Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» звернулося до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 36 571 грн 01 коп., судових витрат, мотивуючи наступним. 05 липня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено кредитний договір № 05.07.2024-100000388, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, та підписання відповіді про прийняття (акцепт) пропозиції про укладення договору (оферти), відповідно до якого останній отримав від кредитодавця грошові кошти в розмірі 11 000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача терміном на 210 днів з дати його надання до 30 січня 2025 року. Відповідач зобов`язання щодо повернення коштів не виконав, у зв`язку із чим у нього утворилася заборгованість станом на 30 січня 2025 року в розмірі 36 571 грн 01 коп., з яких: 11 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 19 250 грн - заборгованість за процентами, 821,01 грн комісія, 5 500 грн - неустойка. 25 вересня 2025 року відповідач надав відзив, в якому просив позов задовільнити частково в сумі 5 094, 30 грн, яка складається з: 2 984,30 грн - заборгованість за тілом кредиту та 2 200 грн - заборгованість за комісією. Зазначив, що 05 серпня 2024 року він сплатив 1 329,75 грн, 5 380,95 грн та 1 395,00 грн, загальна сума - 8 105,70 грн, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк». Вважає, що заборгованість за процентами в сумі 19 250 грн є непропорційною до суми заборгованості та суперечить вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачив», тому не визнає її у повному обсязі. Просив відмовити в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення неустойки в сумі 5 500,00 грн, оскільки в період воєнного стану така вимога стягненню не підлягає (а.с.56-62). [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до ТОВ «Споживчий центр», яку обґрунтовує наступним. Вимоги ТОВ «Споживчий центр» щодо стягнення процентів у розмірі 19 250 грн є несправедливим у відповідності до вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачив», оскільки значно перевищують розмір заборгованості за тілом кредиту. Зазначив, що сума процентів за користування кредитом у 1,75 рази (175%) більша, ніж само тіло кредиту. Сума кредиту ТОВ «Споживчий центр» штучно завищена в односторонньому порядку, оскільки позовна заява містить вимогу про стягнення саме 36 571,01 грн. Заборгованість за тілом кредиту не може бути більшою за розмір фактично отриманої позичальником суми кредитних коштів. При цьому, сума нарахованих в такому порядку відсотків є очевидно непропорційною до суми зобов`язання та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права і принципам, встановленим у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. У зв`язку з наведеним просив визнати положення кредитного договору № 05.07.2024-100000388 від 05 липня 2024 року щодо стягнення з нього процентів у розмірі 19 250,00 грн недійсним. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив провести судове засідання у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, відзиву на зустрічну позовну заяву не надав (а.с. 5, зворот). Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належно. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, про місце та час розгляду справи повідомлена належно, надала заяву про розгляд справи без участі [PERSON] та його представника, зустрічну позовну заяву підтримала в повному обсязі (а.с. 105). Згідно з ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки сторони повідомлені вчасно та належним чином. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. 05 липня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 05.07.2024-100000388 шляхом підписання останнім пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) (кредитної лінії), заявки кредитного договору (кредитної лінії) № 05.07.2024-100000388, відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 05.07.2024-100000388 від 05 липня 2024 року, додатку до кредитного договору, розміщених на веб-сайті ТОВ «Споживчий центр»: https//sgroshi.com.ua/rozkritta-informacii (а.с. 10-15), підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «Е352» відповідно до вимог ч.ч. 6, 8 ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір. Відповідно до п.п. 1.1-1.3 договору № 05.07.2024-100000388 від 05 липня 2024 року, пропозиція про укладення кредитного договору (оферта) є пропозицією ТОВ «Споживчий центр» укласти електронний кредитний договір (оферту) у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», і не є ні договором приєднання/його частиною у розумінні ст. 634 ЦК України, ні публічним договором в розумінні ст. 633 Цивільного кодексу України. Датою набрання чинності пропозицією (офертою) є 05 липня 2024 року; дата та час укладення 05 липня 2024 року о 10:44 год. Як передбачено п.п. 2.1, 2.2 договору № 05.07.2024-100000388 від 05 липня 2024 року, електронний кредитний договір, частиною якого є пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається кредитодавцем та позичальником у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на веб-сайті кредитодавця у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця; заявка, сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника на вебсайті кредитодавця; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитодавця, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті. Позичальник, який має намір укласти електронний кредитний договір, ідентифікується (реєструється) в особистому кабінеті на вебсайті кредитодавця за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний позичальником при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті (п. 2.3.2 договору). Згідно з п.п. 3.1- 3.3 договору від 05 липня 2024 року, за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Кредитодавець надає позичальнику кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту, сума кредиту, строк на який надається кредит, проценти за користування, графік платежів встановлюються в заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти. Відповідно до п.п. 2, 3, 4, 5, 6, 8, 9, 12, 13, 14 заявки кредитного договору, сума кредиту: 11 000 грн 00 коп., період користування кредитом 210 днів з дня його надання до 30 січня 2025 року; процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,00 % за 1 (один) день користування кредитом; Денна процентна ставка та її розрахунок: 0.88% (денна процентна ставка) = (20373.95 / 11000)/210 ? 100%; комісія - 20% від суми кредиту - 2 200 грн, неустойка - 80 грн за кожен день не виконання кожного окремого зобов`язання, ОРРПС - 3834.77%, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача - 31 373,95 грн, загальні витрати за споживчим кредитом 20 373,95 грн. Розмір процентів відповідно до ст. 625 ЦК України становить 365 % річних, які нараховуються від простроченої позичальником суми (база розрахунку). Як передбачено заявкою від 05 липня 2024 року, кредитодавець надає позичальнику кредит шляхом перерахування на рахунок споживача 4149-49XX-XXXX-8249. Підтвердженням надання відповідачу у порядку, встановленому договором, кредитних коштів кредитодавцем є повідомлення від 14 липня 2025 року № 56-1407 про перерахування ТОВ «Споживчий центр» суми кредиту в розмірі 11 000 грн на картку отримувача, яка вказана в заявці на отримання кредиту. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, картки субконто за договором № 05.07.2024-100000388, 07 серпня 2024 року позивачем за зустрічним позовом було сплачено 5 228 99 грн, які пішли на часткове погашення відсотків по кредиту та комісії за надання кредиту (а.с. 23). Згідно п. 9 заявки кредитного договору № 05.07.2024-100000388 сторони погодили графік платежів, відповідно до якого 08 серпня 2024 року позичальник повинен був здійснити черговий платіж в загальній сумі 5 228,99 грн, з яких розмір платежу з процентів у складі чергового платежу - 3 850 грн; розмір платежу з комісії у складі чергового платежу - 1 378, 99 грн. Відповідно до розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 05.07.2024-100000388 від 05 липня 2024 року заборгованість станом на 30 січня 2025 року становить 36 571 грн 01 коп., з яких: 11 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 19 250 грн - заборгованість по процентам, 821,01 грн - комісія, 5 500 грн - неустойка. У відповідності до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Ст. 207 ЦК України вказує, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, 612 ч. 1 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Ст. 612 ч. 1 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, встановлені договором. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису усіма сторонами електронної правової угоди; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до правових висновків, викладених у Постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Разом с тим доводи відповідача про те, що 05 серпня 2024 року з його картки АТ КБ «ПриватБанк» ним було здійснено оплату заборгованості за кредитним договором № 05.07.2024-100000388 в розмірі: 1 329,75 грн; 5 380,95 грн; 1 395,00 грн, а всього - 8 105,70 грн, суд не приймає до уваги, оскільки в довідці, наданій останнім, відсутні будь-які посилання на те, що відповідні сумі було сплачено в рахунок погашення зобов`язань за кредитним договором № 05.07.2024-100000388 від 05 липня 2024 року (а.с. 62, зворот). З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, у передбачений у договорі строк кошти (суму кредиту) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за тілом кредиту 11 000 грн, 19 250 грн - проценти, 821,01 грн - комісія, тому вимога позивача в цій частині є доведеною та підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення з відповідача неустойки суд зазначає наступне. 17 березня 2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ, яким були внесені зміни до Цивільного кодексу України та Закону України «Про споживче кредитування», а Національним банком України прийнято «Правила роботи банків у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, затверджені постановою правління НБУ від 25 березня 2022 року № 23 «Про деякі питання діяльності банків України та банківських груп». Зокрема, «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи викладене, позов в частині стягнення з відповідача неустойки в розмірі 5 500 грн задоволенню не підлягає. Щодо зустрічної позовної заяви про визнання кредитного договору № 05.07.2024-100000388 від 05 липня 2024 року в частині нарахування відсотків у розмірі 19 250, 00 грн недійсним, суд прийшов до наступного. На думку [PERSON] , умови кредитного договору щодо процентів у розмірі 19 250 грн є несправедливими у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п. 5 заявки кредитного договору № 05.07.2024-100000388 від 05 липня 2024 року процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Згідно п. 3. заявки строк, на який надається кредит - 210 днів з дати його надання. Відповідні умови кредитного договору були погоджені сторонами. Крім того, відповідно картки субконто за договором № 05.07.2024-100000388 боржник частково сплатив заборгованість. Так, згідно п. 12 заявки кредитного договору № 05.07.2024-100000388 від 05 липня 2024 року орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 3834.77%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 31 373,95 грн. Загальні витрати за споживчим кредитом 20 373,95 грн. Розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. [PERSON] , підписуючи договір, був ознайомлений з його умовами, відповідно розумів їх зміст та розмір процентів і надав свою згоду на отримання кредитних коштів. За змістом ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 цього Закону несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. У постанові від 02 грудня 2015 року у справі №6-1341цс15 Верховний Суд України наголосив, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. У постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі №6-40цс13 зроблені такі висновки: «Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві». Крім того, проценти за користування кредитом визначено відповідно до ст.ст. 1048, 1056-1 ЦК України, вони не є компенсацією за невиконання зобов`язань за договором в розумінні вищевказаного положення закону. Судом встановлено, що [PERSON] здійснював оплати за кредитним договором, не дотримуючись строків, визначених кредитним договором, що і призвело до виникнення заборгованості, а ТОВ «Споживчий центр» нараховано проценти у межах розміру та строків, встановлених кредитним договором. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що обома сторонами були вчинені юридично значимі дії, спрямовані на схвалення оспорюваного правочину, дії [PERSON] є конклюдентними, засвідчують його волю встановити правовідношення (вчинити правочин) та розуміння настання відповідних правових наслідків, що виключає можливість визнання такого правочину недійсним на підставі приписів статті 203 ЦК України, а тому в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, ч. 8 цієї статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 058,09 грн (31071,01 х 2 422,40 / 36571,01).

Outcome: partial