Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

30.12.2025 р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач [PERSON] 12.04.2023 уклала із АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» кредитний договір про надання банківських послуг «Monobank», відповідно до умов якого, відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши кошти. Відповідач зобов`язувалась повернути отриманий кредит разом з процентами в строк, визначений умовами кредитного договору, про що засвідчив своїм підписом. Проте, у порушення зазначених умов договору [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала. Станом на 03.11.2025 року заборгованість за кредитом становила 15430,50 грн., яку і прохає стягнути із відповідача та судові витрати у розмірі 2422,40 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав письмову заяву якою прохав провести заочний розгляд справи та винести заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. В судове засідання сторони не з`явились, про час і місце судового засідання повідомлені. В зв`язку з чим справа розглядається відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відсутність учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 12.04.2023 року між публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг «Monobank», згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі зазначеному в мобільному додатку у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка, шляхом підписання анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг. Згідно Статуту від 20 грудня 2018 року, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 29 грудня 2018 року, найменування банку змінено на Акціонерне товариство «Універсал Банк». Акціонерне товариство «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк». В своїй анкеті-заяві до Договору про надання банківських послуг від 12.04.2023 року, відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом із Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг та відповідно підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язався виконувати його умови. До кредитного договору банк додав Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів. Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 12.04.2023 року вбачається, що загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 15402,60 грн., заборгованість за пенею 27,9 грн., загальна заборгованість 15430,50 грн. Однак позичальник, в порушення вимог кредитного договору, свої зобов`язання щодо виконання належним чином взятих на себе зобов`язань за цим договором, не виконав, що потягло за собою виникнення простроченої заборгованості за кредитом належних банку. Виниклі спірні правовідносини між сторонами у справі, регулюються наступними нормами права. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У разі прострочення повернення чергової частини кредиту позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки та відшкодування збитків. Згідно зі ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У строки, встановлені кредитним договором, відповідач свої зобов`язання не виконав, що підтверджується розрахунком заборгованості. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до переконання, що відповідач порушив умови договору, заборгованість за тілом кредиту підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. При вирішенні позову в частині підстав для стягнення з відповідача нарахованої суми пені суд виходить з наступного. Відповідно до п. 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, суд вважає, що нарахування пені в сумі 27,90 грн. є неправомірним, а відтак стягненню не підлягає. З огляду на вищевикладене та враховуючи, що відповідачка належним чином умови договору не виконує, у зв`язку з чим має заборгованість, яка на день розгляду справи не сплачена, суд вважає, що право позивача порушено та підлягає захисту, шляхом стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором в сумі в сумі 15402,60 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню (на 99,82 %), відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути, понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2418,04 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial