Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 21 листопада 2021 року відповідач позичив у неї грошові кошти в сумі 135000,00 грн. готівкою, про що написав власноруч розписку. В розписці [PERSON] зобов`язався повернути їй борг в повному обсязі в сумі 135000,00 грн. до 01 квітня 2023 року. Станом на час звернення з позовом до суду відповідач борг їй не повернув. Просить стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 150470,62 грн., з яких: 135000,00 сума основного боргу, 9420,48 грн. інфляційні нарахування за прострочене зобов`язання, 6050,14 грн. 3% річних за прострочене зобов`язання, та понесені судові витрати. Представник відповідача [PERSON] у своїй заяві про перегляд заочного рішення зазначає, що 21 листопада 2021 року відповідач отримав від позивачки у борг грошові кошти у сумі 135000,00 грн зі строком їх повернення до 01 квітня 2023 року. 26 лютого 2022 року відповідач був зарахований до в/ч [NUMBER] . Стверджує, що відповідач перераховував на картковий рахунок позивача грошові кошти, в тому числі і на повернення вищезазначеного боргу, в описі операції по картковому рахунку позивача, відкритому в АТ «Укрсиббанк» зазначено: «переказ коштів з картки на картку» із зазначенням сум переказу. Перерахування коштів проводилось у строк, зазначений у розписці про повернення боргу. Позивач у попередньому судовому засіданні зазначила, що 21 листопада 2021 року надала відповідачу у позику грошові кошти у сумі 135000,00 грн., яку він на теперішній час не повернув. Також зазначила, що вона з відповідачем з 2016 року по 2024 рік мешкали однією сім`єю, а тому грошові перекази, що надходили на її платіжну картку від відповідача, здійснювались з метою утримання сім`ї, а не в рахунок погашення заборгованості за договором позики. Представник позивача у попередньому судовому засіданні зазначив, що сторона позивача позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Також зазначив, що факт повернення відповідачем грошових коштів за договором позики не підтверджено, оскільки оригінал розписки про отримання відповідачем грошових коштів у позику знаходиться у позивача та був оглянутий судом. Позивач та представник позивача судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, однак представник позивача надав суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі сторони позивача. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, обґрунтування позовних вимог, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 135000,00 грн., які зобов`язалася повернути до 01 квітня 2023 року, що підтверджується розпискою [PERSON] від 21 листопада 2021 року. 26 лютого 2022 року [PERSON] був зарахований до в/ч [NUMBER] , про що свідчить військовий квиток серії [NUMBER] . Згідно довідки №71 від 13.06.2025 року, [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] [ADDRESS] з 07 березня 2025 року. Згідно виписки за картковим рахунком [PERSON] за період з 07.03.2022 року по 12.06.2025 року, останній періодично здійснював перекази грошових коштів на картку № [NUMBER] на загальну суму 1 032 323,00 грн., призначення платежу за даними переказами не зазначено. Згідно листа АТ «ПУМБ» від 24.12.2025 року, на ім`я [PERSON] банком була випущена банківська платіжна картка № [NUMBER] . Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 08.06.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, 08.06.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 02.09.2016 року Тернівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, 02.09.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно розписки від 30.10.2016 року підписаної [PERSON] , останній дозволяє користуватись своєю заробітною карткою від АТ "Укрсоц Банк" своїй цивільній дружині [PERSON] . Згідно розписки від 19.01.2021 року, підписаної [PERSON] , останній дає дозвіл [PERSON] на користування його банківськими картами і рахунками відкритими в АТ КБ "Приватбанк", АТ "Ощадбанк", АТ "ПУМБ", а також знімати з них будь-які грошові суми. Згідно розписки від 24.02.2022 року, підписаної [PERSON] , останній дає згоду на користування [PERSON] його заробітною карткою від АТ "Укрсиббанку" та карток від АТ "ПУМБ", АТ "Ощадбанк", також дозволяє останній здійснювати зняття та переказ грошових коштів з вищезазначених карток без будь-яких зобов`язань та претензій. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю з 2016 року по 2024 рік і йому відомо, що його мати надавала кошти у позику відповідачу, які він не повернув. У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України, передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом (ст.614 ЦК України). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ст.1166 ЦК України). Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, адже після його укладення всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або відповідної кількості речей того ж роду й такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно до п. 58 Рішення ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) Страсбург, 10 лютого 2010 року, остаточне 10/05/2011), з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Щодо тверджень представника відповідача про оплату відповідачем коштів позивачу за договором позики, суд зазначає наступне. З виписки за картковим рахунком [PERSON] за період з 07.03.2022 року по 12.06.2025 року, вбачається, що останній періодично здійснював перекази грошових коштів на картку № [NUMBER] , яка належить [PERSON] , проте призначення платежу за даними переказами не зазначено, сума надходження коштів на картку позивача з картки відповідача є набагато більшою ніж сума самої позики, а тому суд не може переконатися в тому, що дані перекази були здійснені відповідачем саме в рахунок погашення боргу за договором позики. Також, суд бере до уваги, що оригінал розписки від 21.11.2021 року про надання 135000,00 грн. у позику [PERSON] [PERSON] , знаходиться у позивача та був оглянутий у судовому засіданні. Верховний Суд у своїй постанові від 26.12.2023 року по справі № 127/35718/21 висловлює з цього приводу свою правову позицію, в якій зазначає, що наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань. Крім того, сторона позивача посилається на те, що [PERSON] та [PERSON] з 2016 року по 2024 рік проживали однією сім`єю, а тому суд не виключає можливості, що вищезазначені грошові перекази [PERSON] здійснювались з метою утримання сім`ї. Щодо позовних вимог в частині стягнення трьох відсотків річних та суми інфляції суд зазначає наступне. Як вбачається з розрахунку інфляційних втрат у розмірі 9420,48 грн. та трьох процентів річних у розмірі 6050,14 грн., останні нараховані з 01 квітня 2023 року по 27 вересня 2024 року у відповідності до ст. 625 ЦК України. Таким чином, сума інфляційних втрат та три проценти річних нараховані у період дії в Україні воєнного стану. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в частині стягнення з [PERSON] суми інфляційних втрат та трьох процентів річних. Таким чином, на підставі викладеного, та враховуючи, що суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог, позовну заяву слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 21 листопада 2021 року в розмірі 135000,00 грн. Згідно ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому суд пропорційно задоволених вимог стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1350,00 грн.

Outcome: partial