Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

Представник ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» Сластнікова Л. звернулась до суду з даним позовом до відповідача. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06.06.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1553131. Договір укладено в електронній формі відповідно до ст 12 Закону України «Про електронну комерцію». Для отримання кредитних коштів відповідач зареєструвався на веб-сайті в мережі Інтернет, для чого пройшов ідентифікацію та верифікацію особи заповнив анкету-заяву з зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту; підтвердив особу шляхом фотофіксації особи з ідентифікаційним документом, підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами договору, правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. На підставі договору відповідач отримав кредитні кошти в сумі 3 000, 00 грн шляхом їх зарахування на його банківську картку № [NUMBER] . Строк кредитування 360 днів, а процентна ставка за користування коштами 1, 5 % від суми кредиту за кожний день протягом терміну дії договору. Умовами договору передбачено, що товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Періодичність платежів згідно з договором кожні 30 днів. У відповідності до п 3.1 договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місці а у році, тобто метод «факт факт». Перерахування коштів відповідно до умов договору № 1553131 здійснювалось поповненням банківської картки № [NUMBER] компанією ТОВ «ПЕЙТЕК», яка має відповідний дозвіл та на підставі договору від 01.04.2024 року з ТОВ «Селфі Кредит». Відповідно до листа ТОВ «ПЕЙТЕК» відповідачу було перераховано 3000 грн. Відповідач не повернув вчасно суму кредиту та не сплатив нараховані відсотки в порушення умов договору та ст 509, 526, 1054 ЦК України, тому є таким, що зобов`язання не виконав. Станом на дату звернення до суду відповідач борг та нараховані відсотки не погасив, наявне прострочення за договором споживчого кредитування № 1553131 від 06.06.2024 у розмірі 14 880, 00 грн. 18 грудня 2024 року ТОВ «Селфі Кредит» передало право вимоги за кредитним договором № 1553131 від 06.06.2024 позивачу - ТОВ «УМ Факторинг» на підставі договору факторингу № 18/12/24 від 18 грудня 2024 року. Передання позивачу прав вимоги відбулось згідно Акту приймання-передачі Реєстру боржників від 18 грудня 2024 року. Позивач, дотримуючись вимог чинного законодавства, здійснив перерахунок заборгованості за відсотками, застосовуючи з 20.08.2024 року ставку в розмірі 1% на день згідно вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який встановив імперативні обмеження щодо максимального розміру денної процентної ставки за договорами споживчого кредиту. Таким чином, розмір відсотків до 19 серпня 2024 року становив 3 300 грн (3 000 грн *1,5/ 100*74), за період з 20 серпня 2024 року 8 550 грн (3 000 грн *1/100*285). Тобто загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 3 000 грн + 3 300 грн + 8 550 грн = 14 880 грн, яку представник позивача просить суд стягнути з відповідача разом з понесеними судовими витратами по сплаті судового збору 2422, 40 грн. Ухвалою від 20 жовтня 2025 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 25 листопада 2025 року. Ухвалою судового засідання від 25 листопада 20265 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» виписку по рахунку [PERSON] за період з 06.06.2024 по 09.06.2024 року, розгляд справи відкладено на 18 грудня 2025 року. Судове засідання 18 грудня 2025 року відкладено на 22 січня 2026 року у звязку з ненадходженням витребуваної судом інформації; судове засідання 22 січня 2026 року відкладено на 20 лютого 2026 року у звязку з ненадходженням на момент розгляду справи витребуваної інформації. У судове засідання представник позивача не з`явився, від представника надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує і просить задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, у відзиві на позов міститься клопотання про розгляд справи без участі відповідача та його представника. Оскільки учасник и справи в судове засідання не з`явились, то у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно наданого представником відповідача відзиву позовні вимоги відповідачем визнаються частково. Не оспорюючи укладення договору з первісним кредитором в обґрунтування зазначеного посилання представник відповідача посилається на те, що у вказаному договорі факторингу не зазначено по яким саме договорам здійснено відступлення права вимоги. Відповідач не мав змоги вчасно повернути кошти, оскільки постійно допомагав фінансово своєму рідному брату військовослужбовцю ЗСУ [PERSON] у придбанні речей, спецодягу, засобів захисту, і який [INFO] загинув при виконанні обов`язків військової служби. Тому представник відповідача просить суд врахувати вказані обставин як поважні та відмовити позивачу в частині нарахування відсотків по кредиту. Дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить до наступного висновку. Так, судом встановлено, що 06.06.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено Договір №1553131 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort», в електронному форматі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою одноразового ідентифікатора «Е541». На умовах, встановлених Договором, товариство надає споживачу кошти у кредит в національній валюті України гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 3 000 гривень. Тип кредиту кредит. Строк кредиту - 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується Графік платежів), первісна редакція якого наведена в Додатку №1 до цього договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. У споживача відсутнє право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати кредиту, установлених за договором, на підставі поданого до товариства звернення із зазначеною датою в паперовій формі або в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання (п. 1.1 1.4.1 Договору). Тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти в наступному порядку та на таких умовах: Стандартна процентна ставка становить 1.5 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору. (а.с.19-22) Така ж інформація стосовно розміру кредиту, строку його повернення, відсотків за користування кредитом була доведена відповідачу у Паспорті споживчого кредиту, який підписаний електронним підписом - одноразовим ідентифікатором (а.с.25-26). Графіком платежів за договором доведено до відома [PERSON] інформацію про загальну вартість кредиту, реальну річну процентну ставку, суму процентів за користування кредитом (а.с.23). Відповідно до Інформаційного повідомлення від споживача фінансових послуг [PERSON] надав ТОВ «Селфі Кредит» персональні дані третіх осіб з метою інформування про необхідність виконання ним зобов`язань під час укладення даного Договору (а.с. 23 зв) Перерахування відповідачу кредитних коштів в розмірі 3 000 гривень підтверджено квитанцією сервісу ТОВ «ПЕЙТЕК», призначення платежу зарахування на картку, маска картки [NUMBER] (а.с.24) 18 грудня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Ум Факторинг» було укладено Договір факторингу №18/12/24, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» відступило ТОВ «Ум Факторинг» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за Договором №1553131, про що також було складено Акт приймання передачі Реєстру боржників (а.с.9). Відповідно до платіжної інструкції №201 підтверджено факт сплати грошових коштів ТОВ «Ум Факторинг» за договором факторингу №18/12/24 від 18 грудня 2024 року (а.с.27). Згідно з розрахунком позовних вимог за Договором №1553131 від 06.06.2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту, заборгованість [PERSON] становить 14 880 гривень, з яких: заборгованість за основним боргом 3 000 грн, заборгованість за процентами 11 880 грн, відсотки за користування кредитом у період з 06 червня до 19 серпня 2024 року нараховано за ставкою 1,5%, з 20 серпня 2024 року по 31.05.2025 року 1% (а.с.28-31). На виконання ухвали суду від 25 листопада 2025 року АТ`УНІВЕРСАЛ БАНК» надало відповідь від 09.12.2025 року в якій підтверджено, що на ім`я [PERSON] банком емітовано банківську платіжну картку [NUMBER] , а також надано виписку про рух коштів по даній банківській карт і за період з 06.06.2024 по 09.06.2024 року, яка містить інформацію про зарахування 06 червня 2024 року в 18:11 год грошових коштів в сумі 3 000 гривень на банківську картку (а.с.81-82). Вирішуючи справу по суті позовних вимог, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Оскільки договір про надання споживчого кредиту № 1553131 від 06.06.2024 року, укладений відповідачем з первісним кредитором, підписаний електронним підписом позичальника, що свідчить про те, що позичальник [PERSON] , підписуючи його, погодився з усіма умовами, то при вирішенні зазначеної справи судом застосовуються наступні норми права. Відповідно до п.5 ч.1 ст 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. 2 ст 6 Закону України «про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно ч. 4, 6 ст 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язанні з нею. Частиною 8 ст 11 цього Закону встановлено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, із вказаного вбачається, що кредитний договір були укладений в електронній формі. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Отримання відповідачем кредитних коштів в загальному розмірі 3 000 грн встановлено в ході розгляду справи. Тобто в ході розгляду справи судом встановлено, що первісним кредитором зобов`язання за укладеними договорами виконано в повному обсязі, але відповідач порушив умови договору, на які він сам погодився і свої зобов`язання за договором належним чином не виконує. Крім положень спеціальних Законів стосовно укладення договорів в електронній формі, які законодавчо прирівнюються до договорів, укладених в письмовій формі, при вирішенні зазначеної справи судом застосовуються загальні норми ЦК України, що стосуються укладання правочинів. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Враховуючи що відповідач [PERSON] , укладаючи з первісним кредитором договір про надання споживчого кредиту, право вимоги за якими перейшло до позивача згідно договору факторингу, усвідомлював його умови, повністю з ними погодився, про що свідчить його електронний підпис, не оспорював їх умови з моменту укладення, зазначений договір не визнавались недійсним в судовому порядку, і тому суд приходить до висновку, що відповідач порушив умови укладеного позивачем кредитного договору, своєчасно не повернув кошти та не сплатив проценти, за що наступає цивільно-правова відповідальність. За укладеним договором факторингу № 18/12/24 від 18 грудня 2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» позивачем набуто статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», у тому числі і до відповідача [PERSON] , що підтверджується витягом з Реєстру боржників. Перехід права вимоги до позивача законодавчо встановлений наступними правовими нормами. Так, за приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Нормами ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно із ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. У постановах Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі №759/20374/20 (провадження № 61-4425св22), від 30 листопада 2023 року у справі №382/1621/21 (провадження № 61-13123св23) вказано, що «тлумачення пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права». До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення відповідного договору. Заміна особи в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення) права вимоги є різновидом правонаступництва. У зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад в частині кредитора. Аналогічний за змістом висновок зробив Верховний Суд у постанові від 31 січня 2024 року у справа №758/2555/21. Таким чином, у даній справі відбулась виключно заміна сторони кредитора в існуючому зобов`язанні з попереднім змістом та усіма істотними умовами, правовідносини за договором продовжують існувати з попереднім змістом. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Матеріали справи свідчать, що належними та допустимими доказами підтверджений факт укладання між первісним кредитором та [PERSON] договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1553131 у передбаченій законом формі, виконання кредитором умов договору про надання позичальнику кредитних коштів та невиконання останнім зобов`язань з повернення кредитних коштів разом із нарахованими процентами за користування кредитними коштами, а також перехід права вимоги за цим договором до ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ», що є підставою для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором на користь позивача. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України). Згідно із ст. 12, 81, 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У протилежному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь іншої сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Звертаючись до суду, позивачем надані належні, достатні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 000, 00 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, яка була нарахована первісним кредитором, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданої позивачем, то первісним кредитором здійснювалось нарахування відсотків за користування кредитом за період з 06 червня до 19 серпня 2024 року нараховано за ставкою 1,5%, з 20 серпня 2024 року по 31 травня 2025 року 1% (а.с.28-31). Суд погоджується із заявленим розміром заборгованості за вищевказаним кредитним договором у частині розміру нарахованих процентів з огляду на наступне. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Статтю 8 вказаного Закону доповнено частиною п`ятою згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2023, який набрав чинності 24.12.2023. У пункті 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-IX від 22.11.2023 зазначено, що дія пункту 5 (зокрема щодо доповнення статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» частиною 5) розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Враховуючи, що договір № 4465545 укладений 12.03.2024 року, тобто вже після набрання чинності Законом № 3498-IX від 22.11.2023, то положення ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» розповсюджуються на спірні правовідносини. При цьому в пункті 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» установлено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %. Враховуючи зазначену норму закону, з 24.12.2023 до 21.04.2024 максимальний розмір денної процентної ставки за споживчим кредитом не може перевищувати 2,5 %, з 22.04.2024 до 19.08.2024 не може перевищувати 1,5 %. З матеріалів справи вбачається, що нарахування процентної ставки здійснювалось відповідно до наведених вимог чинного законодавства і відповідає вимогам закону, тому суд погоджується з нарахованим розміром процентів і приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Крім того, вирішуючи питання розподілу судових витрат, до яких відноситься судовий збір згідно ст 133 ЦПК України, суд зазначає наступне. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в ході судового розгляду суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню сума судового збору, що сплачена позивачем при подачі позову до суду в розмірі 2422, 40 грн і документально підтверджена платіжною інструкцією від 15.10.2025 року. На основі викладеного,

Outcome: approved