Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що квартира за адресою: [ADDRESS] на праві власності належить їй. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на нерухоме майно, а саме: на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] накладено арешт зазначеному в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 3871330 від 11.10.2006 року, реєстратором: Мукачівська державна нотаріальна контора, на підставі постанови 12-315/03 від 23.12.2003 року, Мукачівським міськвідділом виконавчої служби, вх№11 від 13.01.04р. на об`єкт обтяження: квартира, за адресою: [ADDRESS] , архівний номер: 463271LVOV32, архівна дата: 13.01.2004, дата виникнення: 13.01.2004, № реєстра: 565615-1013, внутр № ED01F52E22F5262B2935, комментарій: 4-104/2004. Згідно відповіді на адвокатський запит №388/01-16 від 02.10.2025 року, Перша Мукачівська державна нотаріальна контора повідомила, що нотаріус зобов`язаний зберігати у таємниці будь-які відомості, що становлять предмет нотаріальної таємниці. Довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії (довіреність має бути нотаріально завірена від імені довірителя на ім`я повіреного). Відповідно до відповіді із відділу державної виконавчої служби у м.Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області вбачається, що згідно перевірки бази даних АСВП та бази АСПВ (спецрозділ) встановлено, що на виконанні у відділі ДВС виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] не перебувають. Відповідно надати відомості про арешт на нерухоме майно не має можливості. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що наведені обставини свідчать про відсутність правових підстав для накладення арешту, а існування арешту позбавляє позивача можливості вчиняти дії щодо належного майна, вільно розпоряджатися ним. У зв`язку з цим, позивач просила зняти арешт з всього нерухомого майна, що належить позивачу зазначеному в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 3871330 від 11.10.2006 року, реєстратором: Мукачівська державна нотаріальна контора, на підставі постанови 12- 315/03 від 23.12.2003 року, Мукачівським міськвідділом виконавчої служби, вх№11 від 13.01.04 року. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 12.12.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач, у встановлений ухвалою суду про відкриття провадження строк, відзиву на позовну заяву не подав. Представник третьої особи Першої Мукачівської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Так як учасники справи заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 03.08.1995 року між [PERSON] , що діяла від себе особисто та від імені неповнолітнього [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу. Відповідно до п. 1. вказаного договору продавці продали, а покупець купив нерухоме майно, яким є квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . Квартира жилою площею - 27,30 кв.м., загальною площею - 47,10 кв.м. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на нерухоме майно, а саме: на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] накладено арешт зазначеному в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 3871330 від 11.10.2006 року, реєстратором: Мукачівська державна нотаріальна контора, на підставі постанови 12-315/03 від 23.12.2003 року, Мукачівським міськвідділом виконавчої служби, вх№11 від 13.01.04р. на об`єкт обтяження: квартира, за адресою: [ADDRESS] , архівний номер: 463271LVOV32, архівна дата: 13.01.2004, дата виникнення: 13.01.2004, № реєстра: 565615-1013, внутр № ED01F52E22F5262B2935, комментарій: 4-104/2004. Згідно відповіді на адвокатський запит №388/01-16 від 02.10.2025 року, Перша Мукачівська державна нотаріальна контора повідомила, що нотаріус зобов`язаний зберігати у таємниці будь-які відомості, що становлять предмет нотаріальної таємниці. Довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії (довіреність має бути нотаріально завірена від імені довірителя на ім`я повіреного). Відповідно до відповіді із відділу державної виконавчої служби у м.Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області вбачається, що згідно перевірки бази даних АСВП та бази АСПВ (спецрозділ) встановлено, що на виконанні у відділі ДВС виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] не перебувають. Таким чином, позивач не може реалізувати своє право на вільне здійснення користування та розпорядження своїм майном, оскільки на нього накладений арешт, який не можливо зняти в позасудовому порядку, так як на виконанні у відділі ДВС виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] , станом на 25.08.2025 року не перебувають, отже це порушує її законні права та інтереси як власника майна, в тому числі і стосовно права вільного розпорядження належним їй майном. Відповідно до статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону, запис про скасування державної реєстрації прав до державного реєстру прав вноситься у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Згідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.56 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 Про судову практику в справах про зняття арешту з майна позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). А, відповідно до ч.ч.1,2 ст.59 та ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить саме їй, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника, арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. В разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Згідно з п. 2.1. Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 №31/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.06.1999 за №364/3657 підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є: 1. Накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом Реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. 2. Заява про реєстрацію (вилучення) обтяження об`єкта нерухомого майна, що подається: - державною нотаріальною конторою та приватним нотаріусом, які не є Реєстраторами, у зв`язку з накладенням (зняттям) ними заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна; - судами (крім третейських судів) і слідчими органами у зв`язку з накладенням ними арешту на об`єкти нерухомого майна (звільненням з-під арешту); - органами державної виконавчої служби у зв`язку з накладенням ними арешту на об`єкти нерухомого майна (звільненням з-під арешту). За вищевказаним Положенням зняття арешту може здійснюватися у будь-якого реєстратора (тобто у будь-якого нотаріуса). Отже, нотаріус при поданні йому заяви за встановленою формою може зняти будьякий арешт, накладений судовими і слідчими органами, крім арештів, накладених органами державної виконавчої служби. При цьому, відповідно до п. 2.1. Положення зняття арешту на об`єкти нерухомого майна, накладеного судами і слідчими органами, відбувається на підставі заповненої цими органами заяви за формою. Таким чином, нотаріус не має права вносити відомості до Єдиного реєстру заборон про зняття арешту на підставі інших документів. Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. На день розгляду справи відомості про позивача у Реєстрі боржників чи будь-яке відкрите виконавче провадження відсутні і відсутні будь-які підстави для обмеження права власності позивача, зокрема застосування до нього заходу забезпечення - арешту. Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що накладеним арештом на майно, що належить позивачу порушуються його права як власника, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати за рахунок позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved