Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Кучма Л.В., звернулася до суду з позовною заявою до Комунального підприємства «Центральна міська лікарня м.Олександрії» (далі по тексту - відповідач) про зобов`язання вчинити певні дії. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 02.08.2021 року позивач працювала на посаді лікаря-нефролога, пізніше на посаді лікаря-терапевта приймального відділення КНП «Олександрійська центральна районна лікарня Олександрійської міської ради». Досить тривалий час роботодавець порушував терміни виплати заробітної плати, а за вересень-жовтень 2023 року виплат взагалі не було. 31.10.2023 року позивача звільнено з посади лікаря-терапевта приймального відділення за п.5 ст.36 КЗпП у зв`язку з переводом до Комунального підприємства «Центральна міська лікарня м.Олександрії». Позивач зверталася до відповідача з вимогою виплатити їй заробітну плату за вересень-жовтень 2023 року, проте отримала відмову та рекомендацію звернутися до ліквідаційної комісії. У той же час, відповідач вимагав відпрацювати 3 роки відповідно до Договору №1 від 08.07.2019 року з посиланням на те, що КП «Центральна міська лікарня м.Олександрії» є правонаступником КНП «Олександрійська центральна районна лікарня Олександрійської міської ради». 21.11.2023 року позивач звернулася до відповідача із заявою про її звільнення та просила звільнити її з 01.12.2023 року у зв`язку з порушенням КЗпП, а саме, через невчасне отримання заробітної плати. Листом від 29.11.2023 року позивачу відмовлено у звільненні з причин необхідності відпрацювати трирічний термін, відповідно до Договору, який спливає 31.07.2024 року, а також повідомлено, що відповідач не є правонаступником КНП «Олександрійська центральна районна лікарня Олександрійської міської ради» у відносинах щодо виплати заробітної плати. 01.12.2023 року позивач повторно написала заяву про звільнення, проте також отримала відмову. 03.01.2024 року позивач звернулася до Національної служби здоров`я України з повідомленням про незаконне утримання роботодавцем трудової книжки та про фактичне припинення трудових відносин з 01.12.2023 року. У зв`язку із зазначеним зверненням Державною службою з питань праці було проведено позапланову перевірку та виявлено порушення термінів виплати заробітної плати та вимоги ч.3 ст.38 КЗпП щодо розірвання у визначений строк працівником трудового договору за власним бажанням. За наслідками перевірки винесено припис та матеріали перевірки передані до правоохоронних органів. Просить зобов`язати КП «Центральна міська лікарня м.Олександрії» Олександрійської міської ради звільнити [PERSON] з посади лікаря-терапевта приймального відділення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП та видати їй трудову книжку; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити вихідну допомогу, відповідно до вимог ст.44 КЗпП у розмірі не менший, ніж тримісячний середній заробіток; стягнути понесені судові витрати. Ухвалою судді від 15.03.2024 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У визначений законом строк представником відповідача надано суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що в період з 01.08.2019 року по 31.07.2021 року позивач працювала на посаді лікаря-інтерна за спеціальністю «Внутрішні хвороби» у КНП «Олександрійська центральна районна лікарня Олександрійської міської ради», 01.08.2021 року прийнята на роботу лікарем-терапевтом терапевтичного відділення. Відповідно до Рішення Олександрійської міської ради Кіровоградської області №377 від 22.12.2021 року та рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради №613 від 12.10.2023 року про припинення відтермінування реорганізації та продовження виконання рішення про реорганізацію закладів охорони здоров`я, позивач була звільнення по переводу в КП «ЦМЛ м.Олександрії» ОМР відповідно до ч.5 ст.36 КЗпП згідно наказу №305-к від 31.10.2023 року. 01.11.2023 року позивач прийнята на посаду лікаря-терапевта приймального відділення №2 по переводу з КНП «Олександрійська ЦРЛ». 21.11.2023 року позивач звернулася до підприємства із заявою про звільнення з 01.12.2023 року у зв`язку з порушенням її права на своєчасне отримання заробітної плати за період з вересня по листопад 2023 року. Проте, позивачу було відмовлено, оскільки КП «ЦМЛ м.Олександрії» є правонаступником КНП «Олександрійська ЦРЛ» в частині відповідно до Передавального акту, затвердженого рішенням міської ради №719 від 03.11.2023 року. Відповідно до передавального акту КП «ЦМЛ м.Олександрії» не приймало на свій баланс кредиторські та дебіторські заборгованості, а так само не має жодного відношення до виплати заробітної плати за вересень-жовтень 2023 року. 01.04.2024 року КП «ЦМЛ м.Олександрії» звернулося до ліквідаційної комісії з запитом про надання інформації щодо виплати заборгованості із зарплати [PERSON] за вересень-жовтень 2023 року та отримали відповідь, відповідно до якої зазначено, що зарплата працівникам підприємства за вересень-жовтень виплачена. З моменту працевлаштування позивача до моменту написання заяви про звільнення підприємством не порушувалося право позивача на своєчасне отримання зарплати. Виплата заробітної плати за листопад 2023 року здійснена двома операціями 24 листопада 2023 року та 29 листопада 2023 року. На підставі вищевикладеного та відповідно до ст.38 КЗпП позивачу було відмовлено у звільненні та виплаті вихідної допомоги. Крім цього, за умовами Договору №1 від 08.07.2019 року про відпрацювання випускником у закладі охорони здоров`я не менше трьох років після закінчення інтернатури, укладеного між позивачем та КНП «ЦРЛ ОМР», випускник, якою є позивач, відшкодовує роботодавцю витрати, пов`язані з проходженням ним інтернатури у разі порушення випускником в односторонньому порядку без поважних причин умов договору або у разі звільнення протягом терміну обов`язкового відпрацювання (до 31.07.2024 року) за власним бажанням або з ініціативи адміністрації. Станом на 10.04.2024 року трудові відносини з позивачем не припинено, у зв`язку з відсутністю підстав порушення підприємством трудового законодавства, які позивач зазначає у заяві. З 02.12.2023 року позивач не з`явилася на роботі без поважних причин.У задоволені позовних вимог просять відмовити в повному обсязі. До початку розгляду по справі, 13.08.2025 року, представником позивача заявлене клопотання про перехід до розгляду справи у загальному провадженні. Ухвалою суду від 14.08.2025 року у задоволенні клопотання представника позивача відмовлено. 16.08.2025 року представником позивача заявлено клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки у судовому засіданні 14.08.2025 року представнику позивача стало відомо, що позивача звільнено з 22.07.2024 року у зв`язку з прогулом без поважних причин, відповідно до ч.1 п.4 ст.40 КЗпП. В подальшому представником позивача подана нова позовна заява до Олександрійського міськрайонного суду до цього ж відповідача про визнання протиправним наказу про звільнення. Ухвалою суду від 03.10.2024 року провадження у справі відкрито. Просить зупинити провадження до розгляду цивільної справи №398/4462/24. Ухвалою суду від 18.09.2024 року провадження у справі зупинено до розгляду цивільної справи №398/4462/24. 23.06.2025 року представником позивача подано клопотання про поновлення розгляду справи, оскільки рішення у справі №398/4462/24 набрало законної сили. Відповідно до постанови у справі №398/4462/24, яку ухвалено Кропивницьким апеляційним судом від 29.04.2025 року, рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 січня 2025 року скасовано, ухвалене нове рішення, яким задоволено позовні вимоги [PERSON] до Комунального підприємства "Центральна міська лікарня м. Олександрії" Олександрійської міської ради. Визнано незаконним та скасовано наказ Комунального підприємства "Центральна міська лікарня м. Олександрії" Олександрійської міської ради №77-к від 22 липня 2024 року про звільнення [PERSON] з посади лікаря терапевта приймального відділення №2 у зв`язку з прогулом без поважних причин відповідно до п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України; змінено дату та формулювання причини звільнення з роботи [PERSON] , зазначивши дату звільнення 01 грудня 2023 року, підставу звільнення «Звільнена за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України» та зобов`язано КП «Центральна міська лікарня м. Олександрії» Олександрійської міської ради внести зміни до трудової книжки, стягнуто на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору. 15.08.2025 року представником позивача у судовому засіданні заявлено клопотання про залишення частини позовних вимог без розгляду, а саме в частині звільнення позивача з посади лікаря терапевта приймального відділення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю та видачі трудової книжки. 15.08.2025 року в судовому засіданні суд на місці ухвалив задовольнити клопотання представника позивача від 15.08.2025 року та залишити позовні вимоги без розгляду в частині звільнення позивача з посади лікаря терапевта приймального відділення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю та видачі трудової книжки. 13.01.2026 року представник позивача подала до суду клопотання про залишення без розгляду позовної вимоги в частині зобов`язання КП «Центральна міська лікарня м.Олександрії» Олександрійської міської ради звільнити [PERSON] з посади лікаря-терапевта приймального відділення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України відповідно до заяви від 14.08.2025 року; залишити чинною позовну заяву щодо обов`язку відповідача видати трудову книжку, а також залишити без розгляду Заяву про залишення частини позовних вимог без розгляду від 14.08.2025 року, у зв`язку з подання нового клопотання від 12.01.2026 року про залишення без розгляду частини позовних вимог. Ухвалою суду від 15.01.2026 року представнику позивача відмовлено у задоволенні цього клопотання. У судове засідання 16.02.2026 року сторони не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. У частині першій статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до постанови Кропивницького апеляційного суду від 29.04.2025 визнано незаконним та скасовано наказ Комунального підприємства "Центральна міська лікарня м.Олександрії" Олександрійської міської ради №77-к від 22 липня 2024 року про звільнення [PERSON] з посади лікаря терапевта приймального відділення №2 у зв`язку з прогулом без поважних причин відповідно до п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України; змінено дату та формулювання причини звільнення з роботи [PERSON] , зазначивши дату звільнення 01 грудня 2023 року, підставу звільнення «Звільнена за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України» та зобов`язано КП «Центральна міська лікарня м. Олександрії» Олександрійської міської ради внести зміни до трудової книжки. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] звільнена з 01.12.2023 року за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України». Зазначений факт вже встановлено Кропивницьким апеляційним судом та дослідженню не підлягає. Згідно зі ст.1 Кодексу законів про працю Україні цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників. Відповідно до ст. 44 Кодексу законів про працю України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Чинним національним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги. Вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] прийнята на роботу у КП Центральна міська лікарня м. Олександрії» Олександрійської міської ради 01.11.2023 року та звільнена з 01.12.2023 року. Відповідно до довідки КП Центральна міська лікарня м. Олександрії» Олександрійської міської ради (а.с.147-148) [PERSON] за листопад 2023 року нарахована зарплата в розмірі 21213,15 грн. Згідно Колективного Договору КП Центральна міська лікарня м. Олександрії» Олександрійської міської ради, який затверджено 11.07.2022 року (Витяг) встановлено, що п.7.2.14 передбачено лише виплата вихідної допомоги працівникові, який припинив трудову діяльність на підставі п.6 ст.36 та п.1,2 ст.40 КЗпП у розмірі не менше середньомісячної заробітної плати (ст.44 КЗпП). Інші види вихідної допомоги Колективним Договором не передбачені. Відповідно до Постанови КМУ №100 від 08.12.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (зі змінами та доповненнями) середній заробіток для розрахунку вихідної допомоги обчислюється виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана вихідна допомога. Представником позивача надано письмові пояснення, відповідно до яких проведено розрахунок вихідної допомоги (а.с.158) виходячи з наступного 21213,15 (заробітна плата за листопад 2023 року середня заробітна плата) х 3 місяці = 63639,45 грн. та за вирахуванням ПДФО та військового збору = 51229,76 грн. Суд погоджується з наданим представником позивача розрахунком та зазначає, що представником відповідача жодних заперечень проти розрахунку вихідної допомоги не надано. Звертаючись до суду із зазначеним позовом позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити вихідну допомогу, передбачену ст.44 КЗпП України, у розмірі не менше ніж тримісячний середній заробіток, проте у позовних вимог не зазначає, яку саму суму просить зобов`язати виплатити, а лише надає додаткові пояснення з розрахунком вихідної допомоги та просить врахувати суд наданий розрахунок. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ із метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Правовими нормами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив про те, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Формування змісту та обсягу заявлених позовних вимог є диспозитивним правом позивача. У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» роз`яснено про те, що вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Із цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивача неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява. При цьому, за жодних умов становище позивача за наслідками судового розгляду не може бути погіршене порівняно з тим, яким воно було до звернення до суду за захистом своїх прав. Таким чином, дотримуючись правових норм процесуального законодавства України, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для виходу за межі заявлених позовних вимог із метою повного та ефективного захисту прав і законних інтересів позивача [PERSON] та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити [PERSON] 63639,45 грн. вихідної допомоги. Разом з тим, як вбачається із Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» справляння і сплата податку із заробітної плати є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а суд визначає таку суму без утримання цього податку та інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем і в день звільнення їй не були виплачені належну від підприємства суму вихідної допомоги, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити [PERSON] 63639,45 грн. вихідної допомоги. На думку суду, таке вирішення спору буде відповідати засадам цивільного судочинства, зокрема верховенству права, і буде таким, що прийнято у межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, а також відповідати принципам, закріпленим у Європейській конвенції з прав людини. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати в розмірі 1221,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved