Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради, про позбавлення батьківських прав та просила позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначено, що 01.04.2011 між нею та [PERSON] укладено шлюб, який вони зареєстрували у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області. У шлюбі у них народилася дитина [PERSON] [INFO] . 01.12.2015 рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. Прізвище після розірвання шлюбу з [PERSON] змінено на її дівоче - [PERSON] . 25.06.2016 мін нею та [PERSON] укладено шлюб, який вони зареєстрували у Фастівському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. Після реєстрації шлюбу отримала прізвище чоловіка - [PERSON] . Після розірвання шлюбу з [PERSON] , їхня донька проживає з нею. Батько дитини жодним чином не цікавиться її розвитком та потребами, не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами дитини, навіть не виявляє бажання з нею бачитися. [PERSON] , який є її чоловіком, піклується про її доньку, забезпечує її матеріально та проводить з нею фактично весь свій вільний час, ставиться до неї, як до рідної. А відповідач у цей час взагалі не піклується про дитину, її потреби, фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною. Відповідач не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування доньки. Вихованням та фактичним утриманням дитини займається вона та її чоловік [PERSON] . [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться життям дитини, не відвідує її вдома, хоча має таку можливість. Має заборгованість по аліментам, тобто з боку батька протягом багатьох років відсутній догляд, увага, виховання, матеріальне забезпечення, дитина в повному розумінні цього слова йому не потрібна, що підтверджується нотаріально завіреною заявою щодо добровільної відмови його від прав по відношенню до малолітньої доньки і висловлення згоди на позбавлення його батьківських прав відповідно до чинного законодавства. Хоча вказана заява і датована дві тисячі сімнадцятим роком, але з того часу нічого не змінилося. Так як відповідач і надалі не цікавиться життям дитини, не бере жодної участі в її житті, протягом багатьох років взагалі не бачив дитину, навіть не намагався спілкуватися з нею в телефонному режимі. Відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по вихованню доньки. Наведене вище спонукало її звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, письмово подала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі. Позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву або зустрічну позовну заяву не подав. Представник Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради у судове засідання не з`явився, начальник служби Л.Змаженко письмово подала заяву про розгляд справи у відсутність представника та просила ухвалити обґрунтоване рішення в інтересах дитини. За змістом ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився у судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки, не подав відзив на позов та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти, відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області 30.09.2011, [PERSON] народилася [INFO] . Її батьком записаний - [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Згідно із заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За вибором позивачки відновлено їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 25 червня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . На підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14.12.2015 у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів видано виконавчий лист, яким стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, починаючи з 01.12.2015. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Вишневим ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м.Київ), боржник [PERSON] станом на жовтень 2024 року має сукупний розмір заборгованості у сумі 187 573,25 грн. [PERSON] 21.09.2017 подав заяву, яка посвідчена приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області, про відмову від своїх батьківських прав у відношенні його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки голови вуличного комітету № 310 від 17.07.2025 про фактичне місце проживання особи [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS] . Разом з нею проживають члени сім`ї: [PERSON] донька [INFO] , [PERSON] донька [INFO] , [PERSON] чоловік [INFO] без реєстрації. Згідно із характеристикою Фастівської гімназії № 10 [PERSON] навчається у 8 класі. Мати дівчинки приділяє належну увагу вихованню доньки, бере активну участь у житті класу. Батько навчанням доньки не цікавиться, з класним керівником та адміністрацією гімназії зв`язок не підтримує. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 18.07.2025 гр. [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що вона проживає разом з донькою [PERSON] , [INFO] . У донечки є своя окрема кімната, де є всі умови для розвитку, повноцінного проживання та навчання. Зі слів сусідів тато [PERSON] за даною адресою не проживає з 2013 року. При обстеженні його особистих речей в будинку не було. Участі у вихованні доньки не приймає, фінансово не підтримує, з донькою не спілкується. Зі слів [PERSON] місцезнаходження невідомо. Згідно з висновком виконавчого комітету Фастівської міської ради, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини від 16.09.2025, протокол № 12, рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради № 570 від 22.09.2025, орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради надає висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що відповідач у справі [PERSON] проживає окремо від доньки, участі у вихованні, розвитку, утриманні дитини не бере; не цікавиться її здоров`ям, моральним та духовним розвитком. Вирішуючи позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, суд керується таким. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інших заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природнім середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Крім цього, відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. У силу статті 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно з частинами 1-4 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167). Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно зі ст. 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Окрім цього, системний аналіз норм сімейного права дає підстави вважати, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. На підставі наведеного вище, суд дійшов переконання, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання встановлених законом батьківських обов`язків по вихованню своєї доньки, не проявляє жодного інтересу до дитини та не опікується нею, тому є підстави для задоволення позову та позбавлення його батьківських прав. При цьому суд усвідомлює, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, водночас вважає, що у даному випадку він є виправданим. Адже зібрані та досліджені докази підтверджують ухилення відповідача від виконання визначених чинним законодавством батьківських обов`язків та небажання їх виконувати. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved