Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Акціонерне товариство «Таскомбанк» звернулось в суд із позовом до [PERSON] , просить стягнути із відповідача в свою користь заборгованість за кредитним договором №002/22600807-SP від 11.10.2023 року у розмірі 64 715,58 грн. В обґрунтування вимог позивач вказав, що 11.10.2023 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] підписано заяву-анкету № 002/22600807-SP про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank». Позичальнику було надано послугу кредитування рахунку та надані кредитні кошти в сумі 30 000 гривень, процентна ставка за встановленим кредитом - 0,22%. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит згідно з умовами договору. Однак, відповідач свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі не виконував, у зв`язку з чим, станом на 02.09.2025 утворилася заборгованість в розмірі 64 715,58 грн, з яких: 29 662 грн 72 коп - заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена); 35 052 грн 86 коп - заборгованість за відсотками (в т.ч. прострочені). На підставі наведеного, просять позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник банку не з`явився, звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності. Відповідач належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки, відзиву на позов не надав. Зважаючи на відсутність заперечень позивача, суд постановив проводити заочний розгляд справи. Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. 11.10.2023 між Акціонерним товариством «Таскомбанк» та [PERSON] підписано Заяву-анкету № 002/22600807-SP про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної кратки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank». Згідно з пунктом 1 Заяви-анкети № 002/22600807-SP відповідач просив надати банківські та фінансові послуги, зокрема: відкрити поточний рахунок № [NUMBER] , у національній валюті України. Позичальнику було надано послугу кредитування рахунку та встановлено ліміт кредитування рахунку в межах максимальної суми загального ліміту кредитування рахунку, що встановлений в Тарифах та складає 100 000 гривень. Процентна ставка за встановленим кредитним лімітом 0,22% (при невиконанні умов пільгового періоду та після цього). Строк кредиту на вимогу (з урахуванням особливостей, передбачених Договором). Тип кредиту кредитування рахунку. Відповідно до довідки АТ «Таскомбанк», [PERSON] з 11.10.2023 року є власником поточного рахунку у гривні № [NUMBER] , який відкритий до Заяви-анкети №002/22600807-SP від 11.10.2023, № карти [NUMBER] , відкритого в АТ «Таскомбанк». На підтвердження видачі кредитних коштів, позивач надав Виписку по особовим рахункам кредитного договору № 002/22600807-SP. Із виписки видно, що відповідачка користувалася кредитними коштами та здійснювала часткове погашення заборгованості. Позивач АТ «Таскомбанк» 26.09.2025 рекомендованим листом із описом вкладення надіслав відповідачу повідомлення-вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, відповідно до якого [PERSON] було повідомлено про те, що заборгованість по кредиту станом на 27.08.2025 становить 29 662,72 гривень за тілом кредиту та 33029,86 гривень заборгованість за відсотками, які позивач вимагав повернути протягом 30 днів. Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору № 002/22600807-SP від 11.10.2023 заборгованість відповідачки станом на 02.09.2025 становить 64 715,58 гривень, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч.прострочена) 29 662,72 грн; заборгованість за процентами (в т.ч. прострочена) 35 052,86 грн. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов банку підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Дослідивши та оцінивши докази, суд доходить такого висновку. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтями 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Згідно із частиною другою статті 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Згідно зі статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч. 3). Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] 11.10.2023 підписали Заяву-анкету № 002/22600807-SP про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної кратки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank», якою відповідачка виявлявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку та встановити кредитний ліміт на споживчі цілі шляхом кредитування поточного рахунку, зісплатою відсотків. Отже, між сторонами досягнута згода щодо всіх істотних умов кредитних договорів, які оформлені сторонами в формі, передбаченій законом. З огляду на вищевикладене, суд доходить до висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] у встановленому законом порядку укладено кредитний договір Факт надання кредитних коштів за вказаними кредитними договорами відповідачем не заперечується та підтверджено виписками по рахунках останнього. Як вбачається з вказаної виписки про рух коштів по рахунку, відповідачка активно користувалася рахунком, здійснювала з нього платежі, що на переконання судді свідчить про те, що відповідачка безсумнівно розуміла зміст та характер надаваних їй банківських послуг, бо тривалий час користувалася наданим їй кредитним лімітом, здійснюючи використання наданих кредитних коштів для задоволення власних потреб. Отже, встановлені обставини справи щодо руху коштів по картці відповідачки свідчать про те, що остання була обізнана про списання відсотків, оскільки зазначені відомості є у його вільному електронному доступі. У свою чергу, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п.п. 5, 30, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04.07.2018 № 75, бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації. Банк самостійно визначає систему організації операційної діяльності залежно від його структури, обсягів та видів банківських операцій, кількості працюючих, розвитку інформаційних технологій. Банк самостійно розробляє технології здійснення банківських операцій. Оброблення інформації про операції та її зберігання мають виконуватися на серверах та/або іншій комп`ютерній техніці, які/яка повинні/а фізично розташовуватися на території України, за винятком збереження резервних копій, захищених із використанням відповідних засобів технічного та/або криптографічного захисту, а виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. У постанові Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами існування заборгованості за кредитним договором. Отже, надані банком виписка про рух коштів по картці відповідача та розрахунок заборгованості є належними доказами, які підтверджують розмір заборгованості за кредитним договором, оскільки містять детальний розпис нарахованої заборгованості за кредитним договором, дати здійснення платежів боржником, кількість днів, за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України). У частині другій статті 627 ЦК України закріплено, що у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до частини першої статті 1 Закону «Про споживче кредитування», споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит; споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно із частиною четвертою статті 16 Закону № 1734-VIII, у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 36 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Як видно із досліджених доказів, у зв`язку із простроченням відповідачем платежів за кредитним договором, банк скористався своїм правом, передбаченим умовами договору та частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, у зв`язку із чим відповідачу була надіслана 26.09.2025 лист-вимога. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу приписів частини другої статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов`язання. Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідача відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості (висновки ВС у постанові від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18). Взяті на себе зобов`язання відповідачка [PERSON] належним чином не виконувала, в обумовлений строк погашення кредиту не здійснювала, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 64 715,58 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 29 662,72 грн; заборгованість по процентам (в т. ч. прострочена) 35 052,86 грн. Водночас, суду не надано доказів повернення відповідачем отриманих коштів та процентів в повному обсязі. Позивач при зверненні до суду поніс судові витрати на суму 2422,40 грн зі сплати судового збору. Зважаючи на те, що позов задоволено, на підставі частини першої 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 2422,40 грн судових витрат. На підставі наведеного,

Outcome: approved