Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує що 12.07.2023 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ УКР КРЕДИТ ФІНАНС та [PERSON] за допомогою Веб-сайту (credos.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1237-8686. Відповідно до умов Кредитного договору Кредитодавець взяв на себе зобов`язання надав відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: - сума кредиту 12000,00 грн.; строк кредитування 300 днів; базовий період* 14 днів; знижена % ставка 2,50 % в день;- стандартна % ставка 3,00 % в день. Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» загальну суму заборгованості за Кредитним договором №1237-8686 від 12.07.2023, в розмірі 111910,00 гривень, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 12000,00 гривень; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 99910,00 гривень. Позивачем до відповідача було застосовано програму лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме частково списання заборгованості [PERSON] за нарахованими процентами у загальній сумі 58320,00 грн за умови погашення позивальником решти заборгованості за Кредитним договором в розмірі 53590,00 грн. Отже, враховуючи, вищезазаначене позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договром №1237-8686, а саме : прострочену суму заборгованості за кредитом 12000,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 41590,00 грн, що разом становить 53590,00 грн. та судові витрати у розмірі 2422,40грн. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, яку ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони не заперечували проти розгляду справи в спрощеному провадженні. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у поданій позовній заяві просить справу розглядати у його відсутності, позов підтримує повністю, з підстав, викладених у позовній заяві та просить його задовольнити. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. У судове засідання відповідач та її представник адвокат Восковський Ю.О. не з`явились. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому позов не визнає, заперечує отримання відповідачем від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» кредитних коштів, на підтвердження своєї позиції вказує, що у [PERSON] ніколи не було банківської картки з реквізитами [NUMBER] , зазначеними позивачем, на яку вона нібито отримала кредит, звертає увагу на відсутність у справі будь-яких документів про виплату кредиту відповідачу . Позивач відповідь на відзив не подав. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. За змістом частин четвертої та п`ятої ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 вказано, що за таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників справи про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення. Отже за таких умов датою рішення суд зазначає дату складання повного тексту рішення. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Позивач посилається на такі докази, а саме копії електронного Договору про відкриття кредитної лінії №1237-8686, відповідно до якого позивач зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 12 000,00 грн. строком на 300 днів, а остання зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених цим договором. Договір укладено в електронному вигляді, через ідентифікацію клієнта за допомогою Веб-сайту (credos.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. На виконання зазначених вимог, відповідачу надано одноразовий ідентифікатор А6423, для підписання Кредитного договору №1237-8686 від 12.07.2023 року, для підтвердження ознайомлення з Правилами та іншими супутніми документами. На підтвердження перерахування суми кредиту за №1237-8686 від 12.07.2023 позивачем надано лист АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс»через систему платежів LiqPay на номер картки [NUMBER] та довідку ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахунок суми кредиту №1237-8686 від 12.07.2023 на вищевказану картку. У відзиві відповідач стверджує, що наведених договорів не підписував та гроші на відповідний рахунок не отримував. Позивач в свою чергут на спростування доводів відповідача про неналежність [PERSON] цієї картки на яку згідно Договору про надання фінансового кредиту №1237-8686 від 12.07.2023 підлягали зарахуванню кредитні кошти відзиву із відповідними доказами не надав, із клопотаннями про витребування доказів до суду не звертався. Також, позивачем не надано доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів згідно кредитного договору на рахунок відповідача. Відсутні також і докази фактичного користування відповідачем кредитними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника). Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №758/14925/23 зазначив, що документи з іншим електронним підписом потребують додаткових процесуальних дій для підтвердження цілісності, зокрема, з`ясування способу надсилання, формату зберігання та можливості односторонніх змін. Паперова копія електронного доказу приймається судом, якщо не виникає сумнівів щодо її відповідності оригіналу. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Відповідно до положень ч.2ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України:назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19. Відповідно до положень ч.ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Додані до позовної заяви копії договору про надання фінансового кредиту, правил відкриття кредитної лінії, паспорту та таблиці споживчого кредиту, довідки про перерахування коштів від фінансово-розрахункової установи, довідки про перерахування суми кредиту, розрахунку заборгованості за договором, Правил акції, не містять достатню інформацію про отримання відповідачем кредитних коштів, оскільки з них не вбачається, що одноразовий індетифікатор та засоби зв`язку належать відповідачу, так саме і не містять інформації що банківська карта із наведеним номереом відкрита на відповідача.. Крім того, посилання на розрахунок заборгованості за договором про надання фінансового кредиту як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованим, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи позивача та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит, відомості про рух коштів та нарахування процентів. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17, провадження №61-1211св19. Надані відповідачем довідки ( виписки) з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про наявність у [PERSON] рахунків , суд до уваги не бере, оскільки вони видані станом на 26.03.2025 року, а договір на який посилається позивач укладений 12.07.2023 року. Отже, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази є недостатніми в розумінні ст.80 ЦПК України для висновку, що відповідач уклав кредитний договір та отримав в користування кошти, тому вимоги позивача є не доведеними та задоволенню не підлягають. Відповідно до положень ч.1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позов задоволенню не підлягає, відсутні і підстави для покладення судових витрат на відповідача. Інші докази, які досліджені судом, правового значення у контексті прийнятого рішення значення не мають та не спростовують встановлених судом обставин.

Outcome: dismissed