Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

24 червня 2025 року ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулося до суду із позовною заявою до відповідачки [PERSON] , в якій прохає стягнути з неї заборгованість за кредитними договорами № 00-9184008 від 22 серпня 2023 року та №1077407 від 26 червня 2023 року, у сумі 49041 гривня 38 копійок (а. с. 1-5 та на звороті). В обґрунтування позовних вимог вказано, що 22 серпня 2023 року між ТОВ "КАЧАЙ ГРОШІ" та [PERSON] укладено Договір № 00-9184008. 26 червня 2023 року між ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" та [PERSON] укладено Договір № 1077407. Позикодавеці зі своєї сторони належним чином виконали свої зобов`язання за договорами, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору. 10 квітня 2024 року було укладено договір №1-10042024 відповідно до якого ТОВ "КАЧАЙ ГРОШІ" відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором відповідачки №00-9184008. 31 січня 2025 року було укладено договір №31012025 відповідно до якого ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором відповідачки №1077407. Зазначає, що заборгованість за договорами відповідачкою не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідачки обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №00-9184008 від 22 серпня 2023 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 10650 гривень з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 3000 гривень; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 7500 гривень; заборгованість за комісіями - 150 гривень. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №1077407 від 26 червня 2023 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 38391 гривня 38 копійок, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 17911 гривень 44 копійки; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 18897 гривень 36 копійок; заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 1582 гривні 58 копійок. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаними Договорами, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 49041 гривня 38 копійок, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 20911 гривень 44 копійки; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 26397 гривень 36 копійок; заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 1582 гривні 58 копійок; заборгованість за комісіями - 150 гривень, яку позивач прохає стягнути з відповідачки разом із судовим збором у сумі 2422 гривні 40 копійок та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16000 гривень. Ухвалою суду від 30 червня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а. с. 88), копія якої надіслана сторонам у справі 30 червня 2025 року (а. с. 89). 18 липня 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представниці відповідачки (а. с. 94-96), в обґрунтування якого вказано, що позивачем не надало первинних документів, які відповідають вимогам законодавства та належних доказів на підтвердження перерахування чи отримання відповідачкою кредитних коштів. Крім того, в матеріалах справи відсутній належно складений розрахунок заборгованості, в якому було б видно щоденні нарахування відсотків та їх ставка, розмір здійснених відповідачкою погашень заборгованості та кінцева сума боргу. Зазначає, що згідно з п.17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Відповідно до розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Згідно з карткою документа Закону № 3498-ІХ визначено, що дата публікації 23 грудня 2023 року, дата набрання законної сили 24 грудня 2023 року. На підставі частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, тобто з 21 серпня 2024 року, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 Закону «Про споживче кредитування», не може перевищувати 1%. Однак, через відсутність належно складеного розрахунку заборгованості неможливо встановити, чи дотримався кредитор положень законодавства про споживче кредитування та за якою саме відсотковою ставкою було нараховано відсотки за договором № 1077407 від 26 червня 2023 року. Крім того, вважає, що витрати на професійну правничу допомогу є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідачки, що суперечить принципу розподілу судових витрат, посилаючись на постанову Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19, в якій вказано, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути спів розмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Щодо сплати комісії відповідачкою, як вбачається зі змісту договору №00-9184008 від 22 серпня 2023 року, в ньому не зазначено переліку послуг «за надання кредиту», їх погодження зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому враховуючи, що кредитор не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту є нікчемними відповідно до ч. 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У зв`язку із чим прохає суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі. 25 липня 2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача (а. с. 105-109), в якій вказує, що 26 червня 2023 року між ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" та [PERSON] укладено Договір № 1077407, на виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 15000 гривень. Відповідно до листа ТОВ «ПЕЙТЕК» 26 червня 2023 року було перераховано грошові кошти у розмірі 15000 гривень на картку № [NUMBER] (який є картковим рахунком відповідачки та вказаний у кредитному договорі). Враховуючи, що ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, відповідна операція була здійснена ТОВ «ПЕЙТЕК» на підставі укладеного між сторонами договору, який є частиною господарської діяльності товариства та не є предметом розгляду даної справи. 22 серпня 2023 року між ТОВ "КАЧАЙ ГРОШІ та [PERSON] укладено Договір № 00-9184008, ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» 22 серпня 2023 року о 10:10 було успішно перераховано грошові кошти у розмірі 3000 гривень на картку № [NUMBER] . Враховуючи, що ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, відповідна операція була здійснена ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» на підставі укладеного між сторонами договору, який є частиною господарської діяльності товариства, а його дослідження судом в рамках даної справи є недоречним. Небанківські фінансові установи позбавлені можливості створення виписок по картковим рахункам споживачів, тому позивач для спростування заперечень відповідачки, разом з даними поясненнями подав клопотання про витребування доказів. У розрахунку заборгованості, наявної у матеріалах справи, чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договорів та за який період вона була нарахована. Відповідно до п.1.3 Договору про надання споживчого кредиту № 1077407 від 26 березня 2023 року сума кредиту складає 18750 гривень. Відповідно до п.2.1 Договору кошти надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування: у розмірі 15000 гривень за реквізитами, які були зазначені відповідачем та у розмірі 3750 гривень на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом відповідно до п.3.5 Договору. Відповідачці було перераховано кошти у сумі 15000 гривень на рахунок, що був вказаний відповідачкою у кредитному договорі, водночас, частина кредитних коштів у розмірі 3750 гривень була утримана ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» згідно пунктів 2.1., 3.5. Договору як оплата процентів за перший день користування кредитом (п.1.5. Договору). Таким чином, відповідачка отримала суму кредиту у повному розмірі, а саме: 18750 гривень. Із розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка здійснювала платежі, а тому сума заборгованості за тілом кредиту становить 17911 гривень 44 копійки. Крім того, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом № 1077407 від 26 червня 2023 року відсотки за користування кредитом (з другого дня користування кредитом) нараховувались за період з 27 червня 2023 року по 26 червня 2025 року за процентною ставкою 100 % річних (як передбачено умовами договору, а саме п. 1.5 договору), тому загальна сума заборгованості за процентами складає 20479 гривень 94 копійки. Тип та розмір процентної ставки встановлений в п.1.5 Договору, відповідно до якого тип процентної ставки є фіксованим. Розмір процентної ставки залежить від періоду її встановлення. А саме за перший день користування кредитом становить 25% в день (9125% річних), за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту - 100% річних. Щодо договору №00-9184008, відповідно до умов п. 1.3 та 1.4 якого, строк дії кредитної лінії 120 днів, позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитодавцю 20 грудня 2023 року, стандартна процентна ставка становить 2,50% за кожен день користування кредитом, знижена процентна ставка - 0,011% за кожен день користування кредитом. При цьому, знижена відсоткова ставка застосовується на пільговий період - до 10 вересня 2023 року в якості заохочення за умови сплати відсотків до закінчення пільгового періоду. На решту періоду застосовується стандартна відсоткова ставка. Відсотки за користування кредитом нараховувались за період з 22 серпня 2023 року по 19 грудня 2023 року, тобто протягом строку кредитування. Таким чином, кредитором нараховано заборгованість відповідно до умов укладених договорів. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, топ обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Проте, відповідачка не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Не заслуговують на увагу посилання відповідачки на досвід адвоката та обсяг складеного документу, оскільки сторонами погоджено саме такі умови надання юридичної допомоги. Заперечення відповідачки не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та є лише її особистою думкою, а отже такі твердження є припущенням. Тому позивач прохає позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 04 серпня 2025 року на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив від представниці відповідачки (а. с. 113-115), в яких зазначає, що листи від ТОВ «Пейтек» та ТОВ «Платежі Онлайн» не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту виникнення між сторонами правовідносин з кредитування та отримання відповідачкою кредитних коштів. Позивач не надав ні платіжні інструкції, ні договір між користувачем і надавачем послуг, ні інших документів, що підтверджують повноваження ТОВ «Пейтек» і ТОВ «Платежі Онлайн». Вважає, що у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів слід відмовити. Прохає суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою суду від 22 серпня 2025 року було задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а. с. 118 та на звороті), 14 вересня 2025 року витребувані докази були надані суду представником АТ «Універсал Банк» (а. с. 125-133). Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 22 серпня 2023 року між ТОВ "КАЧАЙ ГРОШІ" та відповідачкою укладено Договір кредитної лінії № 00-9184008 (а. с. 16-19 та на звороті), за умовами якого Кредитодавець надає Позичальнику Кредит у національній валюті у вигляді Кредитної лінії на умовах, передбач -Договором, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути Кредит, сплатити проценти за користування ним та вико інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідно до умов Розділу 1 вказаного Договору кредитної лінії № 00-9184008, сума кредитного ліміту складає 3000 гривень, строк кредитної лінії - 120 днів, позичальник зобов`язується повернути кредит до 20 грудня 2023 року або достроково, тип процентної ставки - фіксований, знижена процентна ставка - 0.011%, стандартна процента ставка - 2,50%, за надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити комісію у розмірі 5,00% від суми кредиту у розмірі 150 гривень у останній день повного погашення кредиту, орієнтована реальна річна процентна ставка - 4625,30%, орієнтована загальна вартість кредиту - 10656,60 гривень. Згідно із п. 2.8 Договору кредитної лінії № 00-9184008, дата надання/видачі Кредиту - дата перерахування Кредитодавцем зі свого поточного рахунку коштів Кредиту в сумі 3150 гривень на банківський рахунок Позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] , яка зазначається у форматі ХХХХХХ****ХХХХ , емітовану банком України. В графіку платежів за договором кредитної лінії № 00-9184008 від 22 серпня 2023 року, ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та [PERSON] узгодили суму кредиту, реальну річну процентну ставку, види платежів, загальну вартість кредиту (а. с. 20). В паспорті споживчого кредиту від 22 серпня 2023 року, ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та [PERSON] узгодили основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо орієнтованої річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інші додаткову інформацію (а. с. 21 на звороті -22 та на звороті). 22 серпня 2023 року ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» направило відповідачці на номер телефону [NUMBER] одноразовий ідентифікатор (а. с. 52). ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» зобов`язання за договором кредитної лінії № 00-9184008 від 22 серпня 2023 року виконало в повному обсязі, шляхом переказу на рахунок відповідачки грошових кошти у сумі 3000 гривень (а. с. 53 та на звороті, 54 на звороті-55,126-133). 10 квітня 2024 року між ТОВ "КАЧАЙ ГРОШІ" та ТОВ ««ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено Договір факторингу №1-10042024 (а. с. 61-63) відповідно до якого, Фактор зобов`язується передати (сплатити) Клієнту Суму Фінансування, а Клієнт зобов`язується відступити факторові Права Вимоги за укладеними кредитними договорами згідно Реєстру Боржників, в обсязі та на умовах, що існують на Дату відступлення Прав Вимоги. Пунктом 2.3 Договору факторингу №1-10042024, відступлення грошової вимоги і всіх інших прав, належних Клієнту за укладеними Кредитними договорами, та їх перехід від Клієнта до Фактора відбувається у Дату відступлення Прав Вимоги. Датою відступлення прав вимоги є робочий день, в який сторони склали сали Акт прийому-передачі Реєстру боржників паперовому вигляді (Розділ 1 Договору факторингу №1-10042024). На підтвердження набуття права вимоги за вказаним договором до боржників, позивачем надано копію Акту прийому-передачі Реєстру боржників паперовому вигляді від 10 квітня 2024 року до договору факторингу №1-10042024 від 10 квітня 2024 року (а. с. 64) та платіжну інструкцію № 422780049 від 12 квітня 2025 року щодо виконання вимог п. 3.1 договору факторингу на суму 1 168 064 гривні 68 копійок (а. с. 63 на звороті). З реєстру боржників до договору факторингу №1-10042024 від 10 квітня 2024 року(а. с. 64 на звороті-65) та витягу з реєстру боржників (а. с. 6), позивач набув право вимоги до відповідачки за договором № 00-9184008 від 22 серпня 2023 року у сумі 10650 гривень, яка складається із: заборгованість за основним зобов`язанням - 3000 гривень; заборгованість за нарахованими процентами - 7500 гривень; заборгованість за комісіями - 150 гривень. Відповідно до детального розрахунку заборгованості ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» за договором № 00-9184008, станом на 10 квітня 2024 року за відповідачкою рухається заборгованість у сумі 10650 гривень, яка складається із: заборгованість за основним зобов`язанням - 3000 гривень; заборгованість за нарахованими процентами - 7500 гривень; заборгованість за комісіями - 150 гривень (а. с. 56 та на звороті). Згідно з розрахунку позивача за договором № 00-9184008, станом на 09 червня 2025 року за відповідачкою рухається заборгованість у сумі 10650 гривень, яка складається із: заборгованість за основним зобов`язанням - 3000 гривень; заборгованість за нарахованими процентами - 7500 гривень; заборгованість за комісіями - 150 гривень (а. с. 59). 26 червня 2023 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та відповідачкою було укладено договір про надання споживчого кредиту № 1077407 (а. с. 31-34 та на звороті), за умовами якого товариство надає споживачу кредит у гривні в сумі 18750 гривень, строком на 731 день, до 26 червня 2025 року, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ними та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до п. п. 1.5, 1.7, 1.8 Договору про надання споживчого кредиту № 1077407, тип процентної ставки є фіксованим. Розмір процентної ставки залежить від періоду її встановлення: за перший день користування кредитом становить 25% в день (9125% річних), за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту - 100% річних. Орієнтована реальна річна процентна ставка - 259,27%. Орієнтована загальна вартість кредиту - 47911 гривень 26 копійок. Згідно з п. 2.1 Договору про надання споживчого кредиту № 1077407, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування (утримання): у розмірі 15000 гривень на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] ; у розмірі 3750 гривень на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом відповідно до п.3.5 Договору. В графіку платежів за договором про надання споживчого кредиту №1077407 від 26 червня 2023 року, ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] узгодили суму кредиту, реальну річну процентну ставку, види платежів, загальну вартість кредиту (а. с. 35 на звороті-36). В паспорті споживчого кредиту від 26 червня 2023 року, ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] узгодили основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо орієнтованої річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інші додаткову інформацію (а. с. 37 та на звороті). ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту №1077407 від 26 червня 2023 року виконало в повному обсязі, шляхом переказу на рахунок відповідачки грошових коштів у сумі 15000 гривень, що підтверджується листом ТОВ «Пейтек» (а. с. 57) та листом ТОВ «Слон Кредит» (а. с. 57 на звороті). 31 січня 2025 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ ««ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено Договір про надання послуг з факторингу № 31012025 (а. с. 66-69), відповідно до якого Фактор зобов?язується передати (сплатити) Клієнту Суму Фінансування, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов?язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов?язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Відповідно до вимог п. 4.2.3 вказаного договору права вимоги вважаються відступленими (переданими) клієнтом та набутими (прийнятими) фактором у день належного підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників для друку, за умови виконання фактором цього договору щодо перерахування суми грошових коштів фінансування передбачених розділом 6 договору, зокрема суми 3 167 274 гривні 41 копійки (п. 6.1 договору). На підтвердження набуття права вимоги за вказаним договором до боржників, позивачем надано копію Акту прийому-передачі Реєстру боржників для друку від 31 січня 2025 року до договору факторингу № 31012025 від 31 січня 2025 року (а. с. 74) та платіжну інструкцію кредитового переказу коштів № 0492440000 від 31 січня 2025 року щодо виконання вимог п. 6.1 договору факторингу на суму 3 167 274 гривні 41 копійки (а. с. 74 на звороті). З реєстру боржників для друку до договору надання послуг з факторингу № 31012025 від 31 січня 2025 року (а. с. 75-76) та витягу з реєстру боржників для друку (а. с. 7) убачається, що позивач набув право вимоги до відповідачки за договором № 1077407 від 26 червня 2023 року у сумі 36808 гривень 80 копійок , яка складається із простроченої заборгованості за сумою заборгованості за коштами, що перераховані на картку у розмірі 14328 гривень 50 копійок та заборгованості із суми за процентами за видачу кредиту у розмірі 3582 гривні 94 копійки, простроченої заборгованості за сумою відсотків у розмірі 18897 гривень 36 копійок. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» за договором № 1077407, станом на 26 червня 2025 року за відповідачкою рухається заборгованість у сумі 36808 гривень 80 копійок , яка складається із: простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14328 гривень 50 копійок; заборгованості за відсотками за видачу кредиту у розмірі 3582 гривні 94 копійки та заборгованості за сумою відсотків у розмірі 18897 гривень 36 копійок (а. с. 58 та на звороті). Згідно з розрахунку позивача за договором № 1077407, станом на 09 червня 2025 року за відповідачкою рухається заборгованість у сумі 38391 гривня 38 копійок, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 17911 гривень 44 копійки; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 18897 гривень 36 копійок; заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 1582 гривні 58 копійок (а. с. 60). Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Вимогами ч. 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Приписами ч. 1 ст. 623 ЦК України визначено, що боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем. На підтвердження перерахування кредитних коштів за договором кредитної лінії №00-9184008 від 22 серпня 2023 року позивачем надано Інформаційну довідку « ТОВ «Платежі Онлайн» (а. с. 52 та на звороті) та додаток до інформаційної довідки (а. с. 53 та на звороті), відповідно до останньої убачається, що на картку відповідачки № [NUMBER] (яка зазначена у п. 2.8 Договору кредитної лінії) було перераховано 3000 гривень 22 серпня 2023 року. Листом директора АТ «Універсал Банк» від 03 вересня 2025 року № БТ/Е-12405 підтверджується, що картка № [NUMBER] дійсно належить [PERSON] , номер телефону [NUMBER] є фінансовим номер відповідачки, а також дійсно 22 серпня 2023 року було здійснене перерахування коштів на рахунок [PERSON] у сумі 3000 гривень (а. с. 126 та на звороті), що також підтверджується наданою випискою по рахунку відповідачки від 09 вересня 2025 року за період з 22 серпня 2023 року по 29 серпня 2023 року (а. с. 128-133). Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка про рух коштів по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи (а. с. 128-133), може бути належним доказом щодо заборгованості відповідачки за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Отже, виписка про рух коштів по картковому рахунку у сукупності з іншими доказами є підтвердженням чи користувалася відповідачка кредитними коштами, якщо користувалася, то в якому розмірі, чи здійснювала повернення кредитних коштів позивачу, якщо здійснювала, то в якому розмірі, та чи не перевищує сума повернутих відповідачкою кредитних коштів суму отриманого нею кредиту. На підтвердження перерахування кредитних коштів за договором про надання споживчого кредиту №1077407 від 26 червня 2023 року позивачем надано лист ТОВ «Пейтек» №20250204-92 від 04 лютого 2025 року та лист ТОВ «Слон Кредит» (а. с. 57 та на звороті), з яких убачається, що на картку відповідачки № [NUMBER] (яка зазначена у п. 2.1 Договору про надання споживчого кредиту) було перераховано 15000 гривень 26 червня 2023 року. Суд вважає, що позивачем доведений факт перерахування кредитних коштів відповідачки за договором про надання споживчого кредиту №1077407 від 26 червня 2023 року, та приймає до уваги надані листи ТОВ «Пейтек» №20250204-92 від 04 лютого 2025 року та лист ТОВ «Слон Кредит», оскільки відповідачкою належним чином не спростований даний факт та не надано жодного доказу на його спростування. Щодо стягнення з відповідачки комісії за надання кредиту за Договором кредитної лінії №00-9184008 від 22 серпня 2023 року, суд зазначає наступне. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункти 29-31) вказала на те, що на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Верховний Суд у своїй постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.» Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15. Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Закон України «Про споживче кредитування» визначає право кредитодавця отримувати винагороду за супутні з наданням кредиту послуги, зокрема комісію за обслуговування кредиту, у разі якщо такі послуги дійсно були надані банком позичальнику. Водночас, банкам забороняється встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку. Також на позивача не може бути покладений обов`язок сплачувати платежі, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Загальною підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог закону щодо його дійсності, які встановлені статтею 203 ЦК України. Нікчемним є правочин, недійсність якого прямо встановлена законом. Умови договору про надання споживчого кредиту, що передбачають здійснення платежів за дії, які не є послугою, або здійснення платежів, які заборонені законом, є нікчемними. З огляду на викладене, зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», суд доходить висновку про те, що умови кредитного договору №00-9184008 від 22 серпня 2023 року про встановлення комісії за надання кредиту є нікчемними, а тому вимоги позивача про стягнення комісії за цим договором у сумі 150 гривень за надання кредиту, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги. Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України та ст. 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. На підтвердження переходу права первісного кредитора за договором про надання споживчого кредиту № 1077407 від 26 червня 2023 року позивачем надано суду договір факторингу № 31012025 від 31 січня 2025 року, що був укладений між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (а. с. 66-69), копію Акту прийому-передачі Реєстру боржників для друку від 31 січня 2025 року до договору факторингу № 31012025 від 31 січня 2025 року (а. с. 74), платіжну інструкцію кредитового переказу коштів № 0492440000 від 31 січня 2025 року щодо виконання вимог п. 6.1 договору факторингу на суму 3 167 274 гривні 41 копійки (а. с. 74 на звороті), реєстр боржників та витяг з реєстру боржників для друку до договору надання послуг з факторингу № 31012025 від 31 січня 2025 року (а. с. 7, 75-76). На підтвердження переходу права первісного кредитора за договором кредитної лінії № 00-9184008 від 22 серпня 2023 року, позивачем надано суду договір факторингу №1-10042024 від 10 квітня 2024 року, що був укладений між ТОВ "КАЧАЙ ГРОШІ" та ТОВ ««ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (а. с. 61-63), копію Акту прийому-передачі Реєстру боржників паперовому вигляді від 10 квітня 2024 року до договору факторингу №1-10042024 від 10 квітня 2024 року (а. с. 64), платіжну інструкцію № 422780049 від 12 квітня 2025 року щодо виконання вимог п. 3.1 договору факторингу на суму 1 168 064 гривні 68 копійок (а. с. 63 на звороті), реєстр боржників та витяг з реєстру боржників до договору факторингу №1-10042024 від 10 квітня 2024 року(а. с. 6, 64 на звороті-65). Заперечення відповідачки щодо відсутності належного розрахунку заборгованості зі відображенням відсоткової ставки за якою нараховувались відсотки за кредитними договорами відповідачці, при цьому посилаючись на Закон України «Про споживче кредитування», судом не приймаються до уваги, оскільки відповідачкою не надано суду контррозрахунку із застосуванням вказаного Закону, якому суд міг би дати належну правову оцінку. Водночас, доводи відповідачки не впливають та не спростовують положення статті 12, 13 ЦПК України (змагальність сторін, диспозитивність цивільного судочинства), у розумінні яких суд «не з`ясовує» та не збирає докази, а саме сторони повинні зазначити та надати відповідні докази. При цьому стороною позивача суду надані детальні розрахунки заборгованості щодо обох кредитних договорів, із зазначенням періодів погашення відповідачкою заборгованості за кредитом, а тому суд вважає, що стороною позивача належним чином доведено суму нарахування заборгованості, у тому числі відсотків, які нараховувались первісним кредитором відповідно до умов кредитного договору та позивачем в межах строку кредитного договору. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1077407 від 26 червня 2023 року та кредитний договір №00-9184008 від 22 серпня 2023 року між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та [PERSON] , право вимоги за якими перейшло позивачу. Позичальниця умови договору належним чином не виконує, тому позивач має право вимагати стягнення заборгованості із [PERSON] , яке він реалізував, звернувшись до суду, натомість відповідачка заявлені позивачем вимоги належними, достатніми та допустимими доказами не спростувала. З огляду на викладене, суд доходить висновку про те, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 1077407 від 26 червня 2023 року, у сумі 38391 гривня 38 копійок, яка складається із: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 17911 гривень 44 копійки; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 18897 гривень 36 копійок; заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 1582 гривні 58 копійок та заборгованість за кредитним договором №00-9184008 від 22 серпня 2023 року у сумі 10500 гривень, яка складається із: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 3000 гривень; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 7500 гривень, що разом складає загальну суму заборгованості 48891 гривня 38 копійок. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на позивача. Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу позивачу у даній справі на підставі договору про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02 липня 2024 року (а. с. 11-12) надавала адвокатське об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС». На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано заявку на надання юридичної допомоги № 269 від 01 травня 2025 року (а. с. 14) та витяг з Акту № 11 про надання юридичної допомоги від 30 травня 2025 року (а. с. 15) на загальну суму 16000 гривень. Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії. Також, Верховний суду у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 зробила висновок про законність включення «гонорару успіху» адвоката до судових витрат і наголосила на необхідності визначення сторонами розумних меж такого гонорару. ВП ВС виходила із того, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом і клієнтом, у межах правовідносин, між якими й може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. Суд зазначив, що в контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх сумірність із ціною позову та складністю справи. Також судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 зазначив, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. З огляду на викладене, враховуючи складність справи, зважаючи на обсяг і складність виконаної адвокатським об`єднанням роботи, виходячи з конкретних обставин справи, приймаючи до уваги заявлену позивачем ціну позову, співмірність та пропорційність понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 гривень. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає задоволенню частково та з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 1077407 від 26 червня 2023 року, у сумі 38391 гривня 38 копійок, яка складається із: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 17911 гривень 44 копійки; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 18897 гривень 36 копійок; заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 1582 гривні 58 копійок та заборгованість за кредитним договором №00-9184008 від 22 серпня 2023 року у сумі 10500 гривень, яка складається із: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 3000 гривень; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 7500 гривень, що разом складає загальну суму заборгованості 48891 гривня 38 копійок. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2398 гривень 18 копійок, виходячи із розрахунку 2422,4*(48891,38/49041,38). На підставі викладеного,

Outcome: partial