Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

Представник позивача, повноваження якої підтверджено довіреністю від 14.07.2025 року № 4368-К-Н-О, звернулась до суду з цивільним позовом за змістом якого просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 15.09.2021 року № б/н у сумі 33 739,67 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами 15.09.2021 року виникли договірні відносини в сфері надання банківських послуг, зокрема послуг кредитування, так як [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, які разом з Паспортом споживчого кредиту та Тарифів банку є невід`ємною частиною договірних взаємовідносин сторін. АТ КБ «ПриватБанк» виконано свої зобов`язання перед [PERSON] шляхом відкриття на її ім`я поточного рахунку, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна кредитна картка типу «Універальна», та встановлення узгодженого кредитного ліміту. [PERSON] користуючись кредитним лімітом зобов`язання з повернення використаних кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними в зв`язку з простроченням строку їх повернення не виконано, як наслідок, станом на 15.10.2025 року виникла заборгованість в сумі 33 739,67 грн., з яких: 27 073,57 грн. за тілом кредиту, 6 666,10 грн. за простроченими відсотками, про стягнення якої й подано позов. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, одночасно з позовною заявою, в якості додатку до неї, долучила клопотання про розгляд судом справи за відсутності сторони позивача. У даному клопотанні також представник позивача вказала, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення в справі на підставі наданих доказів. Відповідач, будучи належним чином повідомленим, у розумінні п. 4) ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про місце, дату та час розгляду справи, що узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 25.04.2018 року в справі № 800/547/17, а також постановах Верховного Суду від 27.11.2019 року в справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року в справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року в справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 року в справі № 910/16249/19, від 18.03.2021 року в справі № 911/3142/19, від 19.05.2021 року в справі № 910/16033/20, від 07.02.2024 року в справі № 904/853/23, відзив на позовну заяву не надала, в судові засідання неодноразово не з`явилась, поважність причин неявки не повідомила, заяв та клопотань від її імені про відкладення розгляду справи чи з інших процесуальних питань до суду не надходило. Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами, як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, застосовується як джерело права, зокрема в Рішенні від 16.02.2017 року в справі «Каракуця проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що будь-яке порушення права доступу до суду відсутнє, якщо особа не виявила належної зацікавленості у розгляді його справи, тобто неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для відповідних правових наслідків. З урахуванням вказаного та вимог ч. 8 ст. 178, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, а також відсутності підстав, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами в заочному порядку, про що 13.02.2026 року постановлено відповідну ухвалу. У відповідності до ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін у засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 264 ЦПК України, крім іншого, обов`язком суду є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до змісту копії заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 15.09.2021 року [PERSON] виявила бажання стати клієнтом банківської установи АТ КБ «ПриватБанк», погодившись з умовами та правилами надання банківських послуг, шляхом підписання відповідної заяви, а також паспорту споживчого кредиту, яким узгоджено умови споживчого кредитування, в т.ч. за карткою «Універсальна», серед яких: максимальний кредитний ліміт до 200 000 грн., пільговий період (до 55 днів до 25-го числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості), процентну ставку упродовж пільгового періоду 0,00001% річних, процентну ставку поза межами пільгового періоду 42% річних (3,5% в місяць). Згідно п. 2.1.1.3.4 Умов та правил надання банківських послуг кошти, отримані від Клієнта для погашення заборгованості за кредитом, у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за Договором у повному обсязі, насамперед, направляються для погашення: прострочених процентів за користування кредитом, далі простроченої до повернення суми кредиту (тіла кредиту), далі процентів до сплати по кредиту, далі тіла кредиту до оплати, далі проценти від суми неповернутого в строк кредиту, далі пені. Зі змісту довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що в період договірних відносин сторін [PERSON] користувалась банківськими кредитними картками типу «Універсальна» № [NUMBER] строком дії до 09/25, № [NUMBER] строком дії до 10/27. Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , вбачається, що з 15.09.2021 року їй за картковим рахунком № [NUMBER] встановлено кредитний ліміт у розмірі 10 000 грн., який 12.10.2023 року збільшено до 20 000 грн., а 27.05.2024 року до 30 000 грн., 20.01.2025 року його зменшено до 26 655,42 грн., 10.02.2025 року до 25 630 грн. та 02.06.2025 року до 0 грн. Відповідно до виписки по рахунку [PERSON] за договором № б/н за період з 15.09.2021 року по 17.10.2025 року вбачається, що кредитні кошти позивача [PERSON] почала використовувати з 26.10.2021 року та станом на 01.10.2025 року на рахунку відповідача обліковувалась заборгованість в розмірі 33 739,67 грн. З розрахунку заборгованості за договором від 15.09.2021 року № б/н вбачається, що станом на 15.10.2025 року борг [PERSON] становить 33 739,67 грн., з яких: 27 073,57 грн. заборгованість за тілом кредиту, 6 666,10 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини щодо надання банківських послуг у сфері кредитування, які врегульовано Цивільним кодексом України (далі ЦК України). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться в змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У відповідності до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З огляду на вказане, суд вважає доведеним наявність між сторонами договірних взаємовідносин, які виникли 15.09.2021 року, та прострочення [PERSON] виконання грошових зобов`язань перед АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з чим загальний розмір невиконаного зобов`язання на 15.10.2025 року становив 33 739,67 грн., з яких: 27 073,57 грн. заборгованість за тілом кредиту, 6 666,10 грн. заборгованість за простроченими відсотками, тож наявні достатні підстави для задоволення позовних вимог та дострокового стягнення суми боргу з відповідача на користь позивача. Перевіркою розрахунку заборгованості за Договором від 15.09.2021 року № б/н встановлено факт відображення сплати [PERSON] грошових коштів на погашення наявної заборгованості, а також відповідність розміру відсотків за користування кредитом та строку їх нарахування договірним умовам, які узгоджені сторонами. Відомостей про те, що [PERSON] на час розгляду справи виконала свої зобов`язання перед АТ КБ «ПриватБанк» у більшому обсязі, ніж вказано представником позивача, суду не надано, як наслідок, суд вважає, що наявні достатні підстави для задоволення позовних вимог та стягнення заявленої суми боргу з відповідача на користь позивача. Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягує з [PERSON] на користь позивача понесені судові витрати у виді витрат на сплату судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп., оскільки підстав для звільнення відповідача від його сплати судом не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved