Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

В провадженні Богунського районного суду м.Житомира перебувала справа за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа на стороні позивачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ТОВ «Керуюча Компанія» Домком-Житомир» про стягнення матеріальної шкоди завданої залиттям квартири. Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 29.01.2026 у задоволенні позовних вимог відмовлено. 02.02.2026 від представника відповідача, адвоката Сірача В.С., надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій останній просить стягнути в солідарному порядку з позивачів на користь відповідача понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на сплату вартості експертиз та витрати на правову допомогу,в сумі 43 754, 10 грн. Ухвалою від 04.02.2026 заява про ухвалення додаткового рішення прийнята до розгляду. 05.02.2026 представник позивачів - адвокат Невеська О.О. подала письмові заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких зазначила, що в задоволенні заяви слід відмовити, або зменшити розмір витрат визначених в ній. Посилалась на те, що представником відполвідача долучено докази датовані 2023, 2024, 2025, тобто такі були наявні у сторони відповідача станом на час проведення судових дебатів, без обгрунтування поважності причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів. Окрім того, зазначила, що в заяві про ухвалення додаткового рішення в справі вказано договір про надання адвокатських послуг № 1 від 22.01.2024, проте як до заяви надано витяг з договору № 7 від 13.03.2024. Однією із основних засад цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Стаття 270 ЦПК України передбачає, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалитидодаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. Оскільки, заява про ухвалення додаткового рішення подана лише щодо вирішення питання про судові витрати, суд вирішує вказане питання без виклику сторін. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, витрати на проведення експиертизи (частини перша - друга статті 133 ЦПК України). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України). Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм ( постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України). Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України). Представник відповідача до судових дебатів заявив про те, що докази розміру витрат відповідача будуть надані не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення суду. 02.02.2026 від представника відповідача, адвоката Сірача В.С. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі до якої долучено: - витяг з договору про надання адвокатських послуг № 7 від 13.03.2024, зі змісту якого вбачається, що за послуги адвоката клієнт сплачує гонорар 28000,00 грн., - квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки № 1ІD83214М від 07.08.2023 на суму 5000,00 грн. про сплату [PERSON] адвокату Потійчук Олені Валентинівні оплати за надання правової допомоги згідно договору № 04/08/23 від 04.08.2023; квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки № 1ІD83214К від 07.08.2023 на суму 100,00 грн. про сплату [PERSON] 100,00 комісії за переказ готівки; - квитанції про сплату відповідачем витрат на проведення експертизи на суму 2867,76 грн. та на суму 7886,00 грн. У постанові Верховного Суду від 10.01.2024 року у справі № 285/5547/21 зроблений правовий висновок, що у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J. K. AND OTHERS v. SWEDEN») зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Пріоритет у доказуванні надається не тому хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17. Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України). Обґрунтуванння поважності причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів, заява про ухвалення додаткового рішення в справі не містить. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви представника [PERSON] - адвоката Сірача В.С. про стягнення витрат на правову допомогу наданих адвокатом Сірачем В.С. та наданих адвокатом Потійчук О.В., оскільки зміст заяви про ухвалення додаткового рішення в справі не містить обґрунтування поважності причин неподання відповідачем доказів, що підтверджують розмір витрат на правову допомогу до закінчення судових дебатів у справі. Відповідачем під час розгляду справи понесено витрати на оплату вартості проведення експертиз, що підтверджується відповідними рахунками на суму 2867,76 грн. (Т.1а.с.201), та на суму 7886,00 грн. ( Т. 3 а.с.103), що в загальному становить 10753,76 грн., які долучені до матеріалів справи до судових дебатів. Суд вважає обгрунтованою вимогу про стягнення понесених відповідачем витрат на проведення експертиз та в цій частині задовольняє заяву про ухвалення додаткового рішення та приходить до висновку про стягнення з позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] по 3584,59 грн. з кожного витрат на проведення відповідачем експертиз.

Outcome: partial