Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (далі ТОВ «Факторинг Партнерс», позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] (далі відповідач, позичальник) заборгованості за Договором № 555165576859 від 22.01.2022 у розмірі 5 123,00 грн, та за Договором № 3616570 від 30.12.2021 у розмірі 38 268,40 грн., витрат на правничу допомогу та судових витрат. Ухвалою суду від 24 листопада 2025 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання, також в ухвалі було задоволено клопотання про витребування доказів. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, при цьому в п. 5 прохальної частини позовної заяви просив про розгляд справи за відсутності представника позивача та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі в разі неявки відповідача в судове засідання. Відповідач в судове засідання не з`явився. Відзиву на позовну заяву або будь-яких заяв, клопотань не подавав, про причини неявки суд не повідомив. З огляду на те, що відповідач в судове засідання не з`явився, на виконання вимог ст. 128 ЦПК України про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не подавав, суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності на підставі наявних документів. За викладених вище обставин, судом, відповідно до вимог ст. ст. 280 - 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд вказаної цивільної справи за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 «Заочний розгляд справи» ЦПК України, при цьому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України уразі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Стосовно договору № 555165576859 встановлено що 22.01.2022 між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та [PERSON] укладено електронний договір за яким клієнту було надано кредит строком на 30 днів з платою 2.19% за кожен день користуванням кредитом, у сумі 2 000,00 грн.. Переказ коштів підтверджено довідкою №3162_240202194246 від 02.02.2024 (а.с. 29) за яким клієнту 22.01.2022 на особистий рахунок було здійснено переказ коштів, чим ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» виконала свої обов`язки, а [PERSON] прийняв кошти. Але відповідач свої обов`язки не виконав через що перед ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» в нього утворилась заборгованість в сумі 5 123,00 грн. 18.12.2023 було укладено договір №18/12-2023 відповідно до якого ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» відступило ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за договором №555165576859 від 22.01.2022 у сумі 5 123,00 грн. що складається з: 2 000,00 грн. тіло кредита; 3 123,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення вимог. Щодо договору № 3616570 встановлено що 30.12.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено електронний договір за яким клієнту було надано кредит строком на 30 днів з платою 1.25% за кожен день користуванням кредитом від фактичного залишку кредиту, у сумі 16 000,00 грн.. Переказ коштів підтверджено довідкою (а.с. 45) за яким клієнту 30.12.2021 на особистий рахунок було здійснено переказ коштів, чим ТОВ «МІЛОАН» виконало свої обов`язки, а [PERSON] прийняв кошти. Але відповідач свої обов`язки не виконав через що перед ТОВ «МІЛОАН» в нього утворилась заборгованість в сумі 43 391,40 грн. 26.07.2024 було укладено договір №26-07/2024 відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за договором №3616570 від 30.12.2021 у сумі 43 391,40 грн. що складається з: 15 520,00 грн. тіло кредита; 21 148,40 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення вимог; 1 600,00 грн. заборгованість за комісією. Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» набуло права вимоги до [PERSON] за Договором № 555165576859 від 22.01.2022 у розмірі 5 123,00 грн., та за Договором № 3616570 від 30.12.2021 у розмірі 38 268,40 грн. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. З прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" №675-VIII від 03.09.2015р., який набрав чинності 30.09.2015 на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномуст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до ч.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII). Отже, Договір № 3616570 від 30.12.2021 та № 555165576859 від 22.01.2022 укладені у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення, порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац другий частини другої ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). За положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). З статті 514 ЦК України слідує, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач підтвердив своє право вимоги за кредитним договором № 3616570 від 30.12.2021 та № 555165576859 від 22.01.2022 Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч. 1 ст. 76, ч. 2 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В позовній заяві представник позивача просить стягнути з відповідача суму заборгованості станом на день формування позовної заяви за договором № 3616570 від 30.12.2021 що складає 38 268,40 грн. та № 555165576859 від 22.01.2022 що складає 5 123,00 грн., загальна сума заборгованості складає 43 391,40 грн. Відповідний загальний розмір заборгованості позивачем визначений згідно до розрахунку заборгованості за кожним договором які долучено до позовної заяви. Відповідність розрахунків та розміру заборгованості не були спростовані відповідачем. Отже, позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс», про стягнення з [PERSON] заборгованості за Договором № 3616570 від 30.12.2021 що складає 38 268,40 грн. та № 555165576859 від 22.01.2022 що складає 5 123,00 грн., загальна сума складає 43 391,40 грн. підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зі змісту спеціальних норм ЦПК України, які регулюють відносини зі сплати витрат на правничу допомогу виходить, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, тоді як обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що сума заявлених до відшкодування судових витрат на правничу допомогу є обгрунтованою, а саме, із наданих заявником документів на підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу можливо встановити та визначити, що витрати, які поніс та має понести позивач у зв`язку із розглядом даної справи, які підлягають відшкодуванню складають 16 000,00 грн. При зверненні з позовом до суду, позивачем сплачено судовий збір згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 0563450108 від 10.10.2025 в сумі 2 422,40 грн. (а.с.1, 68), який відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved