Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

До Слобідського (Комінтернівського) районного суду міста Харкова надійшла позовна заява від представника АТ «Сенс Банк» Альховської І.Б., в якій вона просить суд: стягнути з [PERSON] на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором №631011547 станом на 12.03.2024 року у розмірі 180822,40 грн та судовий збір. Ухвалою Слобідського (Комінтернівського) районного суду міста Харкова від 10.02.2025 року позовну заяву передано для розгляду за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Основ`янського (Червонозаводського) районного суду міста Харкова. В обґрунтування своїх вимог, представник позивача зазначає, що 04.09.2018 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №631011547, відповідно до умов якої позивач зобов`язався надати відповідачеві кредит, а відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав, надавши відповідачу кредит. У порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 12.03.2024 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 180822,40 грн, з яких 117795,03 грн прострочене тіло кредиту, 24589,46 грн проценти за користування кредитом, 36384,74 грн тіло кредиту, 2053,17 грн проценти за прострочене тіло кредиту. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Ухвалою Основ`янського (Червонозаводського) районного суду міста Харкова від 07.03.2025 провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Заочним рішенням Основ`янського районного суду міста Харкова 04.08.2025 позовні вимоги Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено; стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (код ЄДРПОУ: 23494714) заборгованість за кредитним договором №631011547 від 04.09.2018 року у розмірі 180822 (сто вісімдесят тисяч вісімсот двадцять дві) гривні 40 копійок та судові витрати у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок. 04.09.2025 року від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення суду, в якій зазначає, що заочне рішення підлягає перегляду, оскільки обставини справи встановлені не в повному обсязі, відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи, позовні вимоги відповідач не визнає. Ухвалою суду від 05.11.2025 заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення у справі № 641/960/25 за позовною заявою АТ «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 180822,40 грн задоволено. Скасовано заочне рішення Основ`янського районного суду міста Харкова від 04.08.2025 у справі № 641/960/25 за позовною заявою Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Постановлено розгляд цивільної справи № 641/960/25 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, просила розгляд справи провести без її участі. Відповідач у судовому засіданні просив позов задовольнити частково з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. 19.11.2025 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву в якому останній зазначив про те, що позов визнає частково у межах 117795,03 грн, яка утворилася після 04.03.2022 (загальна сума заборгованості на цю дату складала 70514,70 грн), внаслідок порушення відповідачем умов Кредитного договору № 631011547 від 04.09.2018. Відповідач зазначає, що у тексті позову міститься наступна інформація: «...з метою досудового, добровільного врегулювання спору на адресу позичальника направлено Досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань. Дану вимогу залишено відповідачем без реагування. Тобто, відповідач свідомо не скористалися своїм правом на дотримання строку погашення заборгованості за Кредитним договором. АТ «СЕНС БАНК» вчинило всі необхідні дії для досудового урегулювання спору...». На підтвердження вказаної інформації позивач надає наступні докази: 1) вимогу про усунення порушень, яка містить умови акселерації 30 календарних днів від отримання та спеціальну «клаузу про вважання доставленою» 35 календарних днів з моменту надсилання вимоги; 2) опис вкладення, у якому зазначається зміст поштового відправлення - «Вимога про усунення порушень»; 3) список № 1 згрупованих поштових відправлень. Відправник, зазначений у реєстрі: ТОВ «ДІРЕКТ ТЕХНОЛОДЖІ» на замовлення ТОВ «Дата Солюшенз» у межах проєкту «АТ Сенс Банк. Відправка вимог». На 10 сторінці реєстру за № 340 адресатом під № 340 рахується [PERSON] зі штрихкодовим ідентифікатором (ШКІ) 0503821126196; 4) фіскальний чек про відправлення (а. с. 86) від 14.03.2024. Усі надані докази (крім фіскального чеку) містять одну адресу: « [ADDRESS] » (стара назва вулиці; проспект Гагаріна був перейменований на Аерокосмічний у 2023 році відповідно до Закону України «Про засудження та заборону пропаганди російської імперської політики в Україні і деколонізацію топонімії» (№ 3005-IX від 21.03.2023). За вказаною адресою відповідач ніколи не проживав та не був зареєстрований. В подальшому у судових засіданнях відповідач заперечував проти задоволення позову повністю. У судовому засіданні 10.02.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 244 ЦПК України відкладено ухвалення та проголошення судового рішення до 17.02.2026 на 09 год 15 хв. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 04.09.2018 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №631011547, відповідно до умов якої позивач зобов`язався надати відповідачеві кредит, а відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав, надавши відповідачу кредит. У порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 12.03.2024 року позивачем зазначено, що утворилася заборгованість у загальному розмірі 180822,40 грн, з яких 117795,03 грн прострочене тіло кредиту, 24589,46 грн проценти за користування кредитом, 36384,74 грн тіло кредиту, 2053,17 грн проценти за прострочене тіло кредиту. Укладення кредитного договору №631011547 від 04.09.2018 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] підтверджується: офертою на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 04.09.2018 року, акцептом пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 04.09.2018 року, паспортом споживчого кредиту, акцептом на укладення договору про використання факсимільного відтворення аналогу власноручного підпису та відбитку печатки при укладенні договору добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних карток від 04.09.2018 року, анкетою-заявою про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «альфа-Банк» . З наданого розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що станом на 12.03.2024 року за договором кредиту №631011547 від 04.09.2018 року за [PERSON] обліковується заборгованість за кредитом, що у загальному розмірі складає 180822,40 грн. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Так, позивачем надано до суду досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, зі змісту якої вбачається, що вона відправлена відповідачу за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 09.12.2025 постановлено витребувати в АТ «Укрпошта» (03150, м. Київ, вул. Хрещатик, 22) офіційну завірену довідку та копії первинних документів щодо поштового відправлення з ШКІ 0503821126195 (групове відправлення ф. 103-1 від 14.03.2024, відправник ТОВ «ДІРЕКТ ТЕХНОЛОДЖІ» на замовлення ТОВ «Дата Солюшенз» для АТ «СЕНС БАНК»): повну подієву історію пересилання; дані про вручення/невручення (згідно з пп. 14 Заяви до «Укрпошти»); копії ф. 119, актів/позначок про повернення. На виконання ухвали суду від АТ «Укрпошта» 19.12.2025 надано до суду лист зі змісту якого вбачається, що згідно автоматизованої системи та за повідомленням відповідного структурного підрозділу Укрпошти, відправлення Укрпошта Стандарт з рекомендованим повідомленням про вручення №0503821126195 на ім`я [PERSON] за адресою [ADDRESS] надійшло 16.03.2024 року до відділення №140 м. Харків та того ж дня, в автоматичному режимі на номер мобільного телефону, зазначеного відправником +380675711119 направлено sms/viber - повідомлення про його надходження. Повторне sms/viber - повідомлення направлено 20.03.2024 року. Надаємо в додатку копію витягу з автоматизованої системи Укрпошти про направлення sms/viber - повідомлень. Оскільки, протягом встановленого терміну зберігання за одержанням даного відправлення до відділення №140 м. Харків ніхто не звернувся, його разом з повідомленням про вручення ф. 119 повернуто 30.03.2024 року на адресу відправника за закінченням встановленого строку зберігання.Дане відправлення вручено 01.04.2024 року представнику АТ «СНЕС БАНКУ», далі - Банк, Федоренко В.В. під підпис, та надано копію списку №4 ф. 101 з підписом представника Банку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідач отримував кредитні кошти, користувався ними та частково виконував зобов`язання щодо їх повернення, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою, які було надано банком до суду та не заперечувалися самим відповідачем. Банком на підтвердження боргу надано виписку по рахунку боржника та розрахунок заборгованості, які є первинними документами та підтверджують здійснені по банківському рахунку операції, тому суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог банку в частині стягнення із відповідача заборгованості за тілом кредиту. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) - не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. 10.06.2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частини першої, другої та п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. За пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Пунктом 5 Правил про споживчий кредит передбачено, що банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частиною 1 та частиною 2 статті 11, частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). З матеріалів справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23. Вбачається, що банком неправомірно нараховано позичальнику щомісячне списання за обслуговування кредиту на загальну суму 133700,08 грн за період з 04.10.2018 по 04.03.2024, яка підлягає вираховуванню із загального розміру заборгованості. Щодо доводів відповідача про направлення досудової вимоги на неналежну адресу, суд ставиться до них критично та вважає їх безпідставними. Так, з анкети-заяви від 04.09.2018, підписаної власноруч відповідачем [PERSON] , убачається, що останній зазначив як адресу своєї постійної реєстрації та фактичного проживання: [ADDRESS] . За таких обставин позивач обґрунтовано направив досудову вимогу саме за вказаною відповідачем адресою. Таким чином, враховуючи викладене вище стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ «СЕНС БАНК» підлягає заборгованість за кредитним договором №631011547 від 04.09.2018 в розмірі 47122,32 грн (180822,40 грн-133700,08 грн = 47122,32 грн). У задоволенні позовних вимог АТ «СЕНС БАНК» до [PERSON] в іншій частині, слід відмовити. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З урахуванням вказаного позовні вимоги слід задовольнити частково. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги АТ «СЕНС БАНК» задоволено частково на 26,06%, тому сплачений судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 631,28 грн (2422,40*26,06%) підлягає стягненню з відповідача. На підставі ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд

Outcome: partial