Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

05 грудня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі по тексту ТОВ «ФК «Ейс») звернулося в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 23 лютого 2024 року № 147311 в загальному розмірі 40491,27 грн. Крім цього, просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23 лютого 2024 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 147311, який підписаний останнім за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором b51e5166. ТОВ «ФК «Кредіплюс» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало останньому кредит, шляхом зарахування вказаних коштів на її банківську платіжну картку № [NUMBER] . Разом з тим, відповідач своїх зобов`язань щодо повернення позики та нарахованих процентів не виконав. Внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо погашення кредиту та процентів у встановлений строк за ним станом на день складання позовної заяви утворилась заборгованість в розмірі 40491,27 грн, з яких: 22892 грн заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 16798,27 грн заборгованість по відсотках за користування кредитом та 801 грн заборгованість за комісією. 10 жовтня 2024 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу № 10102024, за умовами якого ТОВ «ФК «Ейс» прийняло належні ТОВ «ФК «Кредіплюс» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, в тому числі до відповідача [PERSON] за кредитним договором 23 лютого 2024 року № 47311. В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, просив суд стягнути з нього на користь позивача заборгованість за кредитним договором, а також понесені судові витрати по справі у вигляді сплати судового збору. Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 16 грудня 2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача ТОВ «ФК «Ейс» в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечив проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23 лютого 2024 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 147311, який підписаний останнім за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором № b51e5166. Відповідно до п. 2.2.1. договору, сума кредиту становить 22892 грн надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 14876,36 грн для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит № 142780 від 07 червня 2024 року укладеним з кредитодавцем; у розмірі 4124 грн на рахунок № [NUMBER] , у національній валюті; у розмірі 3891,64 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п. 2.5 індивідуальної частини. Пунктом 2.3 договору встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 330 % річних. Тип процентної ставки фіксована. Згідно з п. 2.5. комісія за надання кредиту складає 3891,64 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 17 % від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п. 2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено. Відповідно до п. 2.6. кредитного договору, загальний строк кредитування за цим договором складає 126 днів з 23 липня 2024 року (дата надання кредиту) по 26 листопада 2024 року. ТОВ «ФК «Кредіплюс» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало останньому кредит у розмірі 14876,36 грн для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит № 142780 від 07 червня 2024 року укладеним з кредитодавцем та у розмірі 4124 грн на рахунок № [NUMBER] , однак відповідач зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Кредіплюс» від 30 жовтня 2025 року Вих. № 3878/30-10 та довідкою наданою АТ КБ «Приватбанк» від 19 січня 2026 року № 20.1.0.0.0/7-260119/77053-БТ. Так, внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо погашення кредиту та процентів у встановлений строк, за ним утворилась заборгованість в розмірі 40491,27 грн, з яких: 22892 грн заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 16798,27 грн заборгованість по відсотках за користування кредитом та 801 грн заборгованість за комісією, що підтверджується випискою з особового рахунку за кредитним договором від 23 лютого 2024 року № 147311, станом на 01 листопада 2025 року. Окрім того, відповідно до довідки про проведення взаємозаліку від 04 листопада 2025 року Вих. № 3955/04-11, на погашення договору про споживчий кредит від 23 липня 2024 року № 147311 та у відповідності до кредитного договору від 23 лютого 2024 року № 147311 було перераховано 14876,36 грн. В подальшому, 10 жовтня 2024 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу № 10102024, за умовами якого ТОВ «ФК «Кредіплюс» відступило ТОВ «ФК «Ейс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Ейс» прийняло належні ТОВ «ФК «Кредіплюс» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором від 23 лютого 2024 року № 147311 на загальну суму 40491,27 грн. Відповідно до реєстру боржників від 24 жовтня 2025 року до договору факторингу № 10102024 за [PERSON] утворилась заборгованість в розмірі 40491,27 грн, з яких: 22892 грн заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 16798,27 грн заборгованість по відсотках за користування кредитом та 801 грн заборгованість за комісією. За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно з ч. ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Згідно ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного суд вважає, що кредитний договір № 147311 від 23 лютого 2024 року, підписаний [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора, є укладеним, товариство виконало умови договору та надало позичальнику кредит в узгодженому сторонами розмірі, що підтверджується сукупністю досліджених судом доказів. Проте, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме підлягає стягненню із відповідача заборгованість за кредитним договором № 147311 від 23 лютого 2024 року в розмірі 39690,27 грн, з яких: 22892 грн заборгованість за кредитом (тіло кредиту) та 16798,27 грн заборгованість по відсотках за користування кредитом. Щодо комісії, суд зазначає наступне. Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про споживчий кредит будь-які комісії, збори чи інші платежі за дії, які не є послугою у розумінні цього Закону. Умови договору, що передбачають обов`язок споживача здійснювати оплату за такі дії, є нікчемними. Таким чином, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати лише плату за надання інформації про стан кредиту у випадку, якщо споживач вимагає її частіше ніж один раз на місяць. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вимоги позивача в частині стягнення 801 грн комісії за обслуговування кредитної заборгованості задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд, задовольняючи позовні вимоги, покладає судові витрати на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позов заявлено з ціною 40491,27 грн, а задоволено на суму 39690,27 грн, тобто на 98,02 %. За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 2374,44 грн сплаченого судового збору сплата яких належним чином підтверджується платіжною інструкцією від 04 грудня 2025 року № 29741. Також, в силу положень ст. 137 ЦПК України та за відсутності заяви відповідачки про зменшення судових витрат, з останнього на користь позивача підлягають стягненню заявлені витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 6861,40 грн, що є пропорційним задоволеним вимогам та підтверджуються письмовими доказами, а саме: договором про надання правової допомоги від 20 серпня 2025 року № 20/08/25-01, укладеного з адвокатським бюро «Соломко та партнери», додатковою угодою від 11 вересня 2025 року № 25770855293 до договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року, актом прийому-передачі наданих послуг від 25 листопада 2025 року, довіреністю від 11 серпня 2025 року, свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю № 7073/10 від 19 жовтня 2018 року.

Outcome: partial