Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просить суд розірвати шлюб, укладений між сторонами та стягнути з відповідача сплачений нею при зверненні до суду судовий збір. Свої вимоги мотивує тим, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження з ним сім`ї стали неможливими, оскільки наявне вчинення з боку відповідача щодо неї домашнього насильства, відсутність пов`язаності сторін спільним побутом, взаємними правами та обов`язками, спільне господарство сторони не ведуть, а шлюб має формальний характер. Ухвалою судді від 21.01.2025 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.21). Сторони в судове засідання не з`явилися, проте в прохальній частині позовної заяви міститься клопотання позивача про розгляд справи без її участі. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі відповідача. В якій представник зазначає, що позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити. Розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 17.05.2022 та мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями відповідних свідоцтв (а.с.7, 8). В позові зазначено, що подружні відносини з відповідачем фактично розірвані, спільного господарства сторони не ведуть, а шлюб має формальний характер. Крім того позивачка зазначає, що відповідач вчиняє відносно неї домашнє насильство, а збереження шлюбу суперечить як моральним засадам суспільства так і інтересам сторін, ці обставини не заперечуються відповідачем. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За приписами ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Отже, наявність того факту, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, є підставою для повного задоволення позовних вимог. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач змінила прізвище під час реєстрації шлюбу та не клопоче про його заміну на дошлюбне, після розірвання шлюбу, суд залишає прізвище позивача « [PERSON] ». Згідно з положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 1 331,20 грн.

Outcome: approved