Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

16 жовтня 2025 року представник позивача, адвокат Абрамович О.В., звернувся до суду із цим позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «РАЙЗ ПІВНІЧ» на користь [PERSON] заборгованість з виплати орендної плати за договорами оренди землі № 153/15 від 27 серпня 2015 року та №154/15 від 27 серпня 2015 року за період з 2021 року до 2024 року в розмірі 41224,72 грн, обрахованої без вирахування податків та обов`язкових платежів, а також 7715,22 грн інфляційних збитків та 2266,93 грн 3% річних, мотивуючи тим, що [PERSON] є власником земельних ділянок площею 4,7132 га, кадастровий номер 5920384000:01:001:0599, та земельної ділянки площею 4,7136 га, кадастровий номер 5920384000:01:001:0600, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходиться на території Кардашіської сільської ради Охтирського району Сумської області, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 9569378 від 18 вересня 2013 року та № 25155777 від 05 серпня 2014 року. 27 серпня 2015 року [PERSON] уклав з ПрАТ «Райз-Максимко» два договори оренди землі № 153/15 та № 154/15 строком на 10 років, відповідно до яких передав належні йому земельні ділянки у строкове платне користування. У вказаних договорах сторонами визначено річну орендну плату в розмірі 5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить по 4676,02 грн, обчислення яких здійснюється з урахуванням індексації. 17 травня 2018 року між [PERSON] , ПрАТ «Райз-Максимко» та ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» було укладено дві трьохсторонні додаткові угоди № 1 до Договору № 153/15 та № 1 до до Договору № 154/15 відповідно до яких новий орендар ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» приймає на себе всі права та обов`язки від ПрАТ «Райз-Максимко». Також стронами визначено, що нормативна грошова оцінка кожної земельної ділянки позивача становить по 112224.47 грн. Крім цього строни погодили, що орендна плата за кожну земельну ділянку складає по 11222,45 грн, що складає 10% від грошової оцінки земельної ділянки. Однак, незважаючи на погоджені сторонами умови договору оренди земельної ділянки, відповідач не проводив обчислення розміру орендної плати з урахуванням індексації, що призвело до виникнення заборгованості з орендної плати. 03 листопада 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. Свої заперечення мотивує тим, що між позивачем та відповідачем наразі існують відносини в сфері землі на підставі договорів оренди землі №№ 153/15 та № 154/15 від 27 серпня 2015 року. Однією з істотних умов договору є орендна плата із зазначенням її розміру та індексації. Представником Позивача нараховано індексацію орендної плати, пеню та 3 % річних. З початку пандемії COVID-19, а згодом із введенням воєнного стану в лютому 2022 року, перебіг строків позовної давності було зупинено на підставі відповідних змін до «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Таке «заморожування», хоча й було виправдане форс-мажорними обставинами, призвело до підвищення юридичних ризиків для бізнесу, оскільки зобов`язання, строк виконання яких давно минув, залишалися «живими» на невизначений час. Такі законодавчі норми надали Позивачу безпрецедентних переваг, оскільки вона мала можливість звернутися до суду за захистом своїх прав абсолютно не зважаючи на пропуск позовної давності. Так, [PERSON] звернулась до суду за захистом своїх прав, які були порушені в 2018 році. У постанові Верховного Суду від 11 серпня 2022 року у справі №199/8478/21 сформовано таку позицію: «Запровадження воєнного стану може бути підставою, яка відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України повинна враховуватися при вирішенні питання щодо поновлення процесуального строку, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такими обставинами. Разом з тим, якщо процесуальний строк був пропущений до початку війни, питання про його поновлення повинно вирішуватися з врахуванням причин, з яких строк був пропущений, та тривалості пропуску строку до запровадження воєнного стану». Тобто Верховний Суд, на наше переконання, звернув увагу на те, що навіть попри відсутність змін, зумовлених дією воєнного стану на території України і закріплених у Цивільному та Цивільному процесуальному кодексах, суди повинні враховувати такі обставини під час розгляду справи. Ці норми, назовні спрямовані на захист інтересів слабкої сторони у договірних правовідносинах, насправді породили цілу низку проблем. Зокрема, недобросовісні кредитори отримали можливість звертатися до суду, нараховувати неустойку (штраф, пеню) за весь період, набагато більше, ніж позовна давність. Крім того. суд може зменшити розмір процентів річних у кожному конкретному випадку з урахуванням таких підтверджених обставинами справи підстав, зокрема, як дії боржника, спрямовані на належне виконання зобов`язання, ступінь вини боржника, міра виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, інші інтереси сторін, дії чи бездіяльність кредитора, очевидна неспівмірність заявленої суми процентів річних порівняно із сумою боргу тощо, а також дотримуючись принципів розумності, справедливості, пропорційності та балансу між інтересами боржника і кредитора. Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання /а.с. 37-39/. 08 січня 2026 року представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог та просить стягнути з відповідача за несвоєчасну виплату орендної плати за договорами оренди землі № 153/15 та № 154/15 від 27 серпня 2015 року за період з 2020 року до 2025 рокув розмірі 53261,24 грн., обрахованої без вирахування податків та обов`язкових платежів, а також 8636,62 грн. інфляційних збитків та 2735,78 грн. 3% річних /а.с. 73-75/. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі /а.с. 84/. Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неприбуття суд не повідомив, заяви про відкладення судового розгляду не подавав, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив /а.с. 83/. Суд вважає за можливо провести судовий розгляд у відсутність представників сторін. У зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Згідно із ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухому майно про реєстрацію права власності № 9569378 від від 18 вересня 2013 року позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер 1-549, виданого 18 вересня 2013 року державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Матвейчук Н.П. належить земельна ділянка площею 4,7132 га з кадастровим номером 5920384000:01:001:0599, з цільовим призначення, для ведення товароного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кардашівської селищної ради Охтирського району Сумської області. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 159923659203 /а.с. 7/. Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухому майно про реєстрацію права власності № 25155777 від 05 серпня 2014 року позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер 1-451, виданого 05 серпня 2014 року державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Матвейчук Н.П. належить земельна ділянка площею 4,7136 га з кадастровим номером 5920384000:01:001:0600, з цільовим призначення, для ведення товароного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кардашівської селищної ради Охтирського району Сумської області. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 423349259203 /а.с. 12/. 27 серпня 2015 року [PERSON] уклав договір оренди землі № 153/15 з Приватним акціонерним товариством «Райз-Максимко» щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5920384000:01:001:0600, площею 4,7136, строком на 10 років, зареєстрований 29 серпня 2015 року /а.с. 13-16/. Також 27 серпня 2015 року [PERSON] уклав договір оренди землі № 154/15 з Приватним акціонерним товариством «Райз-Максимко» щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5920384000:01:001:0599, площею 4,7132, строком на 10 років, зареєстрований 29 серпня 2015 року /а.с. 8-11/. Пунктами 9 вказаних Договорів оренди землі визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 5% нормативної грошової оцінки, що складає 4676,02 грн. Пунктами 10 вказаних Договорів передбачено обчислення розміру орендної плати на земельні ділянки приватної власності з урахуванням індексації. Відповідно до п. 11 вказаних Договорів орендна плата вноситься у такі строки: 1 (один) раз на рік по закінченню сільськогосподарського року, але не пізніше 01 грудня. 17 травня 2018 року між [PERSON] (орендодавець), ПрАТ «Райз-Максимко» (орендар) та ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» (новий орендар) укладено додаткову угоду №1 про заміну сторони та внесення змін і доповнень, про поновлення договору оренди землі № 153/15, відповідно до якої орендар передає, а новий орендар приймає на себе права та обов`язки сторони (орендаря), передбачені в договорі оренди. Сторони домовилися внести зміни/доповнення в договір оренди, зокрема, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 112224,47 грн, орендна плата з 2017 року складає 11222,45 грн /а.с. 17/. Також 17 травня 2018 року між [PERSON] (орендодавець), ПрАТ «Райз-Максимко» (орендар) та ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» (новий орендар) укладено додаткову угоду №1 про заміну сторони та внесення змін і доповнень, про поновлення договору оренди землі № 154/15, відповідно до якої орендар передає, а новий орендар приймає на себе права та обов`язки сторони (орендаря), передбачені в договорі оренди. Сторони домовилися внести зміни/доповнення в договір оренди, зокрема, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 112224,47 грн, орендна плата з 2017 року складає 11222,45 грн /а.с. 65/. З платіжних інструкцій в національній валюті вбачається, що ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» було нараховано та виплачено [PERSON] орендну плату без вирахування податків та інших обов`язкових платежів: у 2021 році 19874,96 грн; у 2022 році 19874,96 грн; у 2023 році 19874,96 грн, у 2024 році 19874,96 грн та 1013,62 грн /а.с. 19-22/. Представник позивача у своїх доводах посилається на те, що орендар, хоча і сплачував орендну плату, але не в повному розмірі, оскільки не сплачував індексацію, яка передбачена договорами і є складовою орендної плати. Тому орендодавець був змушений звернутися за захистом свого порушеного права до суду. Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ч. 1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі ст. 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Істотними умовами договору оренди землі, в тому числі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі»). Частинами 1-3 статті 762 ЦК України визначено, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. За змістом ст.ст. 21, 22, 23 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Аналіз ч. 3 ст. 762 ЦК України дозволяє стверджувати, що договором найму або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Це правило розраховано на те, щоб на майбутнє можна було змінювати або навіть забезпечити автоматичну зміну розміру плати за користування. Зокрема, сторони в договорі найму можуть встановити, що: розмір плати за користування за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць; плата за користування підлягає індексації. Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, проте механізми їх застосування є різними як за правовим змістом, так і за суб`єктами застосування. Зокрема, індексація нормативної грошової оцінки здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, із застосуванням певної методики (стаття 289 ПК України). Отже, за загальним правилом, індексувати необхідно лише орендну плату, якщо інше не передбачено у договорі оренди. Індексація ж нормативної грошової оцінки має використовуватися, як правило, для визначення розміру земельного податку за відсутності договору оренди земельної ділянки. Якщо обов`язкова індексація нормативної грошової оцінки не визначена у договорі, то обчислення орендної плати відбувається відповідно до частини третьої статті 21Закону України «Про оренду землі» (індексується лише орендна плата). За загальним правилом, індексація орендної плати здійснюється шляхом корегування суми орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції у місяцях, що минули з дати визначення орендної плати за базовий місяць. При цьому, базовим місяцем вважатиметься місяць, у якому востаннє змінювалася (чи підлягала перегляду) орендна плата, тобто місяць, з якого почала діяти нова нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі № 925/457/23. Зі змісту укладених між сторонами договорів оренди землі, а також додаткових угод до них, слідує, що обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Земельні ділянки з кадастровими номерами 5920384000:01:001:0599 та 5920384000:01:001:0600 були передані в оренду ПрАТ «Райз-Максимко» за договорами оренди землі № 154/15 та № 153/15 від 27 серпня 2015 року, строк сплати орендної плати за якими не пізніше 01 грудня. Додатковими угодами № 1 до кожно із них від 17 травня 2018 року змінено орендаря з ПрАТ «Райз-Максимко» на ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ», додатковою угодою № 2 від 31 травня 2019 року змінено розмір орендної плати до 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Зважаючи на викладене, за договорами оренди землі № 154/15 та № 153/15 від 27 серпня 2015 року базовим місяцем початку обрахунку індексації за 2018 рік підлягають платежі, починаючи з червня 2018 року. Так сума орендної плати з урахуванням індексації розраховується за формулою: [Сума орендної плати з урахуванням індексації] = [Орендна плата] ? [Сукупний індекс інфляції] / 100%, де: [Орендна плата] - сума орендної плати, яка підлягає індексації, [Сукупний індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період. Відповідні індекси споживчих цін розраховуються Державним комітетом статистики України (раніше - Міністерство статистики України), починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті «Урядовий кур`єр». Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на Державний комітет статистики України ці показники згідно зі статтями 19, 21 і 22 Закону України «Про інформацію» є офіційними. Суд погоджується з розрахунком орендної плати з урахуванням індексації, наведеним представником позивача у заяві про зменшення позовних вимог, так як він відповідає розрахунку, наведеному Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 лютого 2025 року у справі № 925/457/23. За таких обставин, з урахуванням позиції позивача, суд дійшов висновку, що відповідачем не було виконано взятих на себе зобов`язань за укладеними договорами оренди землі № 153/15 та № 154/15 від 27 серпня 2015 року, оскільки виплата орендної плати за 2018-2024 роки позивачеві проведена не в повному обсязі. Так, розмір недоплаченої орендної плати за договорами оренди землі № 153/15 та № 154/15 від 27 серпня 2015 року за 2018 рік відсутня, за 2019 рік відсутня, за 2020 рік 370,03 грн, за 2021 рік 2713,66 грн, за 2022 рік 11233,72 грн, за 2023 рік 12315,03 грн, за 2024 рік 14962,31 грн, за 2025 року 11666,49 грн. Загальний розмір недоплаченої орендної плати за договорами оренди землі № 154/15 та № 153/15 від 27 серпня 2015 року становить 53261,24 грн, що і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так розмір 3% річних від простроченої заборгованості обраховується за формулою: [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році], де: [Сума боргу] сума простроченого боргу; [Процентна ставка (%)] проценти річних; [Кількість днів] кількість днів прострочення зобов`язання; [Кількість днів у році] кількість днів у календарному році. Розмір інфляційних витрат обраховується за формулою: [Сума боргу] ? [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу], де: [Сума боргу] сума простроченого боргу; [Сукупний індекс інфляції] добуток щомісячних індексів за відповідний період. Суд погоджується з розрахунками 3% річних та інфляційних витрат, наведеними стороною позивача, так як вони проведені відповідно до вищенаведених формул, та за період з 01 січня 2021 року до 30 листопада 2025 року інфляційні втрати становлять 8636,62 грн, за період з 01 січня 2022 року до 08 січня 2026 року 3% річних складає 2735,78 грн. Відповідачем не подано заперечення щодо вказаного розрахунку. З огляду на викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. В позовній заяві представник позивача просив відшкодувати судові витрати /а.с. 2 зворот/. 22 жовтня 2025 року від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу до 3000,00 грн оскільки розмір витрат не є повною мірою обґрунтованим та не відповідає критеріям розумності /а.с. 34-35/. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн, суд враховує таке. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду, зокрема у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду копію договору про надання правничої допомоги № 114 від 10 жовтня 2025 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Абрамовичем О.В., додаткову угоду до нього від 10 жовтня 2025 року, акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 13 жовтня 2025 року до вказаного договору, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію ордеру, квитанцію № 114 від 13 жовтня 2025 року на суму 10000,00 грн /а.с. 22-27/. Із документів слідує, що загальна вартість наданої правничої допомоги за цим позовом становить 10000,00 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами /ч. 5 ст. 137 ЦПК України/. Згідно із п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Таким чином, суд вважає, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження). Оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката, суд виходить з такого. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), суд дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 10000,00 грн є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим наявні підстави для застосування положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 5000,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача. Позивачем по справі при зверненні до суду було сплачено судовий в розмірі 1211,20 грн /а.с. 4/. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1211,20 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Outcome: approved