Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що 25.12.2023 між ТОВ «ФК ВІВА КАПІТАЛ» та [PERSON] укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1335883024213 Зміст та умови договору складають договір відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), Паспорт споживчого кредиту, Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором (Графік платежів за договором). За умовами цього договору відповідач отримав кредит у сумі 4500 грн. строком на 120 днів, з датою повернення кредиту 23.04.2024, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку позичальника та зобов`язався воєчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування ним у розмірі 2,50 % від суми кредиту за кожен день користування. Вказує, що ТОВ ФК «ВІВА КАПІТАЛ» виконало у повному обсязі свої зобов`язання за вказаним кредитним договором, перерахувало суму кредиту на картковий рахунок позичальника. 22 липня 2024 року між ТОВ «ФК ВІВА КАПІТАЛ» і ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу №22072024 за умовами якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 1335883024213 від 25.12.2023 року в розмірі 18000 грн. 00 коп. з яких:4500 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 13500 грн. 00 коп. заборгованість за відсотками. Відповідач [PERSON] своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти у визначений договором строк не повернула, проценти за користування кредитом не сплатив. Покликаючись на вимоги ст. 525-530, 610-612, 631, 1046-1049 ЦК України, просив стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 18000 грн. 00 коп., 2422 грн. 40 коп. витрат зі сплати судового збору та 6000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було надано строк п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що позовні вимоги визнає частково, лише в частині заборгованості за тілом кредиту у сумі 4500 грн. Щодо позовних вимог про стягнення відсотків у сумі 13500 грн., не визнає, оскільки ці відсотки є несправедливими, надмірними та не відповідають принципам добросовісності і розумності. У відповіді на відзив позивач просив врахувати те, що реальна річна процентна ставка загальні витрати за електронним договором, розрахована у процентах згідно з методикою розрахунку реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, наведеною в додатку 3 до Правил розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий, що затверджені Постановою Правління НБУ № 16 від 11.02.2021 року, тому нарахування відсотків повністю відповідає умовам Кредитного договору. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, яка вказує на те, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до положень ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 2 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 02.11.2021 у справі №243/6552/20 (провадження №61-1347св21) будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Судом встановлено, що 25 грудня 2023 року між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1335883024213, який підписано електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». За умовами цього договору позичальник [PERSON] отримав кредит у сумі 4500 грн. строком на 120 днів, зі сплатою процентів за базовою ставкою 2,50 % в день та зобов`язався вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування ним. Наведене підтверджується договором про відкриття кредитної лінії № 1335883024213 від 25.12.2023, який підписаний позичальником [PERSON] одноразовим ідентифікатором, та в якому він зазначив номер особистого електронного платіжного засобу для перерахування кредитних коштів, Паспортом споживчого кредиту, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту (Графік платежів за договором). Факт перерахування кредитних коштів на картковий рахунок позичальника [PERSON] підтверджується довідкою ФК «ВІВА КАПІТАЛ» від 25.12.2023, з якої вбачається, 25.12.2023 проведена операція на суму 4500 грн. 00 коп. 22 липня 2024 року між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» і ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 22072024, у відповідності до умов якого ТОВ « «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» передало (відступило) ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому права вимоги за вказаним кредитним договором, що підтверджується витягом з реєстру боржників. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до [PERSON] з досудовою вимогою Вих. № 3572201879-АВ від 15.08.2025 про погашення заборгованості в розмірі 18000 грн. 00 коп. у термін до 20.10.205. Проте, як вбачається із позовної заяви, така вимога відповідачем проігнорована. Відповідно до наданого суду розрахунку за період з 25.12.2023 до 22.07.2024 заборгованість за договором № 1335883024213 становить 18000 грн. 00 коп., з яких: 4500 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 13500 коп. - заборгованість за відсотками. Пунктом 1.4.2 договору кредитної лінії № № 1335883024213 від 25.12.2023 передбачено базову процентну ставку за користування кредитом у розмірі 2,50 % в день від суми залишку кредиту. Проте, умови Договорів в частині нарахування процентів за такими ставками за кожен день користування кредитом не можуть бути застосовані, оскільки є нікчемними. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вказана норма була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 № 498-IX та набрала чинності 24 грудня 2023 року. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про споживче кредитування» законодавство про споживче кредитування в Україні ґрунтується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів щодо надання послуг споживачам. Згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Зміни до цієї статті набрали чинності з 24 грудня 2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Натомість відповідачу, всупереч вище наведених норм права нараховувалися проценти за користування кредитом понад 1 % в день, а саме 2,50%. Згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Частиною 2 ст. 627 ЦК України також передбачено, що у договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Укладений 25.12.2023 договір кредитної лінії № № 1335883024213 за своєю суттю є договором споживчого кредитування, тому ні ТОВ «ФК ВІВА КАПІТАЛ", ні позивач не мали права визначати проценту ставку у розмірі 2,50% в день та розраховувати за нею заборгованість, оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% в день. Передбачений п. 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: 120 днів 2,5%, 120 днів 1,5%, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч. 2 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Договір з відповідачем укладено 25 грудня 2023 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договорів щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 2,50% є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», тому суд дійшов висновку, що розмір заборгованості за процентами необхідно розраховувати за процентною ставкою 1 % в день. Оскільки позивачем заявлено до стягнення заборгованість по тілу кредиту у розмірі 4500 грн. 00 коп., то 1 % в день становить 45 грн. 00 коп. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за процентами підлягають до задоволення частково, в сумі 5400 грн. 00 коп. (45 грн. 00 коп. х 120 днів). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Частина 2 ст. 615 ЦК України вказує, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Суд дійшов висновку, що позичальник [PERSON] взяті не себе зобов`язання за кредитним договором № 1335883024213 від 25.12.2023не виконав, у передбачений договором строк грошові кошти (суму позики) та нараховані проценти за користування позикою не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 9900 грн. 00 коп., яка складається з: 4500 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 5400 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками. Доказів пртилежного суду не надано. Відповідачем не спростовано факт укладення зазначеного кредитного договору та наявність простроченої заборгованості за кредитом. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені ст. 1048 - 1050 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору. За наведених обставин з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за кредитом у сумі 9900 грн.00 коп. Встановлено, що витрати позивача зі сплати судового збору становлять 2422 грн. 40 коп. , витрати на правничу допомогу 6000 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, зокрема вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (9900 х 100) :18000 = 55,00 %, тобто позов задоволено на 55,00 %. При визначенні розміру судового збору, що підлягає стягненню з відповідача, суд наводить наступний розрахунок: 2422 грн. 40 коп. х 55,00 % = 1332 грн. 32 коп., тобто з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1332 грн. 32 коп. судових витрат зі сплати судового збору. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3300 грн. 00 коп. (6000 грн. х 55,00%). На підставі викладеного та

Outcome: partial