Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

Заступник керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Харлапов Андрій Михайлович, діючи в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної (військової) адміністрації, Міністерства оборони України, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] , треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Квартирно-експлуатаційний відділ м.Мукачево, Військова частина [NUMBER] , [PERSON] , [PERSON] , Ужгородська міська рада, в якому просить, витребувати земельну ділянку площею 0,0912 га з кадастровим номером 2110100000:35:001:0116 та земельну ділянку площею 0,0876 га з кадастровим номером 2110100000:35:001:0117 на користь держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації обласної військової адміністрації з володіння [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) до складу земель оборони із одночасною зміною цільового призначення цієї земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, а також стягнути судові витрати. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до Державного акту від 04.05.1981 №1, виданого на підставі рішення Ужгородського міськвиконкому від 09.01.1953 №001, за Квартирно-експлуатаційним відділом м. Мукачеве закріплено на праві постійного користування 50,61 га земель в межах доданого плану, у тому числі територія військового містечка № [NUMBER] загальною площею 18,47 га, за адресою: [ADDRESS] , на якій на теперішній час дислокується військова частина [NUMBER] . Попри це, за рішеннями Ужгородської міської ради значна частина земельної ділянки загальною площею 18,47 га, що відноситься до території військового містечка № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , була безпідставно та неправомірно відведена під розміщення індивідуальної житлової забудови та, з цією метою, розділена на менші земельні ділянки з подальшою (відчуженням) у приватну власність окремих фізичних осіб у порядку безоплатної приватизації. Так, зокрема, рішенням Ужгородської міської ради від 27.10.2010 №1638 затверджено відповідний проєкт відведення та передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 2110100000:35:001:0116 площею 0,0912 га та [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 2110100000:35:001:0117 площею 0,0876 га. На підставі рішення Ужгородської міської ради від 27.10.2010 №1638 [PERSON] видано державний акт серії ЯЛ №524907 від 26.07.2011 на земельну ділянку з кадастровим номером 2110100000:35:001:0116 площею 0,0912 га із цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Так само, на підставі рішення Ужгородської міської ради від 27.10.2010 №1638 видано [PERSON] державний акт серії ЯЛ №773136 від 26.07.2011 на земельну ділянку з кадастровим номером 2110100000:35:001:0117 площею 0,0876 га із цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Таким чином, Ужгородська міська рада протиправно змінила цільове призначення землі, що відноситься до складу земель оборони, та відчужила поза межами своїх повноважень державне майно всупереч вимог законодавства. Та обставина, що вказані земельні ділянки повністю накладаються на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , яка перебуває на обліку Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево (далі КЕВ м. Мукачево), належить до земель оборони та використовується для розміщення військової частини [NUMBER] , підтверджується висновками експерта за результатами комплексної земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи, проведеної в ході досудового розслідування кримінального провадження №42018070210000028 від 26.04.2018 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 364 Кримінального кодексу України, а саме: висновком експерта від 25.06.2020 №1048/1049 визначено, що земельна ділянка з кадастровим номером 2110100000:35:001:0116 повністю накладається на землі надані у безстрокове користування Мукачівського КЕВ для державних потреб, площа накладення становить 0,0912 га. та висновком експерта від 25.06.2020 №1060/1061 визначено, що земельна ділянка з кадастровим номером 2110100000:35:001:0117 повністю накладається на землі надані у безстрокове користування Мукачівського КЕВ для державних потреб, площа накладення становить 0,0876 га. Ці обставини також встановлені рішеннями суду у справах №308/10744/18 та №308/15139/18 за позовами військового прокурора Ужгородського гарнізону (з 15.02.2021 по 17.03.2023 Закарпатська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Західного регіону, а з 17.03.2023 Закарпатська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Західного регіону) в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м. Мукачево про витребування майна з чужого незаконного володіння. Враховуючи зазначене, преюдиційними для цієї справи обставинами є те, що земельна ділянка з кадастровим номером 2110100000:35:001:0116 та 2110100000:35:001:0117 належить до складу земель оборони та вибули з державної власності поза волею титульного володільця усупереч нормативно регламентованій процедурі, у зв?язку з чим ці обставини не потребують повторного дослідження та доведення під час судового розгляду цього позову. Разом із цим, під час забезпечення реального виконання судових рішень у справах №308/10744/18 та №308/15139/18, на підставі відомостей, отриманих КЕВ м. Мукачево від державного реєстратора, Закарпатською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Західного регіону було виявлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами 2110100000:35:001:0116 та 2110100000:35:001:0117 належать не [PERSON] та [PERSON] , як вказано в цих судових рішеннях, а перебувають у власності зовсім іншої особи, а саме [PERSON] . Так, рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 19.10.2023 №69810723 відмовлено КЕВ м. Мукачево у проведенні реєстраційних дій через наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, а саме у зв`язку з тим, що згідно відомостей з Державного земельного кадастру право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2110100000:35:001:0117 зареєстроване за [PERSON] , а в поданому (для вчинення реєстраційних дій) рішенні суду витребовується земельна ділянка від [PERSON] . Разом із цим, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна взагалі відсутні будь-які відомості про речові (майнові) права на земельні ділянки з кадастровими номерами 2110100000:35:001:0116 та 2110100000:35:001:0117, що підтверджується відповідними інформаційними довідками. Відсутність належним чином зареєстрованих відомостей про речові права на спірні земельні ділянки унеможливила своєчасне виявлення тієї обставини, що саме [PERSON] є їх титульним володільцем, через що останній не був залучений до участі у судовому розгляді справ №308/10744/18 та №308/15139/18. Також позивач вказує на те, що тільки в квітні 2024 року, у ході досудового розслідування кримінального провадження №12024070000000147 від 28.03.2024, яке було виділено з матеріалів досудового розслідування кримінального провадження №42018070210000028 від 26.04.2018, Закарпатською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Західного регіону було встановлено наступне: 27.03.2012 [PERSON] , як представник продавця, який діє від імені громадянина [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , як покупець, уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 2110100000:35:001:0116 площею 0,0912 га (912 кв.м.), який було посвідчено нотаріально та зареєстровано в реєстрі за №522; [PERSON] , як представник продавця, який діє від імені громадянинки [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , як покупець, уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 2110100000:35:001:0117 площею 0,0876 га (876 кв.м.), який було посвідчено нотаріально та зареєстровано в реєстрі за №519. Отже, вже на момент звернення прокурора до суду з відповідним позовом у 2018 році, розгляду судової справи протягом 2018-2023 роках, а також прийняттям вищевказаного судового рішення, спірні земельні ділянки з кадастровим номером 2110100000:35:001:0116 та 2110100000:35:001:0117, які відноситься до земель оборони, вже не перебувала у володінні особи, що була відповідачем у справі №308/15142/18, тобто у володінні [PERSON] , оскільки він відчужив цю земельну ділянку [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. За наведених обставин, з огляду на те, що земельна ділянка з кадастровим номером 2110100000:35:001:0116 площею 0,0912 га, а також земельна ділянка з кадастровим номером 2110100000:35:001:0117 площею 0,0876 га повністю накладаються на землю оборони за адресою [ADDRESS] , що надана відповідно до Державного акту від 04.05.1981 №1 у постійне користування КЕВ м. Мукачево, вони підлягають поверненню у державну власність від [PERSON] , як особи, яка хоча й не зареєструвала своє право власності на них, однак стала їх титульним володільцем на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу укладених 27.03.2012. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подано. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.03.2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.09.2025 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання 13.02.2026 року: прокурор в судове засідання не з`явився, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі; представник позивача Закарпатської обласної державної (військової) адміністрації в судове засідання не з`явився, подала клопотання про розгляд справи у її відсутності у якому зазначила, що повністю підтримує позицію прокуратури; представник позивача Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, повідомлений у встановленому законом порядку, клопотань про відкладення судового засідання не подав; відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, повідомлявся у встановленому законом порядку, поштові відправлення про виклик [PERSON] повертаються на адресу суду за відсутністю адресату за вказаною адресою без вручення; представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача «Квартирно-експлуатаційний відділ м. Мукачево» в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити; представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача «Військова частина [NUMBER] » в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає та підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує; третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, клопотань про відкладення розгляду справи не подавала, повідомлявся у встановленому законом порядку; третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, клопотань про відкладення розгляду справи не подавала, повідомлявся у встановленому законом порядку; представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача «Ужгородська міська рада» в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, повідомленні у встановленому законом порядку. За змістом статті 280 ЦПК України суд не може ухвалити заочне рішення у справі у разі якщо позивач заперечує проти такого вирішення справи, а тому враховуючи, що відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судові засідання не з`являється, відзиву на позов не надав, а позивач своєї згоди на ухвалення заочного рішення не надав, суд уважає, що відсутні підстави для ухвалення заочного рішення у справі та враховуючи, ч.8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Застосування технічних засобів фіксування під час розгляду цивільної справи не здійснювалось відповідно до ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників судового процесу. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи: Відповідно до Державного акту від 04.05.1981 №1, виданого на підставі рішення Ужгородського міськвиконкому від 09.01.1953 №001, за Квартирно-експлуатаційним відділом м. Мукачеве закріплено на праві постійного користування 50,61 га земель в межах доданого плану, у тому числі територія військового містечка № [NUMBER] загальною площею 18,47 га, за адресою: [ADDRESS] , на якій на теперішній час дислокується військова частина [NUMBER] . Попри це, за рішеннями Ужгородської міської ради значна частина земельної ділянки загальною площею 18,47 га, що відноситься до території військового містечка № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , була безпідставно та неправомірно відведена під розміщення індивідуальної житлової забудови та, з цією метою, розділена на менші земельні ділянки з подальшою (відчуженням) у приватну власність окремих фізичних осіб у порядку безоплатної приватизації. Також встановлено, що рішенням Ужгородської міської ради від 27.10.2010 №1638 затверджено відповідний проєкт відведення та передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 2110100000:35:001:0116 площею 0,0912 га та [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 2110100000:35:001:0117 площею 0,0876 га. На підставі рішення Ужгородської міської ради від 27.10.2010 №1638 [PERSON] видано державний акт серії ЯЛ №524907 від 26.07.2011 на земельну ділянку з кадастровим номером 2110100000:35:001:0116 площею 0,0912 га із цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Так само, на підставі рішення Ужгородської міської ради від 27.10.2010 №1638 видано [PERSON] державний акт серії ЯЛ №773136 від 26.07.2011 на земельну ділянку з кадастровим номером 2110100000:35:001:0117 площею 0,0876 га із цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Ужгородська міська рада змінила цільове призначення землі, що відноситься до складу земель оборони, та відчужила їх. Повне накладання земельних ділянок на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , яка перебуває на обліку Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево (далі КЕВ м. Мукачево), належить до земель оборони та використовується для розміщення військової частини [NUMBER] , підтверджується висновками експерта за результатами комплексної земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи, проведеної в ході досудового розслідування кримінального провадження №42018070210000028 від 26.04.2018 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 364 Кримінального кодексу України, а саме: висновком експерта від 25.06.2020 №1048/1049 визначено, що земельна ділянка з кадастровим номером 2110100000:35:001:0116 повністю накладається на землі надані у безстрокове користування Мукачівського КЕВ для державних потреб, площа накладення становить 0,0912 га. та висновком експерта від 25.06.2020 №1060/1061 визначено, що земельна ділянка з кадастровим номером 2110100000:35:001:0117 повністю накладається на землі надані у безстрокове користування Мукачівського КЕВ для державних потреб, площа накладення становить 0,0876 га. під час забезпечення реального виконання судових рішень у справах №308/10744/18 та №308/15139/18, на підставі відомостей, отриманих КЕВ м. Мукачево від державного реєстратора, Закарпатською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Західного регіону було виявлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами 2110100000:35:001:0116 та 2110100000:35:001:0117 належать не [PERSON] та [PERSON] , як вказано в цих судових рішеннях, а перебувають у власності зовсім іншої особи, а саме [PERSON] . Так, рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 19.10.2023 №69810723 відмовлено КЕВ м. Мукачево у проведенні реєстраційних дій через наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, а саме у зв`язку з тим, що згідно відомостей з Державного земельного кадастру право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2110100000:35:001:0117 зареєстроване за [PERSON] , а в поданому (для вчинення реєстраційних дій) рішенні суду витребовується земельна ділянка від [PERSON] . У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна взагалі відсутні будь-які відомості про речові (майнові) права на земельні ділянки з кадастровими номерами 2110100000:35:001:0116 та 2110100000:35:001:0117, що підтверджується відповідними інформаційними довідками. Відсутність належним чином зареєстрованих відомостей про речові права на спірні земельні ділянки унеможливила своєчасне виявлення тієї обставини, що саме [PERSON] є їх титульним володільцем, через що останній не був залучений до участі у судовому розгляді справ №308/10744/18 та №308/15139/18. Лише в квітні 2024 року, у ході досудового розслідування кримінального провадження №12024070000000147 від 28.03.2024, яке було виділено з матеріалів досудового розслідування кримінального провадження №42018070210000028 від 26.04.2018, Закарпатською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Західного регіону було встановлено наступне: 27.03.2012 [PERSON] , як представник продавця, який діє від імені громадянина [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , як покупець, уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 2110100000:35:001:0116 площею 0,0912 га (912 кв.м.), який було посвідчено нотаріально та зареєстровано в реєстрі за №522; [PERSON] , як представник продавця, який діє від імені громадянинки [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , як покупець, уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 2110100000:35:001:0117 площею 0,0876 га (876 кв.м.), який було посвідчено нотаріально та зареєстровано в реєстрі за №519 Отже, судом встановлено, що вже на момент звернення прокурора до суду з відповідним позовом у 2018 році, розгляду судової справи протягом 2018-2023 роках, а також прийняттям вищевказаного судового рішення, спірні земельні ділянки з кадастровим номером 2110100000:35:001:0116 та 2110100000:35:001:0117, які відноситься до земель оборони, вже не перебувала у володінні особи, що була відповідачем у справі №308/15142/18, тобто у володінні [PERSON] , оскільки він відчужив цю земельну ділянку [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. За змістом ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України). Таким чином, у сфері земельних відносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України). Так, за правилами статей 4, 5 Земельного кодексу України, завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу та основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад і держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом. За приписами статті 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на низку категорій, серед яких окремо зазначені землі оборони. Землі оборони становлять окрему категорію земель, до якої згідно зі статтями 65, 77 Земельного кодексу України, статті 1 Закону України «Про використання земель оборони» та статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України», відносяться земельні ділянки надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Навколо військових та інших оборонних об?єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. Порядок використання земель оборони встановлюється законом. Згідно з частиною 4 статті 84 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, серед інших категорій, належать землі оборони. Так, зі змісту статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України» земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, е державною власністю, належать їм на праві оперативного управління. Рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України. Порядок відчуження військового майна визначається Кабінетом Міністрів України (стаття 6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України»). За статтями 1, 2 Закону України «Про використання земель оборони» землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин установ, закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України (військові частини); військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються в постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України. Частиною першою статті 92 Земельного кодексу України встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Поряд із цим, особливості користування земельними ділянками, наданими для потреб Збройних Сил України, визначені Положенням про порядок надання в користування земель для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженим наказом Міністра оборони України №483 від 22.12.997. Відповідно до пункту 44 цього Положення за відсутністю потреби або по закінченню терміну користування землі, надані для потреб Збройних Сил України, підлягають передачі місцевим органам влади згідно з статтею 27 Земельного кодексу України. Передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва - начальником Головного управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України (пункт 45 Положення). Таким чином, вказаним Положенням передбачено певну процедуру відмови від користування землею, наданою для потреб Збройних Сил України, за відсутністю потреби та передачі цієї землі місцевим органам влади згідно зі статтею 27 Земельного кодексу України від 18.12.1990, яка встановлювала підстави припинення права користування землею. Аналогічні правові норми, які встановлюють підстави припинення права користування земельною ділянкою, містяться у статті 141 Земельному кодексі України від 25.10.2001. Відповідно до частини п?ятої статті 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Отже, істотною передумовою для припинення права постійного користування землями оборони, закріпленими за структурними одиницями Збройних Сил України, та подальшої передачі їх у власність або користування третім особам, в тому числі територіальним громадам, є надання на це згоди Міністерством оборони України. Відповідно до положень частин 4, 5 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Проте, судом під час розгляду справ №308/15139/18 та 308/10744/18 достеменно встановлено, що вказана процедура відмови оборонним відомством від права постійного користування спірною земельною ділянкою у спірних правовідносинах дотримана не була. Більше того, Міністерству оборони України до моменту внесення прокуратурою 26.04.2018 відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення №42018070210000028 за частиною 2 статті 364 Кримінального кодексу України та скерування відповідних звернень і запитів, у тому числі в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру», взагалі не було відомо про факт вибуття з державної власності частини земельної ділянки військового містечка N?43 площею 18,47 га, яка внаслідок неправомірних дій та рішень органу місцевого самоврядування була подрібнена на менші земельні ділянки із визначеним цільовим призначенням для індивідуального житлового будівництва та, в подальшому, передана в порядку безоплатної приватизації у приватну власність 23-х різних фізичних осіб. Таким чином, перебування спірних земельних ділянок у приватній власності та наявність відомостей про таке право в Державному земельному кадастрі, порушує інтереси держави та унеможливлює формування цілісної території військового містечка № [NUMBER] загальною площею 18,47 га, як об?єкта цивільних прав, що належить до державної форми власності, а також перешкоджає у реалізації державі від імені Українського народу усіх повноважень власника земель оборони. Як вбачається з відомостей Державного земельного кадастру та відповідно до висновку експерта від 25.06.2020 №1048/1049 сформована земельна ділянка площею 0,0912 га з кадастровим номером 2110100000:35:001:0116 повністю накладається на землі надані у безстрокове користування Мукачівського КЕВ для державних потреб, площа накладення становить 0,0912 га. Разом із цим земельна ділянка з кадастровим номером 2110100000:35:001:0116 зареєстрована в Державному земельному кадастрі, як така, що належить до категорії земель житлової забудови з цільовим призначенням - 02.01 «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» та перебуває в приватній власності відповідача. Як вбачається з відомостей Державного земельного кадастру та відповідно до висновку експерта від 25.06.2020 №1060/1061 сформована земельна ділянка площею 0,0876 га з кадастровим номером 2110100000:35:001:0117 повністю накладається на землі надані у безстрокове користування Мукачівського КЕВ для державних потреб, площа накладення становить 0,0876 га. Разом із цим земельна ділянка з кадастровим номером 2110100000:35:001:0117 зареєстрована в Державному земельному кадастрі, як така, що належить до категорії земель житлової забудови з цільовим призначенням - 02.01 «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» та перебуває в приватній власності відповідача. За наведених обставин, подальша наявність відомостей у Державному земельному кадастрі щодо перебування земельних ділянок площею 0,0912 га з кадастровим номером 2110100000:35:001:0116, та площею 0,0876 га. з кадастровим номером 2110100000:35:001:0117, які належать до земель оборони, у приватній власності порушуватиме принципи об?єктивності, достовірності, відомостей унеможливить порушеного права держави, у власності якої повинна перебувати частина спірної земельної ділянки. При зверненні до суду з цим позовом прокурором обрано такий спосіб захисту, який може відновити інтереси держави та попередити загрозу порушення права на земельні ділянки державної власності, яким присвоєно кадастрові номери 2110100000:35:001:0116 та 2110100000:35:001:0117, а витребування земельних ділянок із одночасною зміною цільового призначення цієї земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Так, витребування спірних земельних ділянок у відповідача відповідає критерію законності, воно здійснюється на підставі норми статті 388 ЦК України в зв`язку з порушенням органом державної влади низки вимог чинного законодавства, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності. Відповідно до статей 386, 387 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Європейський суд з прав людини зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду від 26.10.2020 року у справі №297/1408/15-ц зазначено, що втручання держави у право мирного володіння майном мало нормативну основу у національному законодавстві і характеризувалося доступністю для заінтересованих осіб, чіткістю, та наслідки його застосування були передбачуваними; витребування спірних земельних ділянок переслідує легітимну мету згідно із загальними інтересами встановлення прикордонної смуги на державному кордоні як зони особливого режиму використання земель. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим правовим режимом спірних земельних ділянок; справедливий баланс між суспільним і приватним інтересами не порушений, оскільки відповідає легітимній меті контролю за використанням цих ділянок згідно із загальними інтересам; кінцевий набувач розпорядився його процесуальними правами та не заявив зустрічний позов про надання належного відшкодування шкоди у зв`язку з вимогою про витребування земельної ділянки. Таким чином, спірна земельна ділянка відноситься до земель оборони, такі землі перебувають під посиленою правовою охороною держави. Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, зокрема, без належного дозволу уповноваженого на те органу, яким в даному випадку є Кабінет Міністрів України, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля. Незаконне набуття у власність земель оборони приватними особами без відповідного рішення Кабінету Міністрів України є неможливим, їх розташування свідчить про неможливість виникнення приватної власності без згоди Уряду України. Щодо зміни цільового призначення. Кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого режиму. Земельні ділянки віднесення до однієї категорії, можуть використовуватися за різними видами. Класифікація видів цільового призначення земель, затверджена Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 23 липня 2010 року №548, розроблена відповідно до Земельного кодексу України, Закону України «Про землеустрій» та Положення про Державний комітет України із земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 2008 року №224. Код та цільове призначення земель застосовується для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі, для використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, організаціями, підприємствами, установами для ведення обліку земель та формування звітності із земельних ресурсів. Класифікація видів цільового призначення земель визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів тощо. За функцією використання землі, зокрема, землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення мають код «11». Згідно частини 1 статті 20 ЗК України, зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення, отже зміна цільового призначення земельних ділянок, тобто переведення земельної ділянки з однієї категорії, що визначена частиною 1 статті 19 ЗК України, в іншу, потребує проекту землеустрою та дотримання відповідної процедури. Поряд з цим, відповідно до частини 5 статті 20 ЗК України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою Цільове призначення конкретної земельної ділянки фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку. Отже, зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель (виключення: землі сількогосподарського призначення, землі оборони) здійснюється її власником або користувачем самостійно. Зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель не є зміною її цільового призначення, а отже, не потребує проходження процедур, які відповідно до земельного законодавства України застосовуються при зміні цільового призначення (розробки проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та її затвердження тощо). Єдиною умовою, яку встановлює частини 5 статті 20 ЗК України при самостійному визначенні виду використання земельної ділянки її власником/користувачем, є дотримання вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, необхідність урахування містобудівної документації та документації із землеустрою. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Згідно з ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство в Україні здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, з огляду на наведені вище норми права, розглянувши справу в межах заявлених вимог, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Розподіл судових витрат між сторонами: Як встановлено судом, позивачем понесені судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви в сумі 16586,35 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 1484 від 15.10.2024 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Враховуюче викладене з відповідача [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved