Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

04 вересня 2025 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь [PERSON] в порядку ст.625 ЦК України інфляційні втрати за період з 27 жовтня 2022 року по 30 травня 2025 року у сумі 28 506,79 грн. та 3 % річних за період з 27 жовтня 2022 року по 30 травня 2025 року у сумі 8 866,99 грн, всього в сумі 37 373,78 грн.. Вимоги позову обґрунтовані тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка за життя перебувала на обліку у Пенсійному фонді України, де отримувала пенсію. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді недоотриманої пенсії, яка була нарахована померлій, але не виплачена Пенсійним фондом України. Позивач [PERSON] , як спадкоємець померлої звернувся до Головного Управління Пенсійного фонду України в місті Києві, щодо отримання належних коштів. Проте вказані кошти йому виплачені не були. [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування та рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 лютого 2023 року по справі № 761/23279/22 позов [PERSON] задоволено, стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві грошові кошти розмірі 118 101 грн. 25 коп., набуті в порядку спадкування за законом, інфляційні збитки за період з 18.01.2022 до 26.10.2022 у розмірі 23 904 грн. 88 коп., три проценти річних від простроченої суми за період з 18.01.2022 до 26.10.2022 у розмірі 2 737 грн. 36 коп. Пенсійним фондом України протягом 2023-2025 років здійснені виплати заборгованості перед позивачем та кошти в розмірі 118 101,25 коп., набуті [PERSON] в порядку спадкування за законом, виплачені Пенсійним фондом України в повному обсязі 30 травня 2025 року. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, то у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення, відповідно до статті 625 ЦК України - стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, за період з 27 жовтня 2022 року по 30 травня 2025 року. Згідно розрахунку інфляційне збільшення за цей період становить 28 506,79 грн та 3 % річних становить 8 866,99 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.09.2025 року відкрито спрощене провадження у даній справі без виклику сторін. Сторони не звертались до суду з клопотанням про слухання справи з викликом сторін. Відповідач власним правом не скористався, відзив на заявлені вимоги не направив. Вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Частина 1 статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 лютого 2023 року (справа № 761/23279/22) позов [PERSON] задоволено, стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві грошові кошти в розмірі 118 101 грн. 25 коп., набуті в порядку спадкування за законом, інфляційні збитки за період з 18.01.2022 до 26.10.2022 у розмірі 23 904 грн. 88 коп., три проценти річних від простроченої суми за період з 18.01.2022 до 26.10.2022 у розмірі 2 737 грн. 36 коп. Як встановлено судом, 11 січня 2021 року державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Пономаренком О.О. видане свідоцтво про право на спадщину за законом (зареєстровано в реєстрі за №1-1), відповідно до якого [PERSON] успадкував за померлою [PERSON] недоотриману пенсію у розмірі 118 101 грн. 25 коп., що належала спадкодавцю на підставі витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №68666034 від 11 січня 2022 року, що знаходиться в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві №2600-0501-8/188864 від 29 листопада 2021 року. Рішення набрало законної сили. З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення суду позивачу перераховувались кошти наступними сумами: - 25.07.2023 в сумі 557,32 грн - 13.09.2023 в сумі 2 093,00 грн - 23.10.2023 в сумі 3,53 грн - 23.10.2023 в сумі 1 299,47 грн - 21.11.2023 в сумі 4,1 грн - 21.12.2023 в сумі 0,62 грн - 21.10.2024 в сумі 2 361,00 грн - 12.11.2024 в сумі 2 361,00 грн - 09.12.2024 в сумі 2 361,00 грн - 30.05.2025 в сумі 107 060,21 грн Отже, 30.05.2025 року рішення суду виконане в повному обсязі та позивачу сплачена сума на виконання рішення суду в загальному розмірі 118 101 грн. 25 коп. У справі, що розглядається спір виник з приводу стягнення на підставі статті 625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку із невиконанням рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 14 лютого 2023 року (справа №761/23279/22), яким стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві грошові кошти розмірі 118 101 грн. 25 коп., набуті в порядку спадкування за законом. Аналогічний спір розглядався у Верховному Суді, де суд у постанові від 30 листопада 2023 року (справа №335/8654/20) дійшов таких висновків: "16. Згідно з частиною першою статті 2 Закону України від 5 червня 2012 року № 4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" (далі - Закон № 4901-VI) держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган; державні підприємство, установа, організація. 17. За приписами частин першої, другої статті 3 вказаного Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. 18. Частиною четвертою статті 3 Закону № 4901-VI перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей. 20. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 жовтня 2023 року (справа №686/7081/21) вирішувала питання про те, чи застосовні приписи статті 625 ЦК України до правовідносин, які виникають унаслідок порушення державою обов`язку з виплати відшкодування шкоди у визначеному в чинному рішенні суду розмірі, а саме у разі несвоєчасного виконання такого рішення і дійшла таких висновків: "37. За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Судове рішення про стягнення таких коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору). 38. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). 39. У разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (частина перша статті 5 Закону № 4901-VI). 40. ЦК України, прийнятий 16 січня 2003 року, набрав чинності 1 січня 2004 року, тоді як Закон № 4901-VI був прийнятий 5 червня 2012 року та набрав чинності 1 січня 2013 року. Стаття 625 ЦК України діє у незмінній редакції з часу набрання чинності цим кодексом. Так само незмінним залишається припис частини першої статті 5 Закону № 4901-VI, який не встановлює інший, ніж у частині другій статті 625 ЦК України, розмір процентів. 41. Основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є ЦК України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проєкт закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проєкт закону про внесення змін до ЦК України. Поданий законопроєкт розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проєктом закону про внесення змін до ЦК України (частини перша та друга статті 4 ЦК України). 42. Оскільки парламент прийняв Закон №4901-VI після ЦК України, то його приписи не мають суперечити приписам зазначеного кодексу. Прийняття законів, які регулюють однопредметні цивільні відносини інакше, ніж ЦК України, можливе тільки з одночасним внесенням змін до цього кодексу (аналогічного підходу дотримав Конституційний Суд України у рішенні від 13 березня 2012 року № 5-рп/2012 (абзац сьомий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини)). Якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України… 43. Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Тому приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (зокрема деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір, делікт тощо). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачають договір або спеціальний закон, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. … 64. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що у разі порушення державою-боржником строку виконання судового рішення про стягнення на користь стягувача-кредитора коштів із Державного бюджету України (прострочення виконання підтвердженого судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди) стаття 625 ЦК України та частина перша статті 5 Закону № 4901-VI встановлюють ефективний компенсаторний механізм захисту від такого порушення, дозволяючи кредитору стягнути з держави 3% річних від вчасно несплаченої за чинним рішенням суду суми й інфляційні втрати за період прострочення виконання цього рішення.». При зверненні до суду з позовом позивач зазначав, що на виконання рішення суду від 14.02.2023 року відповідач 30.05.2025 року сплатив грошові кошти в сумі 118 101 грн. 25 коп. В позовній заяві позивач не обгрунтував підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат, починаючи з 27.10.2022 року. Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 14.02.2023 року також не містить обгрунтувань підстав стягнення 3% річних та інфляційних за період з 18.01.2022 року по 26.10.2022 року. Таким чином, враховуючи положення ч.1 ст.5 Закону №4901-VI, оскільки позивач не надав доказів щодо дати надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів документів, необхідних для здійснення перерахування коштів, звернувся до суду про стягнення 3% річних та інфляційних за несвоєчасне виконання рішення суду, тому суд вважає за можливе стягнути 3% річних та інфляційні, починаючи з дня набрання рішенням законної сили плюс три місяці надані Законом на виконання рішення суду, тобто з 26.09.2023 року по 30.05.2025 року (день повної виплати суми 118 101 грн. 25 коп.) згідно з наступним розрахунком: з 26.09.2023 року по 23.10.2023 року нараховані на суму 115 450,93 грн. 3% річних - 265,70 грн., інфляційне збільшення - 923,61 грн.; з 24.10.2023 року по 21.11.2023 року нараховані на суму 114 147,93 грн. 3% річних - 272,08 грн., інфляційне збільшення - 570,74 грн.; з 22.11.2023 року по 21.12.2023 року нараховані на суму 114 143,83 грн. 3% річних - 281,45 грн., інфляційне збільшення - 799,01 грн.; з 22.12.2023 року по 21.10.2024 року нараховані на суму 114 143,21 грн. 3% річних - 2 853,84 грн., інфляційне збільшення - 9 559,49 грн.; з 22.10.2024 року по 12.11.2024 року нараховані на суму 111 782,21 грн. 3% річних - 212,39 грн., інфляційне збільшення - 0 грн.; з 13.11.2024 року по 09.12.2024 року нараховані на суму 109 421,21 грн. 3% річних - 242,16 грн., інфляційне збільшення - 2 079,00 грн.; з 10.12.2024 року по 30.05.2025 року нараховані на суму 107 060,21 грн. 3% річних - 1 512,98 грн., інфляційне збільшення - 7 599,82 грн., а загальна сума 3% річних становить 5 640,60 грн. та інфляційних втрат - 21 531,67 грн. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, як це вбачається з положень ч. 1 ст. 134 ЦПК України. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При поданні позовної заяви позивач наводив попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, отже позивачем дотримано вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України. Виходячи зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Як свідчать матеріали справи, 25 жовтня 2022 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Сологубом Сергієм Анатолійовичем укладено договір про надання правової допомоги предметом якого є надання клієнту правничої допомоги у цивільній справі №761/23279/22. Відповідно до Розділу 4 договору за надання правової допомоги Клієнт зобов`язаний сплатити Адвокату гонорар який поверненню не підлягає. Так представник позивача [PERSON] - адвокат Сологуб С.А. долучив до позовної заяви договір про надання професійної правничої допомоги №3-10/2022 від 25 жовтня 2022 року, додаткову угоду №2 до Договору №3-10/2022 з детальним описом робіт від 02 вересня 2025 року яка свідчить, що за надання правничої допомоги гонорар становить 6 000 грн. 00 коп. та платіжну інструкцію від 04.09.2025 року на суму 6 000,00 грн.. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial