Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

27.11.2025 позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 30.04.2015 року Токмацький районний суд Запорізької області ухвалив рішення у справі №328/4570/14, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором №Д017/АА-012.06.1 від 26.12.2006 у розмірі 257272,4грн., 11140,02. З моменту набрання рішенням законної сили вчинялись дії щодо примусового його виконання, але воно так і не було виконане відповідачем. Наразі право вимоги до боржника [PERSON] за вказаним кредитним договором належить позивачу ТОВ «Він Фінанс» (до перейменування - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») на підставі договору про відступлення права вимоги №16 від 29.05.2019. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Рішення суду відповідачем не виконувалось, в т.ч. у період з 23.02.2019 року до 23.02.2022, у зв`язку з чим позивач як кредитор нарахував за цей період інфляційні втрати і 3% річних. Інфляційне збільшення становить 56256,33 грн., 3% річних - 23133,37грн., разом 121490,31грн. Враховуючи наявність непогашеної заборгованості в іноземній валюті до неї застосовується нарахування виключно 3% річних. За наведеними формулами у відповідні терміни сума боргу становить (в валюті заборгованості) відповідно 283,84 334,20 383,64 , що в перерахунку (для обчислення розміру судового збору) становить 42100,61. Просить стягнути з відповідача збитки за несвоєчасне виконання рішення суду у справі №328/4570/14 у розмірі 121490,31грн. та 1001,68 доларів США, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн.. Ухвалою суду від 08.12.2025 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено її розгляд по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. В судове засіданні представник позивача ТОВ «Він Фінанс» не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, відзиву на позов не подав. Враховуючи вимоги ст.43,ч.1 ст.223 ЦПК України, відповідно до яких участь в судовому засіданні є правом учасника справи, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, з метою виконання завдань цивільного судочинства та своєчасного вирішення спору, економії процесуального часу, за відсутності будь-яких об`єктивних підстав для відкладення судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу в цьому судовому засіданні у відсутність сторін, в т.ч. у відсутність відповідача відповідно до ст.280 ЦПК України в заочному порядку. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Так, згідно з ч.1,5 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до положень ст.ст.524,533-535,625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, одним із загальних принципів судочинства, закріплених в ст.129 Конституції України, ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.2,18 ЦПК України, є обов`язковість судових рішень. Зокрема, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Суд встановив, що рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 30.04.2015 (справа №328/4570/14-ц) частково задоволено позов ПАТ «Родовід Банк» до [PERSON] , і.н.н. [NUMBER] , [PERSON] , і.н.н. [NUMBER] , та стягнуто з останніх солідарно на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором №Д017/АА-012.06.1 від 26.12.2006 року в розмірі 11 140,02 доларів США та 257 272,40грн., яка складається з: 8538,91 доларів США - сума заборгованості за кредитом; 2601,11 доларів США - сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту; 234 497,42грн. - сума пені за прострочку виконання грошових зобов`язань; 22 774,98грн. - сума трьох процентів річних від простроченого грошового зобов`язання. Цим же рішенням стягнуто з [PERSON] , і.н.н. [NUMBER] , на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором №Д017/АА-087.07.2 від 21.12.2007 року в розмірі 31429,91 доларів США та 694640,11 грн., яка складається з: 330,00 доларів США - сума поточної заборгованості за кредитом; 19083,95 доларів США сума простроченої заборгованості за кредитом; 84,84 доларів США - сума поточної заборгованості за процентами по кредиту; 11931,12 доларів США сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту; 661599,60 грн. - сума пені за прострочку виконання грошових зобов`язань; 33040,51 грн. - сума трьох процентів річних від простроченого грошового зобов`язання. Також стягнуто з [PERSON] , і.н.н. [NUMBER] , та [PERSON] , і.н.н. [NUMBER] , на користь ПАТ «Родовід Банк» в рівних частках судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн. та судові витрати, пов`язані з публікацією оголошення про виклик відповідачів в судове засідання в розмірі 840 грн. Відомості про набрання вказаним рішенням суду законної сили в Єдиному державному реєстрі судових рішень та в автоматизованій системі документообігу Токмацького районного суду Запорізької області, доступ до якої наразі має Хортицький районний суд м.Запоріжжя, відсутні. Крім того, ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 18.11.2019 (справа №328/4570/14-ц), яка набрала законної сили 04.12.2019, задоволено заяву ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та замінено первісного стягувача ПАТ «Родовід Банк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у цивільній справі №328/4570/14-ц за позовом ПАТ «Родовід Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами № Д017/АА-087.07.2 від 21.12.2007 року, №Д017/АА-012.06.1 від 26.12.2006 року. Вказаною ухвалою встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги до боржників [PERSON] та [PERSON] за вказаними кредитними договорами на підставі Договору №16 про відступлення прав вимоги, який було укладено з ПАТ «Родовід Банк» 29.05.2019. Крім того, цією ж ухвалою встановлено, що виконавче провадження №52621078 стосовно боржника [PERSON] перебувало на примусовому виконанні у Лівобережному відділі державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, стан ВП згідно АСВП завершено. Приймаючи рішення, суд виходив з можливості заміни сторони виконавчого провадження поза межами виконавчого провадження. 25.07.2024 на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», протокол №1706, було вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС» і наказом №55-к від 25.07.2024 на виконання цього рішення внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів Товариства. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00). З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позовні вимоги ТОВ «Він Фінанс» недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Так, в межах цієї справи позивач ТОВ «Він Фінанс» вимагає стягнення з відповідача [PERSON] на підставі ч.2 ст.625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних за порушення грошового зобов`язання із повернення заборгованості за кредитним договором №Д017/АА-012.06.1 від 26.12.2006, яка стягнута з відповідача на його користь рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 30.04.2015 (справа №328/4570/14-ц). Суд виходить з того, що грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника із такої сплати. Ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 19.06.2019 року у справі №646/14523/15-ц, згідно з якою стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачене спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виконання, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі №902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року по справі №916/190/18). Оскільки кредитор вже скористався судовим захистом та рішенням суду з боржника стягнуто суму основного боргу, то таке зобов`язання вже не є натуральним, а кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України (постанова Верховного Суду від 29.11.2023 у справі №753/1527/22). Отже, у разі неналежного виконання (прострочення) боржником підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання перед кредитором до правовідносин щодо прострочення виконання грошового зобов`язання слід застосовувати приписи ч.2 ст.625 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 у справі №420/2411/19). Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення. Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Відповідні висновки неодноразово висловлювалися Верховним Судом, зокрема, містяться і в постановах від 19 січня 2022 року в справі №204/3530/17, від 17 лютого 2021 року в справі №303/7132/18, від 07.07.2025 у справі № 686/2610/25. В даній справі судом достовірно встановлено, що рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 30.04.2015 (справа №328/4570/14-ц) з відповідача [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ПАТ «Родовід Банк», правонаступником якого наразі є позивач ТОВ «Він Фінанс», стягнута заборгованість за кредитним договором №Д017/АА-012.06.1 від 26.12.2006 року в загальному розмірі 11 140,02 доларів США та 257 272,40грн. Відповідне грошове зобов`язання відповідача [PERSON] перед позивачем ТОВ «Він Фінанс» виникло у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору №Д017/АА-012.06.1 від 26.12.2006, що і підтверджено рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 30.04.2015, і за його невиконання відповідач несе відповідальність, визначену ч.2 ст.625 ЦК України. Разом з тим, позивач, вимагаючи стягнення в порядку ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат за прострочення сплати вказаної суми заборгованості, не надав суду належних, допустимих та достовірних доказів того, що в зазначений ним період - з 23.02.2019 до 23.02.2022 сума боргу, визначена рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 30.04.2015, відповідачем не була сплачена, враховуючи при цьому, що позивач вимагає стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період після ухвалення судового рішення, а також, що прострочення грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням і обмежується моментом його повного чи часткового виконання. Розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем за вказаним кредитним договором в заявлений період позивач суду не надав. При цьому, за змістом ухвали Токмацького районного суду Запорізької області від 18.11.2019, яка набрала законної сили 04.12.2019, і якою підтверджено право вимоги позивача як кредитора/стягувача до боржника [PERSON] за вказаним кредитним договором, не можна визначити, який розмір заборгованості існував на момент набуття позивачем прав вимоги (29.05.2019) чи на момент постановлення зазначеної ухвали суду. Як було встановлено судом при постановленні вказаної ухвали, стосовно боржника [PERSON] на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження №52621078 і згідно з АСВП воно було завершено. Однак, наразі суду не надано відомостей про те, з яких підстав було завершено виконавче провадження і чи не було це пов`язано з фактичним виконання судового рішення, або, якщо завершення виконавчого провадження було пов`язано з іншими підставами, яка сума заборгованості існувала на момент такого завершення. Сам по собі наведений позивачем розрахунок передбачених ст.625 ЦК України сум в даному випадку є недостатнім для підтвердження існування у відповідача перед позивачем в заявлений період заборгованості у розмірі, визначеному рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 30.04.2015. На підставі вищевикладеного, в задоволенні позову ТОВ «Він Фінанс» слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed