Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до Овідіопольської селищної ради Одеського району Одеської області, у якому просить визначити, що частка [PERSON] , який помер [INFO] , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , становить 1/2 частку, та просить визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON] , а саме на частку земельної ділянки площею 0.25 га.. з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий № 5123782500:02:002:0216, що розташована за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті, залишилось спадкове майно, а саме: 1/2 частка житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , частка земельної ділянки, кадастровий № 5123782500:02:002:0216, розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивачка зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України вона як дружина спадкодавця має право спадкування за законом, інші спадкоємці відсутні. У встановленому законом порядку позивачка звернулася до приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н.Ф. з заявою щодо видачі їй свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті її чоловіка, та 21.11.2025 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , а також на інше майно, яке не є предметом цього позову, але у видачі свідоцтва на 1/2 частини земельної ділянки їй було відмовлено з тих підстав, що згідно правовстановлюючого документу земельна ділянка належить спадкодавцю та позивачці на праві спільної сумісної власності без чітко визначених часток, у зв`язку з чим нотаріус немає законних підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Приватним нотаріусом Куркан Н.Ф. було рекомендовано позивачці звернутися до суду з позовом про визначення частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, яка належала померлому чоловіку позивачки, та визнання права власності на спадкове майно. Надходження позовної заяви та інших заяв до суду 15 грудня 2025 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області було відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Овідіопольської селищної ради Одеського району Одеської області, про визначення розміру частки померлого у праві спільної сумісної власності, та визнання права власності на спадкове майно. Витребувано у Приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н.Ф. інформацію щодо кола спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.02.2026 року було закрите підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Позивачка у судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд справи без її участі та задоволення позовних вимог. Представник відповідача Овідіопольської селищної ради Одеського району Одеської області в судове засідання не з`явився, представником відповідача - [PERSON] 18.12.2025 року було подано до суду заяву, у якій вона просила розглядати справу без участі Овідіопольської селищної ради Одеського району Одеської області з урахуванням наявних у справі доказів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом 23.01.1982 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб, що був зареєстрований Миколаївською с/радою Овідіопольського району Одеської області, про що було здійснено запис № 4, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу від 23.01.1982 року. [INFO] помер [PERSON] , про що 25.03.2025 року Овідіопольським відділом державної РАЦС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено відповідний актовий запис за № 112, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Овідіопольським відділом державної РАЦС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 25.03.2025 року. Після смерті [PERSON] , залишилось спадкове майно, а саме: частина житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , частка земельної ділянки, кадастровий № 5123782500:02:002:0216, розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер НВ-0002276352025, дата формування 12.11.2025; частина земельної ділянки загальною площею 0.25 га. з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий № 5123782500:02:002:0216, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] та [PERSON] , на праві спільної сумісної власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 229780570, дата формування 27.10.2020. Відповідно до листа приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н.Ф. від 28.11.2025 вих. № 637/02-14 інші спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , окрім [PERSON] , відсутні. 21.11.2025 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя (колишнього подружжя), що видано приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н.Ф., відповідно якого посвідчено, що на підставі ст. 63 Сімейного кодексу України та статті 71 Закону України «Про нотаріат» посвідчено, що [PERSON] пережила чоловіка [PERSON] , спільне сумісне майно подружжя, право власності на яке в указаній частці посвідчується цим свідоцтвом, складається з 1/2 частини житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , право власності на частку житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами підлягає державній реєстрації (спадкова справа № 120/2025, зареєстроване в реєстрі за № 3324). 21.11.2025 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, що видано приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н.Ф., відповідно якого посвідчено, що на підставі статті 1261 Цивільного кодексу України спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , 1960 року народження, який помер [INFO] , є його дружина, [PERSON] , [INFO] , спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з:1/4 (однієї четвертої) частки житлового будинку, з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (сорок сім). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав, 1/2 частка житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами належала померлому на праві власності. Право власності на 1/2 частку житлового будинку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності Державним реєстратором Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області Бадьорною К.Ю. 09.11.2018 року, номер запису про право власності: 28889524, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1692517751237. Право власності на 1/4 (одну четверту) частку житлового будинку з господарчими будівлям та спорудами підлягає державній реєстрації (спадкова справа № 120/2025, зареєстроване в реєстрі за № 3328). Відповідно до Відомостей про право власності/право постійного користування згідно з державним реєстром речових прав на нерухоме майно, на підставі витягу з Державного земельного кадастру Відділу в Овідіопольському районі Міськрайонного управління в Овідіопольському районі та м. Чорноморська Головного управління Держгеокадастру в Одеській області 26.03 2020 HB-5114090372020; рішення органу місцевого самоврядування Миколаївської сільської ради 20.10.2020 671 УП, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 229780570, від 27.10.2020 року [PERSON] є власником 1/1 частини земельної ділянки кадастровий номер 5123782500:02:002:0216 площею 0.25 га за адресою [ADDRESS] . Відповідно до листа-роз`яснення суду, виданого приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н.Ф. від 28.11.2025 року № 637/02-14 12.08.2025 року, приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н.Ф., було відкрито спадкову справу № 120/2025, відносно майна [PERSON] , який помер [INFO] . На заяву позивачки щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,25 га. з цільовим призначенням, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування, серії та номер: 671-УІІ., виданого 20.10.2020 року, видавник: Миколаївська сільська рада: витяг з Державного земельного кадастру: серія та номер: НВ-5114090372020, виданий 26.03.2020 року, видавник: Відділ в Овідіопольському районі Міськрайонного управління в Овідіопольському районі та м. Чорноморська Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області; повідомлено, що відповідно до вищевказаного правовстановлюючого документу спадкова земельна ділянка належить спадкодавцю, а також позивачці на праві спільної сумісної власності, у зв`язку з цими обставинами у нотаріуса немає законних підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом без чітко визначених часток у кожного із співвласників. Позивачці рекомендовано звернутися до суду з позовом про визначення розміру частки спадкової земельної ділянки, яка належала [PERSON] на праві спільної сумісної власності, та визнання права власності на спадкове майно. Норми права, які застосував суд, та висновки суду Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Предметом спору у цій справі є нерухоме майно, а саме 1/2 частка земельної ділянки загальною площею 0,25 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS] , що належала покійному чоловікові позивачки [PERSON] на праві спільної сумісної власності. У статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном. Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно достатті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно достатті 368ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1226 ПК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 2 ст. 1225 ПК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Частиною першою ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року. Відповідно до пунктів 4 та 6 глави 1 розділу II нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після визначення (виділення) частки померлого у спільному майні. Тому при спадкуванні таких часток істотне значення має встановлення їх розміру, що може бути зроблено як за життя спадкодавців, так і після відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. У Постанові КЦС ВС від 14 серпня 2024 року в справі № 522/3974/20 викладено висновок, що визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності є неналежним способом захисту з огляду на те, що вирішення судом питання про права померлої особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, суперечить законодавству, і тому обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Натомість належним способом захисту порушеного права позивача в такому випадку є позов про визнання права власності (права на частку у праві спільної власності на спірне майно) в порядку спадкування. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року позивачами у справах про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав із поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вказана норма кореспондується зі статтею 368 ЦК України, відповідно до положень якої майно, набуте подружжя за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Таким чином, факти, викладені позивачкою у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, а тому позовна вимога про визнання права власності в порядку спадкування, підлягає задоволенню. Натомість позовна вимога про визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, а тому у її задоволенні слід відмовити, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про право особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України.

Outcome: partial