Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 06.06.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 00-9809713 на суму 6 600, 00 грн. Відповідач приєднався до умов кредитного договору шляхом введення одноразового ідентифікатора, що відповідно до вимог законодавства визнається належним та допустимим способом підтвердження волевиявлення сторони на укладення правочину. Після вчинення акцепту позичальником, кредитодавцем на кредитний договір накладено кваліфікований електронний підпис уповноваженої особи із кваліфікованою електронною позначкою часу. Зазначений порядок підтверджується положеннями кредитного договору та довідкою про ідентифікацію. На виконання умов кредитного договору, 06.06.2024 первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через ТОВ «Платежі Онлайн» на платіжну картку № [NUMBER] , що в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі. 20.01.2025 між первісним кредитором та позивачем укладено договір факторингу № 20012025-МК/Ейс, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників № б/н від 20.01.2025 до договору факторингу № 1 та акту приймання-передачі, до позивача перейшло право вимоги до відповідача. Позивач не здійснював жодних нарахувань за кредитним договором. Станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості відповідача за кредитним договором. Враховуючи вказане, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, на момент подання позовної заяви, за кредитним договором, становить 24 663, 60 грн, яка складається з: 6 600, 00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 18 063, 60 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. За вказаних обставин, позивач просить суд стягнути з відповідачки суму заборгованості в розмірі 24 663, 60 грн, та судові витрати по справі (а.с. 1 - 5). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 08.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 73 - 74). В судове засідання учасники справи не з`явились. Представник позивача в позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи. Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Про причини неявки до суду відповідач суд не повідомив. Відзив на позовну заяву відповідачем до суду не подано. Згідно з п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Матеріалами справи доведено, що 06.06.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 00-9809713, відповідно до умов якого кредитодавець надає Позичальнику Кредит у національній валюті у формі Кредитної лінії на умовах, передбачених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та Комісію, а також виконати інші обов`язки, передбачені Договором (п. 1.1). Сума ліміту кредитної лінії (Сума кредиту) складає 6 000, 00 грн (п. 1.2). Строк дії кредитної лінії (строк кредитування): 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту кредитодавцю в останній день строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) - 01.06.2025 згідно умов п. 3.4 цього договору (п. 1.3). Позичальник зобов`язаний оплатити проценти в періодичну дату оплати процентів, а саме: 01.07.2024, та на кожний 25 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом строку дії кредитної лінії (строку кредитування). Дата повернення кредиту, періодичні дати оплати процентів та дата сплати комісії зазначаються в Графіку платежів, який міститься в додатку № 1 до цього договору та є його невід`ємною частиною (п. 1.4). Відповідно до п. 1.5.1 договору, стандартна процентна ставка складає 1, 47 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується в межах строку дії кредитної лінії, зазначеної в п. 1.3 цього договору. Згідно п. 1.5.2 договору, знижена процентна ставка становить 1, 18 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою періодичною датою оплати процентів, визначеною п. 1.3.1 цього договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 25 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування кредитом (дати видачі кредиту) протягом строку кредитування, зазначеного в п. 1.3 цього договору. Відповідно до п. 1.6 договору кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 10, 00 % від суми кредиту, що складає: 600, 00 грн, яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених п. 3.4 цього договору. Денна процентна ставка за цим договором при застосуванні стандартної процентної ставки з урахуванням комісії (у разі її наявності) дорівнює 1, 5 % та розраховується в процентах з використанням вказаної в договорі формули (п. 1.7.1). Орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою на дату укладення цього договору становить 9 598, 20 % (п. 1.8). Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною процентною ставкою на дату укладання цього договору становить 38 352, 00 грн (п. 1.9). Кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі кредиту: 06.06.2024. Сума кредиту перераховується кредитодавцем в сумі 6 000, 00 грн на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] (п. 2.8). Позичальник зобов`язаний здійснити оплату комісії за надання кредиту та повернути суму кредиту в останній день строку кредитування, яка є датою остаточного повернення кредиту, а саме: 01.06.2025 (п. 3.4). Відповідно до п. 4.3.1 договору позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та в строки, визначені договором. Договір підписано [PERSON] електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Додатком № 1 до даного договору є графік платежів (а.с. 29 - 33). Також відповідачем [PERSON] підписано електронним підписом паспорт споживчого кредиту, Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), в якому визначено основні умови кредитування, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, а також передбачено відповідальність за прострочення або невиконання зобов`язань (а.с. 22 - 23). Окрім цього, судом досліджено правила надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Макс Кредит», затверджені наказом директора ТОВ «Макс Кредит» № 05-01/24 від 05.01.2024 (а.с. 24 - 28). Відповідно до копії довідки про ідентифікацію, [PERSON] , з яким укладено договір 00-9809713 від 06.06.2024, ідентифікований ТОВ «Макс Кредит» 06.06.2024 на йому надано одноразовий ідентифікатор (а.с. 21). Відповідно до копії виписки з особового рахунку за кредитним договором № 00-9809713 від 06.06.2024 [PERSON] , заборгованість за кредитним договором станом на 01.10.2025 складає 24 663, 60 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 6 600, 00 грн; прострочена заборгованість за процентами становить 18 063, 60 грн. Станом на 01.10.2025 заборгованість за кредитним договором не погашена (а.с. 42). Згідно копії детального розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 00-9809713 від 06.06.2024, наданого ТОВ «Макс Кредит», станом на 20.01.2025 загальна заборгованість за кредитним договором складає 24 663, 60 грн, з яких: 6 000, 00 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 18 063, 60 грн - сума заборгованості за нарахованими процентами; 600, 00 грн - сума заборгованості за нарахованими комісіями, при цьому нарахування відсотків здійснювалось до 20.01.2025, тобто в межах строку кредитування. Також, з даного розрахунку вбачається здійснення відповідачем погашення заборгованості в загальному розмірі 1 699, 20 грн, які були направлені на погашення відсотків за договором, тіло кредиту та сума комісії залишилися незмінними (а.с. 35). Згідно копії Договору факторингу № 20012025-МК/Ейс від 20.01.2025, а також Акту прийомуання-передачі до даного договору, ТОВ «Макс Кредит» передав, а ТОВ «ФК «Ейс» набув право грошової вимоги до боржників, які зазначені в Реєстрі боржників від 20.01.2025. Кількість боржників становить 3155 (а.с. 46, 50 - 55). Відповідно до копії витягу з реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між боржниками та ТОВ «Макс Кредит» до договору факторингу № 20012025-МК/Ейс від 20.01.2025, ТОВ «ФК «Ейс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 00-9809713 від 06.06.2024, сума заборгованості становить 24 663, 60 грн, з яких: 6 600, 00 грн - залишок заборгованості по тілу кредиту; 18 063, 60 грн - залишок заборгованості по звичайним відсоткам (а.с. 47 - 49). Згідно відповіді на запит АТ КБ «ПриватБанк» від 28.12.2025, на ім`я [PERSON] в банку емітовано банківську платіжну картку № [NUMBER] . Номер телефону [NUMBER] знаходиться/знаходився в анкетних даних [PERSON] . По даному рахунку було зарахування коштів на суму 6 000, 00 грн від 06.06.2024 (а.с. 78). З наданої АТ КБ «ПриватБанк» виписки за договором № б/н за період 06.06.2024-11.06.2024, вбачається зарахування коштів 06.06.2024 в сумі 6 000, 00 грн, а також рух коштів по кредитній картці № [NUMBER] (а.с. 79 - 80). Тобто судом встановлено, що позивач просить стягнути суму боргу, нараховану відповідачу первісним кредитором в межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 20.01.2025, інших нарахувань позивачем не здійснювалось. Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Отже, з огляду на встановлені судом обставини, позивач правомірно набув право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 00-9809713 від 06.06.2024. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 526, 530, 623, 624, 625 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений у ньому строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», а також Закону України "Про електронні довірчі послуги", передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п.п. 12 п. 1 ч. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги», електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір № 00-9809713 від 06.06.2024, паспорт споживчого кредиту, Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма) підписано відповідачем шляхом накладення електронного підпису, що відповідає вимогам закону (а.с. 22 - 23, 29 - 33). Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Щодо встановлення суми заборгованості за договором, укладеним відповідачем, в тому числі відсотків за користування кредитом, суд враховує наступне. Так, 06.06.2024 між первісним кредитором та відповідачем було укладено договір кредитної лінії, цільове призначення кредиту - на споживчі потреби, а тому до укладеного договору застосовуються положення Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023, що набрав чинності 24.12.2023, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Згідно з ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях. Відповідно до пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%. Перехідні положення законів застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. У частині другій розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Договір кредитної лінії № 00-9809713 укладений між ТОВ «Макс Кредит» та відповідачем 06.06.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому строк дії пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір. Отже, умова укладеного між сторонами договору, передбачена п. 1.7.1 щодо встановлення денної процентної ставки у розмірі, що перевищує 1 %, на підставі ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною. Тому суд у даному випадку розраховує заборгованість за укладеним між сторонами договором, виходячи з установленої у частині п`ятій статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки у розмірі 1 % та строку кредитування, за яким позивач обгрунтовує заявлені вимоги та надає докази, а саме до 20.01.2025. Так, при застосуванні максимальної денної процентної ставки у відповідності до Закону України «Про споживче кредитування», за умовами отримання в кредит 6 000, 00 грн, 60, 00 грн - сума коштів, що максимально мала бути сплачена відповідачем щоденно протягом строку дії договору за користування отриманими у кредит коштами. За таких обставин сума відсотків за користування тілом кредиту на суму 6 000, 00 грн з розрахунку максимальної денної процентної ставки у відповідності до Закону України «Про споживче кредитування», становить 60 грн * 229 днів (строк користування відповідачем кредитними коштами, за який здійснено нарахування процентів первісним кредитором та не змінений позивачем) = 13 740, 00 грн. Отже, враховуючи часткове погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 699, 20 грн, яка була направлена кредитором на погашення відсотків за користування кредитом, залишок заборгованості відповідача за процентами, в розмірі, який відповідає вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», становить 12 040, 80 грн (13 740, 00 грн - 1 699, 20 грн). Зважаючи на викладене вище, оскільки відповідач не виконує умови укладеного договору, в порядку та в строки, передбачені зазначеним договором, кошти за кредитом не повернув, що підтверджується наданими позивачем доказами, які відповідач не спростував, позовні вимоги про стягнення нарахованої відповідачу заборгованості за укладеним кредитним договором слід задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 18 640, 80 грн, яка складається з: 6 000, 00 грн - сума неповернутого тіла кредиту; 600, 00 грн - комісія за надання кредиту; 12 040, 80 грн - сума несплачених процентів за користування кредитом, що відповідають вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позову, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 830, 86 гривень (2 422, 40/24 663, 60*18 640, 80) (а.с. 9). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, крім іншого належать витрати: на професійну правничу допомогу. Положеннями ч. 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. В позовній заяві позивач просить стягнути понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн в межах даної справи. На підтвердження таких витрат позивачем долучено в тому числі копію акту прийому-передачі наданих послуг № 20/08/2501 від 20.08.2025, згідно якого Адвокатське бюро «Соломко та партнери» в особі керуючого бюро - адвоката Соломка О.В. надав ТОВ «ФК «Ейс» наступні послуги: складання позовної заяви ТОВ «ФК «Ейс» до позичальника, яким є [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 00-9809713 від 06.06.2024, вартістю 5 000 грн; вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з позичальника, яким є [PERSON] , за кредитним договором № 00-9809713 від 06.06.2024, вартістю 1 000, 00 грн; підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 00-9809713 від 06.06.2024 на рахунок позичальника, яким є [PERSON] , вартістю 500, 00 грн; підготовчка клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 00-9809713 від 06.06.2024 на рахунок позичальника, яким є [PERSON] , вартістю 500, 00 грн. Послуги надано на загальну суму 7 000, 00 грн (а.с. 38). Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. В додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2023, справа № 755/2587/17, зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial