Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: 03 грудня 2025 року адвокат Кобилинець Т.В. подала від імені [PERSON] вказаний вище позов, у якому просила стягнути з відповідача на користь її довірительки аліменти на дочку [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи стягнення з дати подання позову і до закінчення навчання чи до досягнення дочкою двадцятитрирічного віку, в залежності від того, яка з цих обставин настане першою. Позовні вимоги мотивувала тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . На даний час остання досягла повноліття, проте продовжує навчатися у Львівському національному університеті ім. І.Франка. Їй необхідні кошти на проїзд до місця навчання, харчування, одяг, підручники та на інші витрати. Самостійно отримувати заробіток вона не має можливості, оскільки навчається на денній формі навчання. Відповідач працює за кордоном на сезонних роботах, тому отримує дохід, а відтак має можливість надавати дочці матеріальну допомогу. Представник відповідача - адвокат Дудкевич М.В. подав відзив на позов, у якому зазначив, що до матеріалів справи не долучено довідки про навчання [PERSON] в університеті як студентки. Крім того, з долучених доказів слідує, що вона навчається за рахунок державного бюджету. Не відомо, чи отримує вона стипендію та чи проживає в гуртожитку. Також зазначив, що позивачка вводить суд в оману, оскільки його довіритель останні 4 роки проживає в Україні, не працює, має різні захворювання, у зв`язку з чим несе значні витрати. У судове засідання позивачка [PERSON] та її представниця - адвокат Кобилинець Т.В. не з`явилися, остання подала клопотання про зменшення позовних вимог, в якому просила зменшити частку, яку слід стягувати з відповідача на користь її довірительки, з 1/4 на 1/7, а розгляд справи проводити за їх відсутності (а.с. 76). Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Дудкевич М.В. у судове засідання не з`явилися, останній подав заяву про визнання зменшених позовних вимог [PERSON] та стягнення з його довірителя на користь позивачки на утримання дочки [PERSON] аліментів у розмірі 1/7 частки від заробітку (доходу), а розгляд справи здійснювати за їх відсутності (а.с. 77). Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: згідно із ухвалою від 04.12.2025, суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 29 грудня 2025 року представник відповідача подав відзив на позов. 23 січня 2026 року представниця позивачки долучила додаткові докази, які попередньо направила відповідачу. 02 лютого 2026 року представник відповідача у зв`язку з наданням додаткових доказів подав письмові пояснення, до яких долучив і пояснення свого довірителя. 16 лютого 2026 року від представниці позивачки надійшло клопотання про зменшення позовних вимог, а від представника відповідача - заява про визнання зменшених позовних вимог. Також представники сторін клопотали про розгляд справи за їх відсутності. Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно із вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд перевірив, що заява представника відповідача про визнання позову його довірителем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому приймає таке визнання позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що завершення розгляду справи відбулося за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складання повного судового рішення, що відповідає вимогам ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України та не є порушенням прав сторін щодо участі у розгляді справи, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин: згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.11.2007, [PERSON] народилася [INFO] . Її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). 07 березня 2014 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , у зв`язку з чим змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 07.03.2014 (а.с. 8). Із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , суд стягнув аліменти в розмірі 1000,00 грн щомісячно, на що вказує рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 01.11.2017 (а.с. 9-10). У зв`язку з досягненням [PERSON] , [INFO] , повноліття, стягнення аліментів припинено, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 02.12.2025 (а.с. 16). Однак, за твердженнями позивачки, дочка продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальну підтримку, яку не надає відповідач, хоча має таку можливість. Про те, що [PERSON] дійсно навчається у Львівському національному університеті імені Івана Франка на першому курсі денної форми навчання за рахунок коштів державного бюджету та не отримує стипендію, вказують договір про навчання від 09.08.2025, довідка № 3271 від 08.01.2026 та довідка про доходи № 1 від 01.01.2026 (а.с. 14-15, 57-58, 59, 60) [PERSON] проживає з позивачкою та зареєстрована з нею за однією адресою, на підтвердження чого до подовної заяви долучені витяги з Реєстру територіальної громади від 16.08.2022 та від 18.09.2025 (а.с. 7, 12). Вказану обставину відповідач не заперечив. Таким чином, суд установив, що у сторін є повнолітня дочка, яка продовжує навчатися на денній формі навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Позивачка вказує на те, що не має змоги самостійно надавати дочці матеріальну допомогу, оскільки має на утриманні малолітнього сина від іншого шлюбу [PERSON] , [INFO] (а.с. 63), батько якого помер (а.с. 62). Натомість відповідач, заперечуючи проти первісних позовних вимог, надав медичну документацію, яка свідчить про його незадовільний стан здоров`я, та квитанції про оплату медикаментів (а.с. 25-41, 50, 42-45), які вказують на понесення ним значних витрат на лікування. Однак надалі він визнав зменшені позовні вимоги. Оцінка суду та норми права, які застосував суд: вивчивши письмові заяви сторін, зважаючи на їх позицію щодо суті спору, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов таких висновків. Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання й у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно із ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Аналіз статей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріального допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, а також з урахуванням можливостей самої повнолітньої дочки (сина) нести таке утримання. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Під час розгляду справи суд установив, що дочка сторін [PERSON] навчається у Львівському національному університеті імені Івана Франка на першому курсі денної форми навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батьків для забезпечення можливості навчатись. [PERSON] , з якою проживає повнолітня дочка, просить стягнути з [PERSON] аліменти на [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/7 частки від його доходів, з чим погодився відповідач, визнавши зменшені позовні вимоги. Даючи оцінку викладеному, суд бере до уваги, що відповідач є особою працездатного віку і законом встановлено його обов`язок надавати матеріальну допомогу дочці, оскільки остання навчається на денній формі навчання у Львівському національному університеті імені Івана Франка, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, а батько, у свою чергу, згідний надавати таку допомогу, тому, виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи матеріальне становище сторін та обставини, визначені у ст. 182 СК України, суд уважає, що зменшені позовні вимоги підлягають до задоволення та з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти у розмірі 1/7 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03.12.2025 (з дня подання позову до суду (а.с. 1)), оскільки, згідно з вимогами 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Такий розмір аліментів, на думку суду, є об`єктивним з огляду на принцип рівності батьків в утриманні дочки, відповідає їх матеріальному становищу та встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Розподіл судових витрат: відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на викладені вище норми, зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні позову до суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", її зменшені позовні вимоги задоволені, а відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що з останнього на користь держави слід стягнути 673,60 грн (50% від 1347,20 грн) судового збору. На підставі викладеного, ст. 81, 141 ЦПК України, ст. 7, 141, 181, 182, 191, 199, 200, 201 СК України,

Outcome: approved