезпеченням інтересів дитини є її подальше проживання з батьком. Батько фактично самостійно утримує доньку. Як вбачається з наявної у матеріалах цивільної справи довідки з Головного центру обробки Спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №19/Л-34077/36495 від 18.11.2025 року [PERSON] 22 листопада 2021 року виїхала за межі території України до Тель Авіву та повернулась до України лише 08 червня 2024 року, що додатково підтверджує обставини, що [PERSON] самостійно без матері виховує та утримує доньку з 2021 року. Згідно із ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Касаційний цивільний суд Верховного Суду у справі №363/214/17-ц від 22.08.2018 року, прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факт самостійного виховання дитини, є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав та можливість безперешкодної реалізації особистих прав. Тому, встановлення факту перебування дитини на особистому утриманні та вихованні батька, необхідно з метою захисту його прав та інтересів як батька так і дитини, у тому числі, переміщення разом з дитиною без нотаріальної згоди матері тощо, враховуючи нестійкий психічний стан матері. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до положень статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У суду не має підстав сумніватись в достовірності письмових доказів, а тому суд вважає що позивачем доведений факт самостійного виховання та самостійного утримання дитини. Підсумовуючи, суд приходить до переконання, що вимоги [PERSON] є підставними в частині стягнення аліментів та встановлення факту та такими, що підтверджуються належними доказами і відповідають інтересам дитини, а тому підлягають до часткового задоволення. Факт, який просить встановити позивач, є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника як батька малолітньої дитини, і таке потрібне з метою захисту прав та інтересів дитини. Іншого позасудового порядку встановлення даного факту, передбаченого законом, немає. Встановлення даного факту не суперечить закону і жодним чином не порушує прав і законних інтересів інших осіб. Відомості, які б спростовували даний висновок суду - відсутні. При цьому, суд вважає за доцільне роз`яснити позивачу, що відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За правилами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial