Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

[PERSON] через свого представника, адвоката Люблінську В.М. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] та [PERSON] з 27 січня 2008 року по 29 листопада 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі. За час спільного сімейного життя у них народилось двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 08 серпня 2018 року присуджено стягувати аліменти з [PERSON] на користь позивача на утримання дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Заочним рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 18 серпня 2021 року змінено розмір аліментів, що стягуються із [PERSON] та вирішено стягувати на користь дітей 2500 гривень щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 26.10.2021 року ухвалено змінити розмір аліментів, що стягуються із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей у розмірі 1800 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 24.06.2021 до досягнення дітьми повноліття. На даний час позивач має тяжке матеріальне становище, вона є інвалідом 1 групи, отримує державну соціальну допомогу у вигляді пенсії по інвалідності, інших доходів не має. Стверджує, що з часу ухвалення рішення значно зросли витрати на продукти, засоби гігієни, комунальні послуги, ліки, проїзд, витрати на гуртки та одяг, що істотно погіршило її матеріальне становище. Крім того, вона постійно витрачає значні кошти на лікування сина як періодичне так і постійне, витрачено чималі кошти і на підготовку дочки до вступу до ВНЗ, зокрема оплату витрат на залучення репетиторів по мовним курсам із словацької мови. А тому, враховуючи, що відповідач працює за кордоном та отримує постійний дохід, просить змінити розмір стягуваних аліментів і визначити їх у сумі 4000 гривень на утримання дочки [PERSON] та 5000 гривень - на утримання сина [PERSON] ,. починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду від 25.11.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Перше судове засідання призначено на 24.12.2025 року. 24.12.2025 року розгляд справи відкладено за клопотанням представника відповідача. 14.01.2026 року розгляд справи відкладено за клопотанням представника позивача. 02.02.2026 року справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному. 16.02.2026 року позивачка з`явилася у судове засідання та підтримала позов. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час і місце цього засідання була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляла. В той же час позивачка не заперечувала проти розгляду справи за відсутності її представника. Відповідач у судове засідання не з`явився, натомість з`явився його представник, який позов не визнав. Позивач у судовому засіданні суду пояснила, що з часу ухвалення рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дітей істотно зросли ціни на продукти харчування, медикаменти та предмети першої необхідності, що суттєво впливає на можливість належного утримання дітей. Син потребує постійного лікування, у зв`язку з чим вона кожні три місяці вимушена купувати медикаменти, витрачаючи на це значні кошти. Також зазначила, що її сукупний дохід є обмежений і складається виключно з аліментів, соціальної допомоги та пенсії по інвалідності, інших джерел доходу вона не має. Значна частина отриманих коштів постійно спрямовується на лікування сина та придбання необхідних ліків. Крім того, вказала, що старша дитина донька з огляду на її вік та розвиток також має зростаючі потреби, зокрема у якісному одязі та забезпеченні умов для навчання. Відповідач перебуває за кордоном, працює, однак, на її переконання, не приділяє належної уваги матеріальному забезпеченню своїх дітей. Крім аліментів, будь-якої додаткової допомоги дітям не надає. Представник відповідача у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, як таких, що є необґрунтованими та недоведеними. Зазначив, що відповідно до положень ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів допускається лише у разі наявності істотних обставин, зокрема у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення чи покращення стану здоров`я сторін або інших обставин, що мають істотне значення. При цьому, наголосив, що у відповідача не відбулося покращення матеріального стану, яке могло б бути підставою для збільшення аліментів. Навпаки, його сімейний стан змінився, оскільки у нього утворилася нова сім`я та з`явилися додаткові утриманці. Отже, відповідач має на утриманні, окрім дітей позивачки, також трьох усиновлених ним у 2023 році дітей дружини, з яких одна дитина є неповнолітня, що потребує належного матеріального забезпечення. Крім того, відповідач має обов`язок піклуватися про матір, яка є хворою та потребує допомоги, і відповідач фактично надає їй матеріальну підтримку, однак документальні підтвердження цього надати не має можливості. Також пояснив, що відповідач виїхав за кордон не з метою працевлаштування чи отримання доходів, а у статусі біженця, що не може свідчити про покращення його фінансового становища. Окремо зазначив, що відповідач сумлінно та регулярно сплачує аліменти, заборгованості зі сплати не має, за період з 01.01.2024 по 01.11.2025 відповідач виплатив позивачеві аліменти на суму - 93900 грн. Більш того, документально підтверджено, що відповідач, окрім встановлених обов`язкових аліментних платежів, добровільно перерахував - 63 495 гривень додаткових коштів на утримання дітей, що свідчить про виконання ним батьківських обов`язків та належне ставлення до забезпечення дітей. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов до таких висновків. Із матеріалів справи вбачається, що сторони мають двоє спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.16, 17). Згідно з витягами з реєстру Мурованокуриловецької територіальної громади діти зареєстровані за адресою проживання матері [PERSON] у [ADDRESS] (а.с. 43, 44). Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 08.08.2018 вирішено стягувати із [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 05 липня 2018 року, до досягнення дітьми повноліття (а.с. 29-31). 18 серпня 2021 року заочним рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області за заявою [PERSON] змінено спосіб та розмір стягуваних аліментів за рішенням суду від 08.08.2018 року та вирішено стягувати із [PERSON] аліменти у розмірі 2500 гривень, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття (а.с. 32-36). 26 жовтня 2021 року позовну заяву [PERSON] про зміну розміру аліментів задоволено частково та стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі на кожну дитину 1800 гривень, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття (а.с. 37-42). Позивач стверджує, що з часу присудження на її користь аліментів в розмірі 1800 гривень на кожну дитину через інфляційні процеси в Україні значно підвищилася вартість життя, у зв`язку з чим вищевказаний розмір аліментів на дітей не може забезпечити належний рівень матеріального утримання на теперішній час. Крім того, вона витрачає чималі кошти на лікування сина, який має хронічні захворювання, що потребують постійного медичного нагляду, придбання лікарських засобів, спеціального харчування та періодичного обстеження (а.с 46-53). Необхідні кошти і для підготування дочки до вступу до ВНЗ м.Кошице Словацької Республіки (а.с. 54-57), зокрема, оплату репетиторів по мовних курсах. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-Х11 від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, з ким проживає дитина. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини. Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Частиною 1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз вказаної норми закону приводить до висновку, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Крім цього, наведена правова норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав. Отже, враховуючи зміст статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним та, зокрема, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів стягувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Таке ж положення законодавства висвітлено і у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, поставивши перед судом питання про збільшення розміру стягуваних аліментів, позивачу належить доводити обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, зокрема, ч. 1 ст. 182 СК України та ч. 1 ст 192 СК України. З матеріалів справи вбачається, що аліменти на користь позивача стягнуто у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Статтею 9 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. З викладеного слідує, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, повинна проводитись відповідно до вищевказаного законодавства органом виконавчої служби або підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами - підприємцями, які провадять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. Тривале зростання загального рівня цін, що відображує зниження купівельної спроможності грошової одиниці (інфляція) саме по собі не потребує звернення отримувача аліментів до суду з відповідним позовом про збільшення розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, оскільки законодавством передбачено відповідний механізм індексації (підвищення) розміру аліментів. Отже, вищевказані доводи позивача не є підставою для збільшення розміру аліментів, оскільки сам по собі факт зміни цін, наявності інфляції не може бути підставою для задоволення заявлених позовних вимог. Разом з тим, пред`являючи позов про зміну розміру аліментів, при цьому посилаючись на необхідність збільшення розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, позивач не надала суду належних доказів зміни в бік покращення матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань, а також інформації про щомісячні доходи платника аліментів, зміни його сімейного стану хоча це є її процесуальним обов`язком. Як і не надала доказів перебування відповідача за кордоном та його працевлаштування, що могло б свідчити про те, що у 2025 році його матеріальний стан покращився настільки, що він міг би сплачувати аліменти на дітей у тому розмірі, який просить позивач. Більше того, позивачем не надано доказів про зміну її матеріального стану. Натомість із долучених до матеріалів справи доказів представником відповідача, вбачається, що окрім спільних дітей із позивачем, [PERSON] є батьком - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.90, 93, 94). Із наданих суду платіжних інструкцій про переказ готівки (а.с. 95-139) слідує, що відповідач щомісячно, зокрема у 2024 та 2025 роках перераховує на ім`я [PERSON] суми коштів, що визначені як аліменти за кожен із місяців та особисто на рахунок позивача. Більше того, документально підтверджено, що відповідач окрім встановлених обов`язкових аліментних зобов`язань, добровільно у 2024 та 2025 роках перерахував 63 495 гривень на утримання дітей. Вказана обставина свідчить про участь батька в утриманні дітей та їх забезпеченні фінансово, однак не береться до уваги судом, оскільки чинним законодавством не передбачено заборони для самостійного додаткового забезпечення дитини платником аліментів. Крім цього, суд звертає увагу, що саме по собі збільшення витрат позивача на утримання дітей не є обставиною, у розумінні ст. 192 СК України, яка сама по собі надає право вимагати збільшення розміру аліментів. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той із батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Згідно з частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. З врахуванням наведеного, якщо ці витрати пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, у випадку доведення таких додаткових витрат (надання медичних довідок, висновків лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, тривалості та періодичність лікування та з урахуванням цього розрахунок його вартості, а також про вартість ліків, які необхідно придбавати дитині, а також квитанції про оплату репетитора, мовних курсів та інше), позивачка має право звернутися до суду в порядку, визначеному ст. 185 СК України. З підстав передбачених ст.185 СК України позов [PERSON] не заявлявся, тому до уваги вказані обставини при вирішенні цього позову, не беруться. Враховуючи наведене, суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем в позовній заяві, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи докази надані відповідачем, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, а у задоволенні позовних вимог відмовлено, суд вважає за необхідне віднести судовий збір на рахунок держави. На підставі положень ст. ст. 181, 182, 192 СК України, ст. ст. 12, 76, 81, 258-259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed