Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Представник позивача адвокат Шмуйлова І.М. звернулася до суду з позовною заявою в інтересах позивачки в якій просить визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] дивізії. В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до договору купівлі-продажу укладеного 07 липня 1992 року між [PERSON] та Дворічанським районним вузлом зв`язку, посвідченого державним нотаріусом Дворічанської державної нотаріальної контори Зашивайко Н.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 1417, позивачці на праві власності належить квартира [ADDRESS] ) літ. «А» жилою площею 36,4 кв.м., яка складає 21/50 ідеальної частки житлового будинку, з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] власності на вказану квартиру було зареєстровано 08 липня 1993 року у Куп`янському міжміському бюро технічної інвентаризації, реєстрова книга №7 реєстровий №1022. На цей час виникла необхідність у державній реєстрації права власності на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного кадастру речових прав на нерухоме майно. Оскільки право власності на квартиру набуто до 2013 року, його реєстрацію проведено лише у бюро технічної інвентаризації, у зв`язку з чим відповідні відомості до Державного реєстру прав власності не внесені. У зв`язку з чим позивачка звернулася до Департаменту реєстрації Харківської міської ради, однак у проведенні реєстраційної дії було відмовлено, оскільки подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Квартира, яка належить позивачці на праві власності розташована на території Дворічанської селищної ради. Приміщення де розташовувалось комунальне підприємство БТІ, пошкоджене, архівні документи залишилися у приміщенні, підприємство не проводить діяльність, так як територія Дворічанської селищної громади деокупована частково, знаходиться в зоні активних бойових дій. У зв`язку з чим позивачка змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 14.11.2025 відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 23.01.2026 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Протягом встановленого судом строку відповідачем відзив на позов не подавався. В судове засідання сторони та треті особи не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Позивачка та її представник подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечували, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу укладеного 07 липня 1992 року між [PERSON] та Дворічанським районним вузлом зв`язку, посвідченого державним нотаріусом Дворічанської державної нотаріальної контори Зашивайко Н.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 1417, позивачці на праві власності належить квартира [ADDRESS] ) літ. «А» жилою площею 36,4 кв.м., яка складає 21/50 ідеальної частки житлового будинку, з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] власності на вказану квартиру було зареєстровано 08 липня 1993 року у Куп`янському міжміському бюро технічної інвентаризації, реєстрова книга №7 реєстровий №1022. На цей час у позивачки виникла необхідність у державній реєстрації права власності на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Права на нерухомість, які підлягають державній реєстрації, виникає з дня такої реєстрації. За своєю суттю державна реєстрація є фактом публічне визнання державою відповідного права особи на нерухоме майно шляхом внесення відомостей про це до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Оскільки право власності на квартиру набуто до 2013 року, його реєстрацію проведено лише у бюро технічної інвентаризації, у зв`язку з чим відповідні відомості до Державного реєстру прав власності не внесені. У зв`язку з чим позивачка звернулася до Департаменту реєстрації Харківської міської ради, однак у проведенні реєстраційної дії було відмовлено, оскільки подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Квартира, яка належить позивачці на праві власності розташована на території Дворічанської селищної ради. Приміщення де розташовувалось комунальне підприємство БТІ, пошкоджене, архівні документи залишилися у приміщенні, підприємство не проводить діяльність, так як територія Дворічанської селищної громади деокупована частково, знаходиться в зоні активних бойових дій. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Міністерство юстиції України, зокрема забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, здійснює нормативно-правове регулювання у сфері державної реєстрації, надає узагальнені роз`яснення щодо застосування законодавства з питань державної реєстрації прав. У зв`язку з чим Департаментом реєстрації Харківської міської ради отримано роз`яснення/лист Міністерства юстиції України № 75137/74555-9-23/8.4.4 від 12.06.2023 року (далі - Лист). Викладеним у Листі передбачається, що відповідно до п.1-2 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання державної реєстрації та функціонування єдиних і державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану» від 6 березня 2022 року № 209, протягом дії воєнного стану припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерств юстиції, в межах адміністративно-територіальних одиниць, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії або тимчасово окупованих, інформація про які міститься в переліку території, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окуповані російською федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради за №80772630 від 10.09.2025 відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою : [ADDRESS] за [PERSON] , у зв`язку з тим, що подані документи не дають змогу встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Частина четверта статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"містить припис стосовно того, що будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом. Частиною третьою статті 3 Закону передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1.Реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2.На момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. До 2013 року реєстрація права власності на житлові будинки проводилася Бюро технічної інвентаризації, із видачою про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів ( відміток ) на самому документі. Така реєстрація проводилася БТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (в якому реєструвалися виключно квартири, будинки, приміщення). Договір купівлі-продажу від 07.07.1992 містить штамп, який свідчить, що право власності на вказаний будинок було зареєстровано 08 липня 1993 року у Куп`янському міжміському бюро технічної інвентаризації, реєстрова книга №7, реєстровий №1022. Тобто, реєстрація проведена у відповідності до діючого на той час законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у спорі про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову). Згідно роз`яснень наведених у пункті 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. У частині 1 статті 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позивачка є власником частини спірного будинку, однак на теперішній час її право власності на цю частку будинку не визнається органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та позивачка не може здійснити у державного реєстратора прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності, що позбавляє її можливості розпорядитись своєю власністю на власний розсуд. У постанові від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У вищевказаній справі Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правило за аналогією закону (а саме, статті 392 ЦК України) має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою. У даній справі не було встановлено обставин, які б свідчили про наявність реєстрації права власності на спірне майно за будь-якою іншою особою. При цьому у позивачки наявний оригінал договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна зареєстрований у встановленому на час виникнення права власності порядку, але з причин, які зазначені вище, ці документи не надають змоги позивачці беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, наслідком чого має бути державна реєстрація такого права. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки під час розгляду справи були підтверджені обставини, на які позивачка посилається як на підставу свого позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved