Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

10.10.2025 через систему «Електронний суд» (сформовано 09.10.2025) позивач [PERSON] , в особі представника адвоката Слободянюк А.І., звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертно-технічний центр промислової безпеки» про витребування транспортного засобу із чужого незаконного володіння, розірвання договору та стягнення несплаченої орендної плати, в обґрунтування якого зазначено наступне. Позивач [PERSON] є власником транспортного засобу легкового автомобіля марки HYUNDAI моделі PONY, 1994 року випуску, тип ТЗ загальний легковий загальний седан В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . 08 лютого 2021 року між [PERSON] та ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» укладено договір оренди, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В., відповідно до умов якого: п. 1 - [PERSON] передала, а ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» прийняло в платне користування вищевказаний транспортний засіб. Строк користування транспортним засобом встановлюється сторонами в п`ять років з моменту складання та підписання акту приймання-передачі. У разі відсутності заперечень сторін за один місяць до дати закінчення строку користування транспортним засобом, строк вважається продовженим на той же термін на тих же умовах. Строк дії цього договору співпадає із строком користування транспортного засобу (п. 2 договору оренди). Користування транспортним засобом здійснюється за плату, встановленими сторонами в сумі 100,00 гривень на місяць, без урахування обов`язкових податків та зборів, які сплачуються ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» на картковий рахунок [PERSON] , згідно реквізитів, вказаних [PERSON] у її письмовій заяві (п. 3 договору оренди). Згідно з п. 4 договору оренди, транспортний засіб, що є предметом цього договору, передається ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» негайно з нотаріальним посвідченням цього договору шляхом передачі всіх необхідних документів та ключів, а згідно п. 5 транспортний засіб має бути переданим у стані та комплектності, який відповідає його призначенню. Після оформлення та підписання договору оренди [PERSON] передала транспортний засіб, необхідні документи та ключі у користування ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки», відбулася практична реалізація умов договору оренди. 08.02.2021 Позивач надала Відповідачу заяву про зарахування орендної плати за користування транспортним засобом, згідно Договору оренди від 08.02.2021 року, в якій просила здійснювати щомісячні виплати за користування транспортним засобом, відповідно до Договору оренди від 08.02.2021, починаючи з 08.03.2021, шляхом перерахування на поточний рахунок № [NUMBER] , який відкрито у «БАНК ВОСТОК». Також, 08 лютого 2021 року між Сторонами договору оренди було підписано акт приймання-передачі, за яким [PERSON] , здала, а ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» прийняв вказаний транспортний засіб. Сторони підтвердили, що підписанням даного акту не мають один до одного претензій та/або зауважень щодо технічних показників роботи транспортного засобу, який є справним та може використовуватися за своїм функціональним призначенням. Умовами п. 13 договору оренди передбачено те, що сторони мають право розірвати договір до закінчення його дії, при цьому транспортний засіб повертається [PERSON] . Враховуючи, що після укладення договору, від ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» не сплачувалася орендна плата за користування транспортним засобом, [PERSON] 19 вересня 2022 року направила на адресу Відповідача повідомлення про розірвання договору оренди рухомого майна, в якому вимагала повернути транспортний засіб в стані, в якому його було одержано, повернути свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, повернути ключі від транспортного засобу, оплатити заборгованість орендної плати на дату повернення транспортного засобу за період з 08.02.2021 до повернення транспортного засобу, яка станом на момент написання повідомлення становила 2 000,00 грн. Після отримання повідомлення, Відповідач на вимоги [PERSON] повернути автомобіль, ключі, свідоцтво та погасити заборгованість не реагує, транспортний засіб в добровільному порядку не повертає, продовжує надалі користуватися рухомим майном, за відсутності для цього достатніх правових підстав та всупереч волевиявлення та бажанню самого Позивача. Позивач ще додатково неодноразово зверталася до Відповідача в телефонному режимі із проханням про повернення транспортного засобу, ключів від автомобіля та документів на нього, проте такі вимоги не були виконані і лише озвучено неконкретизовані обіцянки щодо можливості виконання таких дій в майбутньому. Такі дії [PERSON] розцінює як свідоме не бажання протягом тривалого часу Відповідача повертати транспортний засіб законному власнику, подальше незаконне його використання та обмеження правомочностей власника на користування належним йому на праві власності майном. З огляду на вищенаведені фактичні обставини справи, Позивач змушений в судовому порядку витребувати транспортний засіб з чужого незаконного володіння та стягнути несплаченої орендної плати за користування транспортним засобом. Враховуючи викладене, просить суд: - витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертно-технічний центр промислової безпеки» на користь [PERSON] транспортний засіб марки HYUNDAI, модель PONY, 1994 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 12.06.2020 ТСЦ №2342 та ключі від транспортного засобу, та повернути свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 12.06.2020 ТСЦ №2342 та ключі від транспортного засобу, передані при укладенні договору оренди; - зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Експертно-технічний центр промислової безпеки» не чинити перешкод [PERSON] у користуванні належним їй на праві власності автомобілем марки HYUNDAI, модель PONY, 1994 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . - розірвати договір оренди від 08.02.2021, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертно-технічний центр промислової безпеки», який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В. - стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертно-технічний центр промислової безпеки» на користь [PERSON] несплачену орендну плату у зв`язку із неналежним виконанням та порушенням умов договору оренди від 08.02.2021 в розмірі 5 594 грн. 35 коп. за період із 08.02.2021 по 06.10.2025, інфляційні втрати у розмірі 4 003,70 грн. та три відсотки річних у розмірі 782,14 грн.; - стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертно-технічний центр промислової безпеки» на користь [PERSON] сплачений судовий збір та витрати на відшкодування витрат на професійну правничу (правову) допомогу. Відповідно до відзиву на позовну заяву представник відповідача адвокат Вишняков Д.О. просить у задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши наступне. Позовна вимога про витребування майна та позовна вимога про зобов`язання не чинити перешкод у користуванні майном є взаємовиключними, а, як слідство, поєднання таких позовних вимог в одній позовній заяві є процесуальним абсурдом. Позовна вимога про зобов`язання не чинити перешкод у користуванні майном та позовна вимога про розірвання договору оренди є також взаємовиключними, а, як слідство, поєднання таких позовних вимог в одній позовній заяві є процесуальним абсурдом, оскільки, якщо договір оренди не розірвано, а саме це стверджує Позивачка, то й Позивачка не має права користуватися таким майном під час дії договору оренди майна. Позовна вимога про витребування майна та позовна вимога про розірвання договору оренди є також взаємовиключними, а, як слідство, поєднання таких позовних вимог в одній позовній заяві є процесуальним абсурдом, оскільки, якщо договір оренди не розірвано, а саме це стверджує Позивачка, то й Відповідач не мав обов`язку повертати майно під час дії договору оренди. Так, 08.02.2021 між Позивачкою та Відповідачем дійсно було укладено договір оренди транспортного засобу марки Hyundai Pony випуск 1994 року, що зареєстровано за номером 860 (далі Договір). Тобто, Договір було укладено між заступником директора Відповідача та Відповідачем в особі директора. Згідно п. 2 Договору строк користування транспортним засобом встановлюється сторонами в п`ять років з моменту складання та підписання акту приймання-передачі. Відповідач доводить до відома суду, що не підписував жодного акту приймання-передачі транспортного засобу марки Hyundai Pony випуск 1994 року відповідно до Договору. Акт приймання-передачі від 08.02.2021 між [PERSON] та ТОВ «ЕТЦПБ», що додано до позовної заяви, є підробленим й з цього приводу директор ТОВ «ЕТЦПБ» вже звернувся до поліції із заявою про вчинення злочину. Отже, виходячи тільки з того факту, що між Позивачкою та Відповідачем не було підписано акт приймання-передачі транспортного засобу, суд має право прийняти рішення, яким у позові відмовити повністю. Також зазначено, що згідно п. 3 Договору користування транспортним засобом встановлюється за плату, встановлену в сумі 100 гривень на місяць, без урахування обов`язкових платежів та зборів, яка сплачується орендарем на картковий рахунок орендодавця, згідно реквізитів, вказаних орендодавцем у письмовій заяві. Відповідач доводить до відома суду, що жодної заяви із вказанням карткового рахунку для сплати орендної плати за Договором, Позивачка до Відповідача не надавала. Матеріали даної судової справи містять заяву Позивачки від 08.02.2021 про зарахування орендної плати за користування транспортним засобом згідно Договору, однак доказів того, що дана заява подавалася Відповідачу матеріали даної судової справи не містять. Окремо слід зазначити, що, якщо все ж таки й враховувати той факт, що Позивачка достроково розірвала Договір у вересні 2022-го року, то постає логічне питання, на якій підставі Позивачка вимагає в суду стягнути орендну плату згідно Договору за період з жовтня 2022-го року по 06.10.2025. Також є очевидним, що матеріали даної судової справи не містять доказів вини Відповідача в несплаті орендної плати за Договором, а застосування штрафних санкцій передбачає саме винну поведінку суб`єктів цивільних взаємовідносин. Зазначено, що якщо не брати до уваги усе вищезазначене, то Позивачкою навіть невірно пораховано інфляційні витрати та 3% річних. Відповідно до відповіді на відзив представник позивача адвокат Слободянюк А.І. вважає зміст та доводи викладені у відзиві на позовну заяву необґрунтованими та безпідставними. Доводи на які посилається Відповідач є недоведеними та неспроможними в розумінні вимог ЦПК України. Позивач, за відсутності доказів, не визнає такі доводи цілком та повністю і одночасно із цим позбавлений можливості надати свою оцінку по суті таких заперечень та вважає, що наведені обставини зводяться до незгоди із заявленими позовними вимогами та які жодним чином не спростовують обставин, на які посилається Позивач. В частині доводів представника Відповідача про те, що Відповідач не підписував жодного акту приймання-передачі транспортного засобу марки Hyundai Pony випуск 1994 року відповідно до Договору, а тому акт приймання-передачі від 08.02.2021 між [PERSON] та ТОВ «ЕТЦПБ» є підробленим й з цього приводу директор ТОВ «ЕТЦПБ» вже звернувся до поліції із заявою про вчинення злочину, то слід зазначити про наступне. Доводи представника Відповідача щодо підробки підпису в акті ґрунтуються виключно на твердженнях заявника та не підтверджені жодними доказами, відповідачем не надано ні висновку експерта щодо встановлення факту підробки підпису Відповідача, ані не надано вироку суду про визнання винними будь-яких осіб у вчиненні кримінального правопорушення за фактом підробки підпису на акту. Жодних доказів наявності порушеного кримінального провадження та обвинувального вироку, згідно з яким Позивача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення щодо підробки підпису в акті не надано і таких доказів на сьогоднішній день не існує взагалі. Також, на переконання Позивача, суд позбавлений можливості самостійно встановити факт підробки документів, а саме підпису Відповідача на акті, оскільки не володіє достатнім обсягом спеціальних знань та навиків. При цьому, самі лише обставини звернення Відповідача до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, без вироку суду, яким би були встановлені обставини підробки документів, не можуть вважатися доказом вчинення певними особами дій про які зазначає відповідач, а саме підроблення підпису директора підприємства на акті приймання-передачі. З урахуванням зазначеного, доводи представника Відповідача про підробку підпису на акті приймання-передачі є недоведеною обставиною та спростовує обставин того, що вказаний документ дійсно складався та підписувався між сторонами. В частині доводів представника Відповідача про те, що транспортний засіб ніколи не передався останньому Позивачем в натурі, а тому він не може бути поверненим разом із свідоцтвом про реєстрацію та ключами від ТЗ, то такі доводи лише зводяться до незгоди і заперечень щодо фактичних обставин справи і спростовуються наступним. Із обставин справи встановлено, що 08 лютого 2021 року між [PERSON] та відповідачем укладено договір оренди, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В., за умовами п. 1 якого [PERSON] передала, а ТОВ «ЕТЦПБ» прийняло в платне користування транспортний засіб марка HYUNDAI, модель PONY, випуск 1994 року, реєстраційний номер [NUMBER] . Тому, виходячи із презумпції правомірності такого договору, можливо прийти до висновку, що укладений договір оренди був, є і залишається дійсним, чинним та не визнаний недійсним. Факт укладення договору оренди, який посвідчено нотаріально, презумпція його правомірності та наявність акту приймання-передачі є достатніми підтверджуючими документами, які встановлюють факт передачі транспортного засобу. Акт приймання-передачі є належним доказом у справі. Крім того, доводи представника Відповідача про те, що автомобіль не було йому передано не може вважатися доведеною обставиною, оскільки наявні обставини та докази у справі свідчать про протилежне. В частині доводів представника Відповідача про те, що Позивач направляла повідомлення про розірвання договору оренди, а тому такий договір є розірваним з моменту направлення такого повідомлення, то такі доводи є передчасними. Не зважаючи на направлення Позивачем повідомлення, Відповідач продовжив неправомірно користуватися майном, а сам по собі договір не припинив термін дії, оскільки не було його розірвано в установленому законом порядку за домовленістю сторін та не повернуто майно, яке було предметом договору оренди. Виходячи із того, що Відповідач всупереч волевиявленню та бажання Позивача не повернув транспортний засіб, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від транспортного засобу, зазначені порушення є істотними, оскільки позбавляли можливості Позивача на власний розсуд розпоряджатися та використовувати автомобіль, а тому доцільності у збереженні договірних відносин, яка мали місце із порушенням умов виконання договору, не вбачає та заявляє вимогу про розірвання договору оренди від 08.02.2021. В частині доводів представника Відповідача про підстави стягнення інфляційних витрат та 3% річних за несвоєчасну сплату орендної плати згідно Договору за період з жовтня 2022-го року по 06.10.2025 слід зазначити про те, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору оренди транспортного засобу, то зазначені правовідносини є зобов`язальними, а зобов`язання грошовим, а тому на такі правовідносини поширюється дія статті 625 ЦК України. Із здійсненого Позивачем розрахунку встановлено, що 3 проценти річних та інфляційні втрати від суми несплаченої орендної плати із 08.02.2021 по 06.10.2025, за період із моменту укладення договору оренди до дня зверненні до суду із позовною заявою, виходячи із суми заборгованості. Представник Відповідача зазначає про те, що Позивачем невірно пораховано інфляційні втрати та 3 % річних, проте не зазначає в чому неправильність здійснених розрахунків, в чому вона полягає, не зазначає за якою формулою підлягає обрахування штрафних санкцій, враховуючи, що при розрахунку використовувалася програмне забезпечення «Ліга.Закон», що виключає можливість втручання особи у розрахунок. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідно до заперечень представника відповідача, адвокат Вишняков Д.О. повністю заперечує посилання та доводи викладені позивачем у відповіді на відзив щодо передачі транспортного засобу у користування відповідача. Ухвалою судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 13.10.2025, позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертно-технічний центр промислової безпеки» про витребування транспортного засобу із чужого незаконного володіння, розірвання договору та стягнення несплаченої орендної плати залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позову, вказаних у цій ухвалі, терміном 5 (п`ять) календарних днів з дня вручення (отримання) цієї ухвали судді. 17.10.2025 до суду, через систему «Електронний суд» (сформовано 16.10.2025), від представника позивача адвоката Слободянюк А.І. надійшла заява про усунення недоліків, з додатками, відповідно до яких недоліки усунені. Ухвалою судді від 20.10.2025 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертно-технічний центр промислової безпеки» про витребування транспортного засобу із чужого незаконного володіння, розірвання договору та стягнення несплаченої орендної плати в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено перше судове засідання. 04.11.2025 до суду, через систему «Електронний суд» (сформовано 03.11.2025), від представника відповідача адвоката Вишнякова Д.О. надійшов відзив на позовну заяву. 10.11.2025 до суду, через систему «Електронний суд» (сформовано 09.11.2025), від представника позивача адвоката Слободянюк А.І. надійшла відповідь на відзив у справі, та заява про виклик свідка, яка задоволена у судовому засіданні. 11.11.2025 до суду, через систему «Електронний суд», від представника відповідача адвоката Вишнякова Д.О. надійшли заперечення на відповідь на відзив представника позивача. 23.01.2026 до суду, через систему «Електронний суд», (сформовано 22.01.2026) від представника відповідача адвоката Вишнякова Д.О. надійшло клопотання про долучення доказів до справи щодо витрат про надання правничої допомоги. 26.01.2026 до суду, через систему «Електронний суд», від представника позивача адвоката Слободянюк А.І. надійшли заперечення щодо клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, в яких зазначає, що заявлена сума відшкодування витрат у розмірі 17 000,00 грн. є явно завищеною та не відповідає принципам адекватності, справедливості та розумності. У судовому засіданні позивач та її представник, які приймали участь в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити повністю, посилаючись на обставини та доводи викладені у позовній заяві, відповіді на відзив. Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову та просили відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на обставини та доводи викладені у відзиві на позовну заяву, запереченнях. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступного висновку. Встановлено, що позивач [PERSON] є власником транспортного засобу легкового автомобіля марки HYUNDAI моделі PONY, 1994 року випуску, тип ТЗ загальний легковий загальний седан В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацією транспортного засобу [NUMBER] виданого ТСЦ 2342 від 12.06.2020. 08 лютого 2021 року між [PERSON] та ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» (далі ТОВ «ЕТЦПБ) укладено договір оренди, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В., зареєстровано в реєстрі за №860. Відповідно до п. 1 договору оренди, [PERSON] , як Орендодавець, передала, а ТОВ «ЕТЦПБ», як Орендар, прийняло в платне користування транспортний засіб марка HYUNDAI, модель PONY, випуск 1994 року, тип ТЗ загальний легковий загальний седан В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Строк користування транспортним засобом встановлюється сторонами в п`ять років з моменту складання та підписання акту приймання-передачі. У разі відсутності заперечень сторін за один місяць до дати закінчення строку користування транспортним засобом, строк вважається продовженим на той же термін на тих же умовах. Строк дії цього договору співпадає із строком користування транспортного засобу (п. 2 договору оренди). Користування транспортним засобом здійснюється за плату, встановленими сторонами в сумі 100,00 гривень на місяць, без урахування обов`язкових податків та зборів, які сплачуються ТОВ «ЕТЦПБ», як Орендарем, на картковий рахунок [PERSON] , як Орендодавця, згідно реквізитів, вказаних [PERSON] у її письмовій заяві (п. 3 договору оренди). Згідно з п. 4 договору оренди, транспортний засіб, що є предметом цього договору, передається ТОВ «ЕТЦПБ», як Орендар, негайно з нотаріальним посвідченням цього договору шляхом передачі всіх необхідних документів та ключів, а згідно п. 5 транспортний засіб має бути переданим у стані та комплектності, який відповідає його призначенню. Умовами п. 7 договору оренди передбачено, що ТОВ «ЕТЦПБ», як Орендар, зобов`язується користуватися транспортним засобом відповідно до його призначення та умов договору. Якщо Орендар буде користуватися транспортним засобом не за його призначенням або з порушенням умов договору, [PERSON] , як Орендодавець, має право вимагати розірвання цього договору та відшкодування збитків. Умовами п. 13 договору оренди передбачено те, що сторони мають право розірвати договір до закінчення його дії, при цьому транспортний засіб повертається [PERSON] , як Орендодавцю. На підтвердження передачі відповідачу ТОВ «ЕТЦПБ» вказаного транспортного засобу, документів та ключів, відповідно до умов договору оренди, позивачем надано: - копію акта приймання-передачі транспортного засобу від 08.02.2021 підписаного [PERSON] та директором ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» Рогінським М.Б., відповідно до якого [PERSON] , як орендодавець, здала, а ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки», як Орендар, прийняв транспортний засіб марки HYUNDAI, модель PONY, випуск 1994 року, тип ТЗ загальний легковий загальний седан В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Сторони підтвердили, що підписанням даного акту не мають один до одного претензій та/або зауважень щодо технічних показників роботи транспортного засобу, який є справним та може використовуватися за своїм функціональним призначенням.; - копію заяви адресовану директору ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» Рогінському М.Б. від 08.02.2021, підписану [PERSON] , про зарахування орендної плати за користування транспортним засобом, згідно Договору оренди від 08.02.2021, в якій просила здійснювати щомісячні виплати за користування транспортним засобом, відповідно до Договору оренди від 08.02.2021, починаючи з 08.03.2021, шляхом перерахування на поточний рахунок № [NUMBER] , який відкрито у «БАНК ВОСТОК». Відповідно до копії повідомлення про розірвання договору оренди рухомого майна від 19.09.2022 адресованого ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки», [PERSON] вимагає: повернути вказаний транспортний засіб; повернути свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; повернути ключі від ТЗ; оплатити заборгованість орендної плати, яке відповідачем отримано 27.09.2022, про що надані відповідні підтвердження. Також встановлено, що ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» (код ЄДРПОУ 41973071) зареєстровано 01.03.2018 в державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівник та засновник: [PERSON] . Водночас, у ході судового розгляду справи, судом встановлено, що оригіналів акта приймання-передачі транспортного засобу від 08.02.2021 та заяви про зарахування орендної плати за користування транспортним засобом, на виконання умов Договору оренди від 08.02.2021, позивач надати суду не має можливості, оскільки у її володінні вони відсутні, а представник відповідача Рогінський М.Б. (керівник ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки») стверджує, що ніколи не підписував вищевказаний акт приймання-передачі транспортного засобу від 08.02.2021 та не отримував від [PERSON] заяви про зарахування орендної плати за користування транспортним засобом, згідно Договору оренди від 08.02.2021, оскільки транспортний засіб марки HYUNDAI, модель PONY, випуск 1994 року, реєстраційний номер [NUMBER] , ключі та документи від [PERSON] у користування не отримував, хоча і було укладено договір оренди від 08.02.2021. Таким чином, у даному випадку, підлягає встановленню факт передачі транспортного засобу відповідачу у користування, для настання правових наслідків виконання умов договору оренди від 08.02.2021, про що також зазначено у вказаному договорі оренди. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст. 4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.6 ст.95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Виходячи з правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 23.12.2020 у справі №757/28231/13, з огляду на ч. 6 ст. 95 ЦПК України єдиним належним доказом достовірності наданих копій письмових доказів може бути лише дослідження оригіналу таких доказів, зокрема за ініціативою суду. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування, це процесуальний обов`язок суду. В обґрунтування позовних вимог позивачем, зокрема, надано суду копію: акта приймання-передачі транспортного засобу від 08.02.2021; оригінальність якого підписант [PERSON] ставить під сумнів. На вимогу суду, позивачем не надано суду оригіналу цього акта, у зв`язку, за її поясненнями, його відсутності. Суд звертає увагу, що позивачем не надано суду для огляду оригінал такого письмового доказу, через що суд позбавлений можливості встановити всі обставини справи та переконатися у відповідності доводів позивача дійсним обставинам справи. Разом з тим, суд констатує, що інших належних та допустимих доказів на підтвердження передачі, користування, наявності транспортного засобу марки HYUNDAI, модель PONY, випуск 1994 року, реєстраційний номер [NUMBER] , ключів та документів до нього, відповідачу ТОВ «ЕТЦПБ» позивачем суду не надано. Надані позивачем копії: заявки ТОВ «ЕТЦПБ» від 22.02.2021; інформації «Щодо надання перепусток» від 06.07.2021; заявки на оформлення перепустки від 06.07.2021; копії фотозображення транспортного засобу, державний номер [NUMBER] , не свідчать про доведення факту користування або наявності транспортного засобу у користуванні відповідача, на виконання умов договору оренди від 08.02.2021. В той же час, саме по собі укладення договору оренди від 08.02.2021 між сторонами, погодження умов оренди та його підписання не є доказом фактичного отримання транспортного засобу (предмет договору оренди) у користування відповідачем, та не породжує правових наслідків щодо виконання умов договору оренди. Допитана, за клопотанням сторони позивача, свідок [PERSON] (працівник ТОВ ««ЕТЦПБ», яка працює з 2020 року) у судовому засіданні також не зазначила жодних відомостей на підтвердження факту передачі, користування та наявності у ТОВ «ЕТЦПБ» транспортного засобу марки HYUNDAI, модель PONY, реєстраційний номер [NUMBER] , з 2021 року по теперішній час. Пояснила, що їй лише відомо про те, що у період часу, коли [PERSON] займала посаду заступника керівника вказаного ТОВ, бачила, що [PERSON] та керівник ТОВ іноді пересувалися на вказаному транспортному засобі. Враховуючи імперативну норму ч.6 ст.95 ЦПК України, відносно того, що якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги, суд процесуально обмежений можливістю надання оцінки письмовим доказам, оригінали, яких не подано до суду. Подання до суду виключно копії таких документів, без можливості встановлення обставини місця знаходження оригіналу такого доказу та безпосереднього дослідження судом оригіналу письмового доказу, не породжує перед судом обов`язку надавати оцінку поданої копії письмового доказу та встановлювати на підставі такої оцінки наявності або відсутністі відповідних обставин (фактів). В силу визначень ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відтак, враховуючи викладені норми права, суд вважає, що позивачем не доведено обставини на які вона посилалася, як на підставу своїх позовних вимог, та не надано суду належних та достатніх доказів щодо передачі відповідачу у користування належного позивачу транспортного засобу, відповідно до договору оренди від 08.02.2021. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. З огляду на те, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, в задоволенні позову необхідно відмовити за недоведеністю. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору, при цьому інші доводи сторін, викладені в їх заявах по суті, не впливають на вищевказані висновки суду. Згідно з положенням пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. Щодо вимоги представника відповідача про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Відповідно до п. 2 ч. 2, ч. 8 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката Вишнякова Д.О., який представляє інтереси відповідача у справі і факт надання правничої допомоги підтверджено Договором про надання правничої допомоги від 14.06.2024, посвідченням адвоката. В обґрунтування вимог заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем у зв`язку із розглядом справи, суду надано додаткову угоду від 16.01.2026 №1 до Договору про надання правничої допомоги від 14.06.2024, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 21.01.2026 із викладеним детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом на загальну суму 17 000,00 гривень. Також надано довідку про отримання грошових коштів у сумі 17 000,00 грн. від ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» за надання правничої допомоги від 21.01.2026. Отже, представником відповідача суду надано детальний опис наданих послуг з правової допомоги, із зазначенням їх вартості. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що видами правничої допомоги є види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Разом з тим, убачається, що відзив на позов та заперечення відповідача є аналогічними за своїм змістом, тому суд, вирішуючи питання щодо розміру витрат на правничу допомоги, який підлягає стягненню з позивача, вважає за доцільне обмежитися вартістю послуги за підготування і подання відзиву у розмірі 5000,00 гривень. Виходячи з виконаних адвокатом послуг, складності справи, кількості витрачених адвокатом годин на надання правничої допомоги відповідачу, у тому числі участь у судових засіданнях, суд приходить до висновку, що розмір витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу у даній справі, який підлягає стягненню з позивача є обґрунтованим і співмірним зі складністю справи у розмірі 14 000,00 гривень.

Outcome: approved