Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною шестирічного віку. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 22.08.2023 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідач, являючись батьком неповнолітньої дитини, не бере участі у вихованні та не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання доньки. Тому позивачка просить стягнути з нього аліменти в розмірі 1/4 частини всіх його видів заробітку щомісячно, але неменше розміру передбаченого чиним законодавством до досягнення дитиною повноліття.Вказана сума, на думку позивача, є мінімально необхідною для утримання та виховання їх дитини, а чоловік при своїй роботі, знаннях, здібностях, може забезпечити дитину аліментами у вказаному розмірі. Крім того, згідно із ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Також відповідно до частини 3 статті 84 СК України якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. У даному випадку дитина має встановлену інвалідність, що підтверджується медичним висновком № 89/455 від 22.11.2024 року, що є підставою для збільшення строку отримання утримання до шести років. В зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на її утримання у розмірі 1/6 від всіх видів доходів відповідача щомісячно до досягнення їх спільною донькою, [PERSON] , [INFO] , шестиричного віку. 22.12.2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Козиря В.К. надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Таким чином, матеріальне становище платника аліментів є предметом доказування. Позивачем не повідомлено про незадовільний стан її здоров`я, а також не доведено неможливість отримання позивачем будь-якого утримання від своїх батьків, обставини чого передбачені законом до врахування при присудженні саме аліментів на утримання дружини. Також до позовної заяви не було додано доказів, які б підтверджували дійсний розмір доходів відповідача, що є предметом доказування у цій справі та є визначальною умовою щодо визначення розміру аліментів, які необхідно стягувати із відповідача на користь позивача. Разом тим, відповідач не в змозі надавати передбачену ст. 84 СК України допомогу, оскільки він перебуває на військовій службі, отримує щомісячну заробітню плату в розмірах, які відображені в довідках форми ОК-5 та ОК-7, однак після відрахування всіх податків та зборів, більша частина заробітної плати витрачається ним на оренду квартири, де проживає відповідач, придбання елементарних побутових речей для забезпечення собі належного рівня та умов життя. Також необхідно заначити, що відповідач має суттєві проблеми зі здоров`ям, а саме захворювання хребта, що підтверджується, зокрема, висновком МРТ грудного відділу хребта, проведеного Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮНІКЛІНІК», де зазначені діагнози: помірні дегенеративні зміни грудного відділу хребта; протрузії міжхребцевих дисків Th6-7, Th7-8, Th8-9 та Th11-12, гідросирингомієлія (захворювання спинного мозку) на рівні Th6-Th10. Вищевказані захворювання потребують постійного, дороговартісного медикаментозного лікування, діагностику (дослідження) та витрат на реабілітацію. На даний час відповідач займається підготовкою та збором всіх документів для оформлення пенсії по інвалідності, однак не може отримати всі необхідні документи з військової частини, відтак матеріальне забезпечення відповідача не дозволяє сплачувати аліменти в розмірі, про який просить позивачка. Єдиний дохід складає заробітна плата, більша частина яких витрачається на його власне лікування. Таким чином, позивачка не надала належних та допустимих доказів, які б свідчили про матеріальне становища відповідача та спроможність сплачувати аліменти на утримання позивачки до досягнення дитиною шестирічного віку. 22.12.2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що відзив відповідача є необґрунтованим, містить вибіркове трактування норм права та спрямований на уникнення виконання обов`язку щодо матеріального утримання матері спільної дитини та самої дитини. Відповідач визнає факт військової служби та отримання доходу, однак намагається повністю звільнитися від аліментів на її утримання та утримання дитини посилаючись виключно на власний стан здоров`я та витрати. Зазначає, що на відміну від тверджень відповідача, вона також має документально підтверджені проблеми зі здоров`ям, а саме згідно з висновком МРТ попереково-крижового відділу хребта від 29.11.2024 року, у неї виявлено: множинні протрузії міжхребцевих дисків L3L4L5S1; дегенеративні зміни хребта; хрящові вузли Шморля; артрозні зміни фасеткових суглобів. Зазначені захворювання є хронічними, супроводжуються больовим синдромом, обмежують фізичну активність та ускладнюють можливість працевлаштування, особливо з урахуванням необхідності постійного догляду за дитиною. Крім того, їх спільна дитина має інвалідність ІІ групи, що потребує підвищених витрат на лікування, реабілітацію, медикаменти; вимагає постійної присутності матері; фактично унеможливлює її повноцінну трудову зайнятість. Також, відповідач безпідставно зазначає, що позивач не довела відсутність допомоги від батьків. Однак зазначає, що її мати є пенсіонеркою та особою з інвалідністю, вона сама потребує догляду та матеріальної підтримки, не має можливості утримувати її або дитину. Таким чином, твердження відповідача про можливу сторонню допомогу є припущенням та не підтверджене жодним доказом. В зв`язку з чим просить позовні вимоги про стягнення аліментів на її утримання та утримання дитини з особливими потребностями задовольнити в повному обсязі. Позивачка та її представники адвокати Касьяненко Д.Л. та Ванжула Я.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити з підстав наведених у позові. Представник відповідача адвокат Козир В.К. у судовому засіданні зазначив, що відповідач позовні вимоги визнає частково та не заперечує щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання доньки. Однак, заперечує щодо стягнення аліментів на утримання дружини, оскільки має суттєві проблеми зі здоров`ям, потребує постійного, дороговартісного медикаментозного лікування, діагностику (дослідження) та витрат на реабілітацію. Суд вислухавши позивача, її представників, представника відповідача, перевіривши письмові докази долучені сторонами до матеріалів справи, приходить до наступного висновку. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини іосновоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства» та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції). Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Відповідно до акту про проживання осіб № 73 від 24.05.2025 року встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . разом з донькою [PERSON] (а.с.6). Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів, інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 51 Основного Закону - батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до положень ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У частині 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що сім`я є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У зв`язку з наведеним та враховуючи, що обов`язок утримувати батьками своїх неповнолітніх дітей є безумовним, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на дитину та вважає можливим стягнути з [PERSON] аліменти на одну дитину в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Такий розмір аліментів буде відповідати вимогам закону, буде достатнім та не буде порушувати майнові права дитини. Щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення донькою шести років, слід зазначити наступне. Правовідносини, що виникли між сторонами щодо стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, регулюються ст.ст. 75, 84 СК України. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 75 СК України, дружина чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19). Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч. 2-4 ст. 84 та ст.ст. 86 і 88 цього Кодексу. Особливим видом права жінки на утримання є її право на утримання чоловіком у разі проживання з нею їхньої дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу жінки та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно зі ст. 84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. В постанові Верховного Суду по справі № 750/9224/16-ц (провадження № 61-16837св18) від 13 червня 2018 року суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що відповідно до ч. 2 та 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу. Згідно з ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Cпільна дитина позивача та відповідача [PERSON] , [INFO] , має встановлену інвалідність, що підтверджується медичним висновком № 89/455 від 22.11.2024 року (а.с.9-10), не досягла шести річного віку, проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Покладаючи на відповідача обов`язок зі сплати аліментів на користь позивача, суд, при визначенні розміру аліментів на утримання дружини, що підлягає стягненню з відповідача, має встановити та врахувати обставини, що мають значення по справі, в тому числі й те, чи має можливість відповідач сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі. На обґрунтування заперечень у зв`язку із частковим невизнанням позову стороною відповідача надано висновок МРТ грудного відділу хребта, проведеного Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮНІКЛІНІК», де зазначені діагнози: помірні дегенеративні зміни грудного відділу хребта; протрузії міжхребцевих дисків Th6-7, Th7-8, Th8-9 та Th11-12, гідросирингомієлія (захворювання спинного мозку) на рівні Th6-Th10. Однак, стороною відповідача не надано доказів щодо розміру витрат які потрібні на медикаментозне лікування, діагностику та витрати на реабілітацію. При вирішенні питання про спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач є особою працездатного віку, доказів щодо інших утриманців не має, під час розгляду справи відповідачем не надано будь-яких доказів в підтвердження того, що він не має можливості надавати таку допомогу дружині. З урахуванням усього вищевикладеного, виходячи з принципу розумності та справедливості, з урахуванням потреб дружини та оцінивши реальну можливість відповідача надавати матеріальну допомогу на її утримання, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною [PERSON] шестирічного віку. За змістом ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved