Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , адвокат Никифорак В.М., звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором по-зики. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.09.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики на суму 10000,00 доларів США, на під-твердження чого відповідач оформив від власної руки боргову розписку позичальника. Відповідно до розписки, [PERSON] взяв у позивача в борг 10000,00 доларів США. Грошові кошти боржник зобов`язувався повернути в повній сумі при потребі, тобто на вимогу позивача. 24.01.2018 року позивач уклав з відповідачем другий договір позики, на під-твердження чого відповідач оформив від власної руки боргову розписку позичальника. Відповідно до розписки [PERSON] взяв у позивача в борг 40000 (сорок тисяч) доларів США. Вказує, що оскільки перебував з відповідачем у дружніх відносинах тривалий час намагався вирішити спір у позасудовому порядку, проте безрезультатно. У зв`язку з вищевикладеним, просив стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), загальну суму позики за договорами позики у сумі 50000 (п`ятдесят ти-сяч) доларів США, а також проценти за користування грошовими коштами за догово-рами позики у сумі 1546678 (один мільйон п`ятсот сорок шість тисяч шістсот сімдесят вісім) гривень та судовий збір у розмірі 15140,00 грн. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 травня 2025 року позовні вимоги було задоволено у повному обсязі. 08 жовтня 2025 року на адресу суду надійшла заява про перегляд заочного рі-шення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 травня 2025 року у справі №727/3440/25, яку було задоволено ухвалою від 05 листопада 2025 року. Позивач [PERSON] та його представник, адвокат Никифорак В.М. в останнє судове засідання не з`явились. Під час слухання справи адвокат Никифорак В.М. позовні вимоги підтримував у повному обсязі з підстав, викладених у позові та у письмових поясненнях. Повідомив, що до моменту звернення до суду письмова вимога до відповідача за борговими роз-писками не пред`являлась. Відповідач [PERSON] та його представник, адвокат Бурак К.Я., в останнє судове засідання не з`явились. Під час слухання справи відповідач [PERSON] заперечував проти задово-лення позовних вимог. Пояснив, що дійсно отримував гроші від позивача для розвитку фермерського господарства. При цьому стверджував, що повернув взяті у борг грошові кошти у повному обсязі, на підтвердження чого просив взяти до уваги «росписку-пов-торну», яку він подав як доказ сплати заборгованості. Як стверджував відповідач, по-зивач ввів його в оману, попросивши написати повторну розписку під приводом втрати оригінальної розписки. При цьому, він передав грошові кошти дружині позивача, ос-кільки позивач перебував закордоном. У зв`язку з викладеним, відповідач стверджував, що він ніякої непогашеної заборгованості перед позивачем на даний час немає. Представник відповідача, адвокат Бурак К.Я., в судовому засіданні підтримала позицію відповідача та заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши надані сторонами матеріали та документи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оці-нивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно боргової розписки від 08.09.2015 року, [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 10000,00 (десять тисяч) доларів США. Строк повернення отриманої позики у розписці не вказано. Відповідно до розписки від 24.01.2018 року, [PERSON] , паспорт № [NUMBER] , житель м. Чернівці, взяв у борг у [PERSON] 40 000,00 (сорок тисяч) доларів США. Зобов`язався «повернути борг у повній сумі при потребі». Згідно ч.2 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також, у відповідності до положень ч.3 ст.267 ЦК України, судом не розгля-дається питання про застосування строків позовної давності, оскільки, стороною від-повідача не було заявлено відповідне клопотання. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивач не проводив до-судового врегулювання спору, а тому днем пред`явлення вимоги щодо повернення боргу необхідно вважати день звернення з позовною заявою до суду, а саме 19 березня 2025 року. Відповідно до частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зо-бов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позико-давець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позико-давцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, ви-значених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодав-цем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший до-кумент, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припи-няється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або зако-ном. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оп-латним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана роз-писка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за договором позики пози-вач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зо-бов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК Укра-їни, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Таким чином, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову при-роду правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від ус-тановлених результатів, зробити відповідні правові висновки. До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Ка-саційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провад-ження № 61-6492св19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є доку-ментом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором по-зики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбаче-ні договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. У справі встановлено, що укладення договорів позики між сторонами підтверд-жено розписками позичальника відповідача [PERSON] від 08 вересня 2015 року та від 24.01.2018 року. Згідно даних розписок, відповідач підтвердив факт укладення договору позики і факт отримання ним в позику 10 000 доларів США та 40 000 доларів США від пози-вача. Встановлено, що надані позивачем розписки відповідають вимогам закону до письмової форми договору позики між фізичними особами, містить інформацію щодо всіх істотних умов договору позики. Відповідач не оспорював факту написання ним розписок і не доводив її безгро-шовості, визнав факт отримання грошей від позивача. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені догово-ром. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визна-чений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником про-тягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) вико-нання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник по-винен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законо-давства. Встановлено, що строк виконання боргового зобов`язання в договорі позики (розписці) не визначено. Доказів належного виконання [PERSON] зобов`язань з повернення пози-ки суду не надано. За таких обставин, суд, встановивши правову природу правовідносин сторін, якими підтверджено правовідносини позики, та факт передання позивачем відповідачу в позику коштів у розмірі 10 000 доларів США та 40 000 доларів США, з огляду на по-рушення [PERSON] зобов`язань повернути кошти, приходить до висновку про наявність у відповідача боргового зобов`язання перед позивачем у розмірі 50 000 до-ларів США. Суд не приймає як доказ відсутності заборгованості з боку відповідача копію до-кументу з назвою «Росписка-Повторна» (а.с.47), оскільки вказаний доказ не спростовує дійсність оригіналів боргових розписок, які були долучені позивачем до матеріалів справи (а.с.26-27). Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки ар-гументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає прин-цип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших орга-нів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рі-шення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказу-вання в межах спірних правовідносин. При цьому, дотримуючись принципів юридичної визначеності та з метою уник-нення можливих розбіжностей під час виконання рішення, суд, з метою захисту закон-них прав та інтересів сторони позивача, вважає необхідним деталізувати своє рішення, зазначивши суму, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі, еквівалентному 50 000 доларів США за курсом НБУ на день виконання рішення. Вказане уточнення узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, зробленим у постанові від 11 вересня 2024 року (справа №500/5194/16), у якому зазна-чено наступне: «…Велика Палата Верховного Суду нагадує зміст частини другої статті 533 ЦК України, згідно з якою якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним кур-сом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не вста-новлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Спеціального порядку визначення суми, яка підлягає сплаті у гривнях, сторони в укладеному ними договорі не погодили. У цій справі спір виник саме у зв`язку з невиконанням відпові-дачем у добровільному порядку договірного зобов`язання, в зв`язку з чим спір підлягає вирішенню судом. На момент розгляду справи судом платіж на виконання умов дого-вору відповідач не здійснив. Стягнення заборгованості за договором у судовому рі-шенні підтверджує наявність між сторонами невиконаного зобов`язання та обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора в межах процедури виконання судо-вого рішення (виконавчого провадження). Тому, формулюючи висновок щодо застосу-вання частини другої статті 533 ЦК України у спірних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду констатує, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним кур-сом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.» Разом з тим, суд вважає необґрунтованою позовну вимогу щодо стягнення з від-повідача процентів за користування грошовими коштами в порядку ст.1048 ЦК Укра-їни, з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються дого-вором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домов-леності сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з частинами першою, третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобо-в`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої са-мої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. В цивільному законодавстві передбачена презумпція відплатності договору (ча-стина 5 статті 626 ЦК України). У частині першій статті 1048 ЦК України закріплено загальне правило про відплатність договору позики, за яким позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто у частині першій статті 1048 ЦК України передбачена презумпція відплатності договору позики, яка діє за умови, якщо безоплатність дого-вору позики прямо не встановлена нормою закону або конкретним договором. Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 20 листо-пада 2024 року у справі №551/2272/22. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із части-ною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нара-ховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній ва-люті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Такі висновки щодо періоду стягнення процентів Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 та у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №14-318цс18. У справі, що перебуває на розгляді, судом встановлено, що згідно змісту бор-гових розписок 08.09.2015 року та 24.01.2018 року, валютою зобов`язання було визна-чено долар США. Вказана обставина також не заперечувалась сторонами. Отже, оскільки сторони передбачили валюту зобов`язання саме у доларах США - до спірних правовідносин не підлягає застосуванню частина перша статті 1048 ЦК Ук-раїни щодо сплати позичальником процентів від суми позики. Оскільки позовні вимоги було задоволено частково, суд розподіляє судові ви-трати у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, а тому вважає необхідним стяг-нути з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані з оплатою судового збору у розмірі 8651,00 грн.

Outcome: partial