Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

27.11.2025 року ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 20.07.2024 року між ТОВ «Слон Кредит» (первісний кредитор) та [PERSON] укладено договір №1722487 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит в розмірі 3500,00 грн, строком на 359 днів: з 20.07.2024 року по 15.07.2025 року, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. договору ТОВ "Слон Кредит" надає кредит у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] , яку відповідачкою вказано особисто під час укладання договору. Відповідно до умов договору ТОВ «Слон Кредит» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало їй кредит в сумі 3500,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] . Враховуючи невиконання відповідачкою своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 27.06.2025 року ТОВ «Слон Кредит» на підставі договору факторингу №27062025 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідачки. Всупереч умовам договору, незважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала свого зобов`язання. Після укладання договору факторингу та переходу права вимоги до відповідачки, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», ані на рахунки первісного кредитора. Таким чином, відповідачка має заборгованість перед позивачем за договором №1722487 від 20.07.2024 року загальною сумою 23205,00 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 3500,00 грн., заборгованості за процентами 17955,00 грн. та штрафних санкцій 1750,00 грн. Просить стягнути з відповідачки суму заборгованості в розмірі 23205,00 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 3500,00 грн., заборгованості за процентами 17955,00 грн., штрафних санкцій 1750,00 грн., понесені судові витрати, які складаються із: витрат на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 01.12.2025 року цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано на розгляд за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Старосамбірського районного суду Львівської області. Протоколом автоматизованого розподілу між суддями від 23.12.2025 року позовну заяву передано для розгляду судді Пошиваку Ю.П. Ухвалою судді від 23.12.2025 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання на 09 годину 30 хвилин 21.01.2026 року. Ухвалою суду від 21.01.2026 року судове засідання відкладено на 09 годину 00 хвилин 19.02.2026 року. Представник позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, відзив на позовну заяву не надала, заяву про розгляд справи у її відсутності не надіслала, про причини неявки суд не повідомила. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Також в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про витребування доказів, а саме інформації щодо підтвердження факту належності картки [NUMBER] [PERSON] , а також підтвердження факту зарахування коштів 20.07.2024 року на дану платіжну картку банком-емітентом якої є АТ КБ "Приватбанк". Суд відмовляє у задоволенні цього клопотання, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які заперечення відповідачки стосовно факту видачі кредиту. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Судом встановлено, що 20.07.2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту по продукту "Комфортний" №1722487. Відповідно до умов договору №1722487 відповідачка отримала кредит в розмірі 3500,00 грн. Тип кредиту - кредит (п.1.3), строком на 359 днів (п.1.4). Тип процентної ставки - фіксована (п.1.5). За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка становить 1,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 Договору (п.1.5.1); знижена процентна ставка 1,425 % в день. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє протягом строку, вказаного в п. 1.4 договору (включно), а у випадку, якщо після закінчення вказаного строку, за договором будуть наявні невиконані грошові зобов`язання, договір продовжує діяти до повного виконання споживачем зобов`язань за ним (п.9.2). Договір підписано відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором Х555. Відповідачці кредитні кошти були перераховані в обсязі та у строк, визначені умовами договору, що стверджено листом ТОВ "ПЕЙТЕК" від 02.07.2025 року. Отже, ТОВ «Слон Кредит» умови договору виконало в повному обсязі, а відповідачка, умов договору належним чином не виконала, коштів не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість. 27.06.2025 року згідно з умовами договору факторингу № 27062025 ТОВ «Слон Кредит» відступило право вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», в тому числі і за договором №1722487 від 20.07.2024 року, укладеного з [PERSON] . Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 27062025 від 27.06.2025 року позивач набув права вимоги до відповідачки за спірним кредитним договором у розмірі 23205,00 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 3500,00 грн., заборгованості за процентами 17955,00 грн. та штрафних санкцій 1750,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №1722487 від 20.07.2024 року складеного ТОВ «Слон Кредит», заборгованість [PERSON] становить 23205,00 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 3500,00 грн., заборгованості за процентами 17955,00 грн. та штрафних санкцій 1750,00 грн. Між сторонами склалися правовідносини з приводу виконання зобов`язання щодо кредитної заборгованості, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи положення вказаних статей, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачкою [PERSON] . У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування. Водночас суд зазначає, що [PERSON] відзиву на позовну заяву, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження не подала, як і жодних доказів на спростування факту укладення договору, використання кредитних коштів чи розміру заборгованості. Разом з тим подані позивачем докази підтверджують, що [PERSON] уклала кредитний договір №1722487 від 20.07.2024 року, отримала кредит, користувалася кредитними коштами й допустила прострочення виконання грошового зобов`язання. Однак, суд, перевіривши розрахунок заборгованості, дійшов висновку, що позивачем підтверджено заборгованість відповідачки у розмірі 21455,00 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 3500,00 грн. та заборгованості за процентами 17955,00 грн., тому в цій частині позов підлягає до задоволення. Щодо вимоги про стягнення з відповідачки штрафних санкцій в сумі 1750,00 грн. то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України відповідно до якого в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Отже, встановивши всі фактичні обставини справи, дослідивши кожний доказ з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, та сукупність доказів з точки зору їх достатності, надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання про стягнення витрат на оплату витрат на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1-5 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як убачається з матеріалів справи, між ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" та адвокатом Столітнім М.М. 19.11.2025 укладений договір про надання правничої допомоги № 10/12-2024. Одночасно з цим, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним зі складністю справи (справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб, має невеликий обсяг досліджуваних доказів та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову), а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 4000,00 грн. За таких обставин суд дійшов до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 4000,00 грн., тим самим частково задовольнивши дану вимогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 2152,07 грн., витрат на правничу допомогу 3553,62 грн.

Outcome: approved