Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») через систему «Електронний суд» звернулося до суду з даним позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість у розмірі 26054,60 грн, з яких: тіло кредиту 5200,00 грн, проценти за користування кредитом 10621,00, нараховані позивачем проценти за 144 календарних днів 7113,60 грн, штрафні санкції 2600,00 грн, комісія за надання кредиту 520,00 грн, а також судові витрати (судовий збір в сумі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн). Свої вимоги обгрунтовує тим, що 29.12.2024р. між ТОВ «Лінеура Україна » і [PERSON] у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» в електронній формі було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №5210310, за умовами якого товариство надало позичальнику на його банківську платіжну картку кредит у сумі 5200,00 грн строком на 360 днів по 24.12.2025р. із періодичністю сплати погоджених процентів 0,95% в день кожні 30 днів та одноразової комісії за надання кредиту в сумі 520,00 грн, виконавши свої договірні зобов`язання. Однак відповідач свої кредитні зобов`язання за даним договором належним чином та своєчасно не виконав, кредитні кошти з нарахованими процентами та комісією згідно графіку платежів не повернув. ТОВ «Лінеура Україна» за договором факторингу №31/07/2025 від 31.07.2025р. відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», як новому кредитору, право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі й до [PERSON] за вказаним договором у розмірі заборгованості 18941,00 грн, з яких: 5200,00 грн борг за тілом кредиту, 10621,00 грн борг за процентами, 2600,00 грн борг за штрафними санкціями, 520,00 грн борг за комісією. Також у межах строку дії кредитного договору ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» додатково нарахувало [PERSON] проценти за користування кредитом за 144 календарні дні у сумі 7113,60 грн. У зв`язку з цим, загальна сума заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» становить 26054,60 грн, з яких: 5200,00 грн борг за тілом кредиту, 10621,00 грн борг за нарахованими первісним кредитором процентами за користування кредитом, 7113,60 грн борг за нарахованими новим кредитором процентами за користування кредитом, 2600,00 грн борг за штрафними санкціями, 520,00 грн борг за комісією, яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку. Позивачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін від 12 січня 2026 року було направлено в електронній формі через систему «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до його електронного кабінету (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), але той інших заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подав. При цьому, суд зважує на те, що позивач у п.4 прохальної частини позову просив розглядати справу без його участі, а приписи ст.274 ЦПК України не містять обмежень для вирішення даної категорії справ у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін від 12 січня 2026 року було надіслано за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак той відзиву на позов чи інших заяв з процесуальних питань не подав. Також в установлений строк від сторін не надходило заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відтак, у силу положень ч.13 ст.7, ч.5 ст.279 ЦПК України розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами й у такому випадку судове засідання не проводиться та згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до такого висновку. За приписами ст.526, 530, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору; зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином і своєчасно; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. У ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Згідно ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). За змістом положень ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (засада змагальності цивільного судочинства). Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У судовому засіданні встановлено, що 29 грудня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» і [PERSON] було укладено Договір №5210310 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого товариство зобов`язується надати позичальнику кредит у гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник повинен повернути кредит, сплатити комісію і проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором, сума кредиту 5200,00 грн (п.1.2); строк кредитування 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, детальні терміни повернення кредиту та сплати комісії й процентів визначені в графіку платежів, що є додатком №1 до договору (п.1.3); комісія за надання кредиту 520,00 грн (п.1.4); стандартна процентна ставка фіксована, 0,95% за кожен день користування кредитом і застосовується у межах всього строку кредитування, вказаного в п.1.3 договору (п.1.4.1); денна процентна ставка 0,9778% (п.1.5); кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позичальника за реквізити електронного платіжного засобу [NUMBER] (п.2.1); дата надання кредиту 29.12.2024р. або 30.12.2024р. (п.2.2); у п.6.3 договору сторони передбачили штрафні санкції за невиконання/неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань; додатками до договору є графік платежів (№1) та інформаційне повідомлення позичальника (№2). Аналогічна за змістом інформація щодо умов кредитування наведена й у Паспорті споживчого кредиту, який підписаний сторонами 29.12.2024р. Оскільки вказаний кредитний договір створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, вчинений в електронній формі за допомогою електронного підпису у виді одноразового ідентифікатора позичальника (53838), особу якого було ідентифіковано й верифіковано, з огляду на його неоспорювання відповідачем, письмова форма даного правочину дотримана. При цьому, суд констатує, що без проходження попередньої реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без вчинення послідовності дій щодо акцептування пропозиції укласти електронний договір, подальше укладення між позивачем і відповідачем електронного кредитного договору на сайті є неможливим. Тобто, на виконання вимог ч.1 ст.638 ЦК України сторони у вказаному кредитному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він в силу положень ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Зазначене відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування», не суперечить приписам ст.6, 205, 207, 627-628, 634, 639, 642 ЦК України та узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, якау цій категорії справ є незмінною. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Лінеура Україна» зазначені свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, надавши [PERSON] можливість користуватися обумовленим розміром фінансових ресурсів, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 18.01.2026р. про емітування [PERSON] платіжної картки № [NUMBER] , що зазначена в кредитному договорі, та про зарахування 29.12.2024р. на неї коштів у сумі 5200,00 грн, узгоджується з повідомленням ТОВ «ПЕЙТЕК» від 01.08.2025р. про успішне перерахування 29.12.2024р. коштів від ТОВ «Лінеура Україна» на банківську картку № [NUMBER] у сумі 5200,00 грн, які є належними й допустимими доказами в справі. Натомість, [PERSON] порушила умови кредитного договору, кредит, відсотки за його користування та комісію згідно графіку платежів своєчасно не повернула (кредитні платежі взагалі не сплачувала), у зв`язку з чим їй нараховувались штрафні санкції. Згідно наданого ТОВ «Лінеура Україна» розрахунку заборгованість відповідача за кредитним договором №5210310 від 29.12.2024р. станом на 31.07.2025р. (дата відступлення) складала 18941,00 грн, з яких: 5200,00 грн борг за тілом кредиту, 10621,00 грн борг за відсотками за користування кредитом, 520,00 грн борг за комісією за надання кредиту, 2600,00 грн борг за штрафними санкціями, що не спростовано відповідачем, зокрема й шляхом надання інших своїх контрозрахунків. За договором факторингу №31/07/2025 від 31 липня 2025 року, укладеного між ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» (Фактор) і ТОВ «Лінеура Україна» (Клієнт), останнє відступає позивачу, як новому кредитору, а той набуває право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників за кредитними договорами, зазначеними у реєстрі боржників, зокрема й до [PERSON] за кредитним договором №5210310 від 29.12.2024р. у загальній сумі 18941,00 грн, з яких: 5200,00 грн борг за тілом кредиту, 10621,00 грн борг за відсотками за користування кредитом, 520,00 грн борг за комісією за надання кредиту, 2600,00 грн борг за штрафними санкціями. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованостей до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей і набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників та повна сума ціни продажу (згідно п.3.3 - 2851827,59 грн), що надійшла на рахунок клієнта, підтверджують факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості (п.1.2) і дана обставина підтверджена відповідними актом прийому-передачі реєстру боржників та витягом із реєстру боржників від 31.07.2025р., платіжною інструкцією №3704 від 04.08.2025р. про сплату ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» ТОВ «Лінеура Україна» коштів у сумі 2851827,59 грн за договором факторингу. Право кредитодавця на відступлення права вимоги без згоди позичальника кредитним договором не обмежене. Отже, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», як новий кредитор, набуло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №5210310 від 29.12.2024р. у розмір 18941,00 грн, з яких: 5200,00 грн борг за тілом кредиту, 10621,00 грн борг за відсотками за користування кредитом, 520,00 грн борг за комісією за надання кредиту, 2600,00 грн борг за штрафними санкціями. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості після набуття права вимоги за договором факторингу ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» здійснило [PERSON] додаткове нарахування процентів за кредитним договором за 144 календарних днів (з 01.08.2025р. по 22.12.2025р.) у сумі 7113,60 грн, що відповідає вимогам п.1.1 договору факторингу, п.1.3 кредитного договору та положенням ч.1 ст.1084 ЦК України. Водночас, [PERSON] після відступлення ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» права грошової вимоги за договором факторингу ніяких платежів первісному чи новому кредитору не здійснювала. Суд вважає правомірним нарахування первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» і новим кредитором ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» [PERSON] процентів за користування кредитом саме у межах встановленого та погодженого сторонами строку дії договору (360 днів), ці відсотки не є процентами, які нараховуються за порушення грошового зобов`язання (ч.2 ст.625 ЦК України), що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 05.04.2023р. у справі №910/4518/16. Крім того, суд не вбачає підстав для визнання несправедливими умов укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки нараховані у межах строку кредитування відсотки, з якими позичальник погоджувався, підписуючи договір, не відносяться до сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації в розумінні положень п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Прикметно, що величина встановленої у кредитному договорі та застосованої при нарахуванні відсотків денної процентної ставки в 0,7176% і на її основі стандартної процентної ставки 0,95% у день не перевищує її максимального розміру, передбаченого ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» (1%). Чинне ж законодавство не наділяє суд повноваженнями зменшувати суми процентів за користування кредитом, які позичальник зобов`язаний сплатити відповідно до умов кредитного договору. Враховуючи принцип свободи договору відповідач мав можливість не вступати з позивачем у кредитні правовідносини, якщо дійсно вважав завеликим встановлений розмір відсотків за користування кредитними коштами, проте погодився на такі умови договору, підписавши його без будь яких застережень. Більше того, не дивлячись на своє гарантоване право, передбачене п.5.3.2а кредитного договору, на відмову протягом 14 календарних днів від договору без пояснення причин відповідач продовжував користуватися кредитними коштами кредитодавця й до нього з жодними заявами не звертався. Право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту, яка є складовою частиною загальних витрат за споживчим кредитом, передбачене п.4 ч.1 ст.1, ч.2 ст.8, ч.1 ст.11, ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції з 10 червня 2017 року), Правилами розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених постановою Правління Національного банку України від 08 червня 2017 року №49 (Правила про споживчий кредит), і з такою умовою договору позичальник погодився. Наведене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 13.07.2022р. у справі №496/3134/19. Натомість [PERSON] всупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання нею своїх кредитних зобов`язань та спростування позовних вимог кредитодавця, зокрема й щодо укладення кредитного договору та отримання кредиту, а відсутність у неї коштів не може бути підставою для звільнення її від погашення кредитної заборгованості. Водночас суд не погоджується з вимогою позивача про стягнення з відповідача такої складової кредитної заборгованості як штрафні санкції в сумі 2600,00 грн, оскільки п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). При цьому, згідно з ч.2 ст.4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Відтак, оскільки означена сума штрафів була нарахована відповідачу за прострочення виконання ним зобов`язань за кредитним договором, укладеним 29.12.2024р., тобто після 24 лютого 2022 року, коли Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022р., затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022р., в Україні було введено воєнний стан, який триває і донині, то ці штрафи підлягають списанню кредитодавцем і не можуть бути стягнуті з позичальника. Водночас питання дійсності щодо вищевказаної частини грошової вимоги за кредитним договором, право якої відступалося за договором факторингу від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», є предметом відповідальності клієнта перед фактором (ст.1081 ЦК України). Таким чином, підсумовуючи вищевказані обставини справи, даний позов ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню на суму 23454,60 грн, з яких: 5200,00 грн борг за тілом кредиту, 17734,60 грн борг за процентами за користування кредитом (10621,00 грн нараховані первісним кредитором, 7113,60 грн нараховані новим кредитором), 520,00 грн борг за комісією. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать й витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. По даній справі ТОВ «ФК « Фінтраст Капітал» понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та на професійну правничу допомогу адвоката Столітнього М.М. у сумі 10000,00 грн, які підтверджені належними й допустимими доказами (договір про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024р., заявка №14330 від 24.11.2025р. на виконання доручення та акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №14330 від 22.12.2025р., які містять детальний опис наданих послуг, затраченого на них часу та їх вартості (загалом 12 годин і 10000,00 грн), рахунок на оплату від 22.12.2025р. на суму 10000,00 грн, ордер на надання правничої допомоги від 12.08.2025р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю). При цьому, суд враховує, що до понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу адвоката відносяться як оплачені, так і ті, що будуть оплачені ним у майбутньому, що відповідає умовам договору та усталеній практиці Верховного Суду (постанови від 27.07.2022р. у справі №686/28627/18, від 15.06.2021р. у справі №159/5837/19, від 03.10.2019р. у справі №922445/19та Європейського суду з прав людини (п.115 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України від 07.11.2013р»). Суд зважує на ту обставину, що відповідачем не було подано заперечень чи клопотань про зменшення пред`явлених стороною позивача до стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Водночас, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р.); відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (рішення у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р). Наведене також узгоджується й з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12.05.2020р. у справі №904/4507/18, де ВП ВС зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З урахуванням вищенаведеного, слід виснувати, що не є обов`язковими для суду договірні зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. З огляду на викладене суд вважає, що супровід даної справи не потребував від адвокатського бюро вивчення великого обсягу фактичних даних, регулювання даної категорії справ здійснюється невеликим обсягом нормативно-правових актів, справа є малозначною (за ціною позову, за складністю) та розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, бере до уваги типовість та поширеність такої категорії справ (про стягнення заборгованості за кредитним договором), зокрема й ініційованих ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у судах різних регіонів України (за інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень), у зв`язку з чим підготовка позову у цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи. Тому, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем сума судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн є завищеною і непропорційною до предмета спору та його складності. У зв`язку з цим, з огляду на критерії співмірності, розумності, обгрунтованості та пропорційності, витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача, слід зменшити (по затраченому часу та вартості послуг; при цьому адвокатська послуга п.10 щодо участі в судових засіданнях взагалі не давалась, оскільки розгляд справи проводився без виклику сторін, а послуга п.9 виконана частково щодо клопотання про витребування доказів) з 10000,00 грн до 3500,00 грн, що забезпечить справедливий баланс між інтересами сторін. Таким чином, зважаючи на часткове задоволення позову, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2180,67 грн (23454,60 : 26054,60 х 2422,40) сплаченого ним при подачі заяви судового збору та 3150,73 грн (23454,60 : 26054,60 х 3500,00) витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а всього 5331,40 грн судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial