Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

ТОВ «СВЕА ФІНАНС» звернулося до суду з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.03.2018 між АТ "Ідея Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №Z02.00113.003790099, на підставі якого відповідачу надано кредит в розмірі 67 533,00 грн. На підставі договору факторингу від 25.07.2023 року №01.02-31/23, укладеного між ТОВ «СВЕА ФІНАНС» та АТ «Ідея банк», АТ «Ідея Банк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги за первинним договором, в розмірі заборгованості боржника перед АТ «Ідея банк», визначеними в реєстрі боржників. В тому числі за даним договором факторингу ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було відступлено право вимоги за заборгованістю [PERSON] перед АТ «Ідея банк» за договором №Z02.00113.003790099 від 23.03.2018 року. Позивач зазначає, що [PERSON] не виконала свого обов`язку щодо повернення суми кредиту, має прострочену заборгованість за кредитним договором від 23.03.2018 №Z02.00113.003790099 в загальному розмірі 88 021,40 грн., в тому числі 45 177,55 грн. заборгованості основним боргом, 13 040,82 грн. заборгованості за відсотками; 29 803,03 грн. заборгованість за іншими процентними платежами. Враховуючи вищенаведене, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за Кредитним договором №Z02.00113.003790099 від 23.03.2018 року у розмірі 88 021,40 грн. та судові витрати. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.06.2025 прийнято справу до провадження, та відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.07.2025 ухвалено заочне рішення, відповідно до якого вимоги позовної заяви ТОВ «СВЕА ФІНАНС» задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №Z02.00113.003790099 від 23.03.2018 року у розмірі 88 021,40 грн. та судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 09.12.2025 скасовано заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.07.2025 року, та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 22.12.2025 року від відповідача надійшов відзив, у якому зазначив, що з копії ордеру розпорядження №1 про видачу кредиту, вбачається, що сума виданого кредиту 57 968,24 грн. Інших доказів видачі кредиту у загальній сумі 67533,00 грн. позивачем не надано, тобто позивачем не надано суду доказів про видачу Відповідачу суми 9564,76 грн. Також згідно Довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором Z02.00113.003790099 від 23.03.2018 року станом на 25.07.2023 року становить 88021,40 грн. та складається із наступного: заборгованість за основним боргом - 45177,55 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 13 040,82 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями - 29803,03 грн. Отже, в структуру заявленої до стягнення заборгованості позивачем включено Заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями (Оплата обслуговування кредиту зг. дог. № Z02.00113.003790099 від 23.03.2018) у сумі 29803,03 грн. При цьому, відповідачем на погашення спірного кредитного договору сплачено (внесено) загальну суму заборгованості у розмірі 69 108,06 грн. При цьому, Банком самостійно (на власний розсуд) із коштів, що надійшли на транзитний рахунок № [NUMBER] по спірному Договору погашено/розподілено кошти наступним чином: - на погашення основного боргу спрямовано 22 358,72 грн., на погашення плати за обслуговування кредиту спрямовано 36050,64 грн., на погашення процентів 10 698,70 грн. Щодо нарахованих процентів, зазначив, що за весь строк кредитування по спірному Договору, первісний кредитор АТ «Ідея Банк» міг отримати проценти у загальному розмірі 13 114,09 грн., що вбачається із графіка щомісячних платежів за кредитним договором (колонка 6 Графіка щомісячних платежів за кредитним договором). Тому, заборгованість Відповідача за процентами, із врахуванням спрямованих Банком коштів на погашення процентів становить 2 415,39 грн. (13114,09 10698,70). Зазначив, що відповідачу у колонці 7.4 «плата за обслуговування» визначений щомісячний розмір коштів, який підлягає оплаті позичальником та визначений загальний розмір плати за обслуговування протягом всього періоду кредитування у сумі 43 032.03 грн. Водночас, всупереч частині першій статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», яка передбачає безоплатне надання інформації щодо кредиту, позивач встановив плату за надання зазначеної інформації, чим порушив вимоги чинного законодавства. Зазначив, що із врахуванням загальної суми грошових коштів, спрямованих банком на погашення кредиту (69 108,06 грн.), необхідно прийти до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 974,27 грн. (57968,24 грн. + 13 114,09 грн. 69 108,06 грн.), яку відповідач визнає та не заперечує про стягнення з нього цієї суми заборгованості. Також просив стягнути з Позивача всі понесені Відповідачем судові витрати, а саме: 10 000,00 гривень за надання правової допомоги та 484,48 грн. судового збору за подання до суду заяви про перегляд заочного рішення. Так як учасники справи заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 23.03.2018 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Z02.00113.003790099. Відповідно до п.1.1. кредитного договору, банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 67 533,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Пунктом 1.2 кредитного договору передбачено, що строк кредиту становить 36 місяців. Згідно п.1.4 кредитного договору №Z02.00113.003790099, за обслуговування кредиту Банком, що включає в себе: надання інформації за рахунками позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів в Україні, в контакт-центрі банку, шляхом направлення sms-повідомлень щодо суми платежу за договором кредиту, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; - надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку, тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Згідно копії ордеру-розпорядження №1 про видачу кредиту, вбачається, що сума виданого кредиту становить 57 968,24 грн.. Згідно довідки розрахунку за кредитним договором №Z02.00113.003790099, яку долучено банком до позовної заяви, станом на 25.07.2023 року, у [PERSON] наявна заборгованість, яка становить 88021,4036 грн. та складається із наступного: заборгованість за основним боргом - 45177,55 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками - 13040,82 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями - 29 803,03 грн.. 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» і ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва «РОСВЕН ІНВЕС УКРАЇНА») було укладено Договір Факторингу № 01.02-31/23. Відповідно до розділу 2 договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступило права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права вимоги за первинними договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними в Реєстрі боржників. В тому числі за даним Договором Факторингу ТОВ "СВЕА ФІНАНС" було відступлено право вимоги до [PERSON] за договором №Z02.00113.003790099 від 23.03.2018 року. Частиною 1статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частин 1 та 2ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 вирішувала питання: чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування; чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна /нікчемна/оспорювана. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з п. 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку. Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12 цього Закону. Зокрема, оскільки відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Вказаний висновок Великої Палати Верховного Суду має бути врахований під час розгляду даної справи. З врахуванням вищенаведеного, аналізуючи зміст кредитного договору №Z02.00113.003790099, укладеного між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , суд дійшов висновку про те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, пункти кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, а відтак частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, а саме прострочена плати за обслуговування кредиту не підлягає стягненню з відповідача. Беручи до уваги надану позивачем виписку за кредитним договором №Z02.00113.003790099 від 23.03.2018 року, вбачається, що [PERSON] надано кредит у розмірі 67 533,00 грн., нею було сплачено кошти у розмірі 69 108,06 грн.. Крім того, як вбачається із графіка щомісячних платежів за кредитним договором (колонка 6 Графіка щомісячних платежів за кредитним договором) за весь строк кредитування АТ «Ідея Банк» міг отримати проценти у загальному розмірі 13 114,09 грн. Відтак, суд дійшов висновку, що дійсно [PERSON] прострочила погашення поточних платежів кредиту, належним чином не повертає отриманий кредит, не виконує взятих на себе за договором зобов`язань, а тому із врахуванням загальної суми грошових коштів, спрямованих на погашення кредиту (69 108,06 грн.), необхідно прийти до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 11 539,03 грн. (67 533,00 грн. + 13 114,09 грн. 69 108,06 грн.), отже позов необхідно задовольнити частково. Щодо стягнення з позивача на користь відповідача інших судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження витрат на правничу допомогу [PERSON] надано договір про надання правничої допомоги від 22.10.2025 року, додаткову угоду №1 до договору про надання правничої допомоги від 22.10.2025 року, акт приймання - передачі наданих послуг від 29.12.2025 року. Статтею 59 Конституції України визначено, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною 2 ст.15 ЦПК України визначено, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною 1 ст.26 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. У пункті 4 ч. 1 ст. 1 цього ж Закону визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009). Звернення до суду для захисту конституційного права кожного на правову допомогу безпосередньо на підставі частини третьої статті 8 Конституції України гарантується. Статтею 19 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] та адвокатським об`єднанням «НВ ТРАСТ КОМПАНІ» укладено договір про надання правової допомоги від 22.10.2025 року на представництво інтересів позивача у вказаній цивільній справі. Згідно п.4 вказаного Договору, клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірах та у строках, які визначаються в додатковій угоді. Представник відповідача вказує на те, що оскільки позивачем жодних заперечень щодо співмірності суми витрат на професійну правничу допомогу не подавалося, то такі витрати підлягають стягненню в повній сумі. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвело до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяві клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755921515-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Враховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, значення справи для сторони, з позивача на користь відповідача слід стягнути 6 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 317,56 грн. (11 539,03 грн. х 2 422,40 грн. /88 021,40 грн.). Оскільки Товариству з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено лише 13,11 % позовних вимог, то з позивача на користь відповідача слід стягнути сплачений судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення суду в сумі 63,51 (шістдесят три гривні 51 копійка) гривень.

Outcome: partial