Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

31.08.2025 представник позивача, за довіреністю у справі адвокат Андрущенко Михайло Валерійович, звернувся до суду з вказаним позовом, шляхом направлення через підсистему «Електронний суд», що зареєстрований судом 04.09.2025, обґрунтовуючи тим, що 21.07.2024 між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» і [PERSON] було укладено Договір про надання грошових коштів у позику №4707180724, який разом із Правилами надання споживчих кредитів, складають єдиний договір, у якому визначаються всі його істотні умови. Відповідно до умов договору позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику у розмірі 4000,00 грн на споживчі потреби на строк 360 днів, шляхом перерахунку на поточний рахунок позичальника на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами Договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно 2.6.1., 2.6.2 та 2.6.3 цього Договору, його додатків. Стандартна процентна ставка становить 1.5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього Договору. Позикодавець свої зобов`язання виконав у повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 4000,00 грн, у той же час відповідач всупереч умовам договору позики свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, тому, станом на день подання даного позову заборгованість відповідача складає 21000,00 грн, яка складається із: 4000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 15000,00 грн заборгованість за процентами, 2000,00 грн сукупна сума пені, нарахована за порушення зобов`язань позичальником Договору. Тому, просив у судовому порядку стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» заборгованість за договором позики у розмірі 21000,00 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. 08.09.2025 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 16.10.2025 11:00. 08.09.2025 судом постановлено ухвалу, якою витребувано в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» письмові докази на підтвердження обставин справи, які місять банківську таємницю та можуть бути надані лише за рішенням суду. 06.10.2025 на адресу суду від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла відповідь на ухвалу суду про витребування доказів. 16.10.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення судового засідання на 26.11.2025 09:30, у зв`язку із першою неявкою відповідача у судове засідання. 26.11.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення судового засідання на 20.01.2026 11:30, за клопотанням представника відповідача. 19.01.2026 представник відповідача, адвокат Малиневський Павло Петрович, подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що відповідач заперечує проти позову в повному обсязі та вважає вимоги позивача необґрунтованими, не доведеними належними доказами та такими, що базуються на припущеннях. Надана позивачем довідка від АТ КБ «ПриватБанк», а також лист від ТОВ ФК «Контрактовий Дім», не є належним доказом виконання зобов`язання саме ТОВ «ІННОВА ФІНАНС». Згідно з інформацією у банківській довідці, 21.07.2024 на рахунок відповідача надійшло дві суми по 4 000,00 грн. При цьому у графі «Інформація про платника» зазначено: «CASH2CARD A2C EASYCASH Unavailable» та «payway 1*tr4cv 12G.KOZHUMYAYSKA ST.». У цих документах відсутня будь-яка ідентифікація сторони Позивача (ТОВ «ІННОВА ФІНАНС», ТОВ ФК «Контрактовий Дім» чи належної останньому платіжної системи «easypay») як платника коштів. Зазначені транзакції є знеособленими переказами від сторонніх платіжних сервісів, і позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, які б пов`язували ці транзакції саме з виконанням спірного кредитного договору №4707180724. Недоведеність факту надання коштів саме позивачем унеможливлює стягнення боргу на його користь. Також, матеріали справи містять суттєві розбіжності, які ставлять під сумнів факт укладення договору на умовах, викладених позивачем: ванкеті-клієнта (Додаток № 3 до позовної заяви) у розділі «Дата отримання кредиту» чітко вказано дату 20.07.2024, водночас сам договір позики № 4707180724 датований 21.07.2024. Ця невідповідність свідчить про недостовірність наданих позивачем електронних доказів та ставить під сумнів дотримання порядку укладення електронного договору, зокрема щодо його акцепту та ідентифікації часу подій. Крім того, позивач не надав доказів, що одноразовий ідентифікатор надходив саме на телефон відповідача та був введений саме ним. Як зазначено вище, відповідач з 01.05.2025 проходить військову службу. Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Позивач у своєму розрахунку здійснює нарахування відсотків до 16.07.2025, тобто включає період, коли відповідач вже проходив військову службу, тому нарахування відсотків та будь-яких штрафних санкцій після 01.05.2025 є прямим порушенням закону. Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн, то відповідач вважає таку суму неспівмірною зі складністю справи та якістю підготовки документів. Позовна заява є типовою, шаблонною та містить грубі помилки. Підготовка позову з помилками не може оцінюватися у 5 000,00 грн. Прошу суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу до мінімального або відмовити у їх стягненні повністю. Тому, просить приєднати цей відзив та додані до нього докази до матеріалів справи, відмовити ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі через їх недоведеність та необґрунтованість, зокрема, врахувати факт проходження відповідачем військової служби з 01.05.2025, що є безумовною підставою для звільнення від сплати процентів та штрафних санкцій у цей період та відмовити позивачу у стягненні витрат на професійну правничу допомогу як необґрунтованих та неспівмірних. 20.01.2026 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення судового засідання на 17.02.2026 14:00, для реалізації права на подання заяв щодо спору. 17.02.2026 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про розгляд справи за відсутності відповідача, оскільки останній подав до суду відзив на позовну заяву, а наявні у справі матеріали та подані сторонами докази, дають підстави ухвалити рішення у справі. Представник позивача, за довіреністю у справі адвокат Андрущенко Михайло Валерійович, у судове засідання не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, у позовній заяві зазначив клопотання, у якому просив розгляд справи проводити без участі представника товариства, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та його представник, адвокат Малиневський Павло Петрович, у відзиві на позовну заяву просив справу розглянути за відсутності сторони відповідача. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини, спірні правовідносини, з посиланням на докази та норми права. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Встановлено, що 20.07.2024 [PERSON] заповнив анкету клієнта, згідно якої надав про себе всю загальну інформацію, персональні дані, адресу місця проживання, суму бажаного кредиту, дату його отримання та номер картки № [NUMBER] . 21.07.2024 між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] укладено договір надання грошових коштів у позику №4707180724, відповідно до умов якого товариство надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити комісію за надання Кредиту, проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідно до п. 2.3. Договору, сума кредиту (загальний розмір) складає: 4000 гривень. Відповідно до п. 2.4, 2.5, 2.7. Договору, тип кредиту кредит. строк кредиту (строк дії Договору) 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, останній платіж з періодом внесення 30 дні (в). Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для позичальника та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується Графік платежів) , що є Додатком №1 до цього Договору. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби Відповідно до п. 2.6 Договору, тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка становить 1.5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього Договору. Відповідно до п. 3.1 Договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки: [NUMBER] . Відповідно до п. 4.1 Договору, проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Відповідно до 5.1.11. Договору, товариство має право Вимагати від Позичальника повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, встановлених Договором. Відповідно до п. 5.4.1 Договору, позичальник зобов`язаний у встановлений Договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пеню (у разі наявності) та інші платежі передбачені Договором. Відповідно до п. 6.1 Договору, сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів, крім випадку визначеного в п. 6.3. Договору Відповідно до п. 10.2 Договору, договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами Сторін та діє протягом строку, вказаного в п. 2.5. Договору (включно), а у випадку, якщо після закінчення вказаного строку, за Договором будуть наявні невиконані грошові зобов`язання, Договір продовжує діяти до повного виконання Позичальником зобов`язань за ним.. Згідно п. 10.10 Договору, невід`ємною частиною цього Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано Позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Веб-сайті Товариства: https://finsfera.ua/та які містяться в матеріалах справи. Також, відповідачем було підписано електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором додаток №1 до договору, а саме графік платежів та паспорт споживчого кредиту, який є невід?ємною частиною договору, у відповідності до п. 10.10 Договору. Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ч 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. П. 6 ч. 1 ст. 3 цього Закону визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону). На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». У ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» вказано, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. За змістом ст. 6, ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Отже, електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 у справі № 910/1162/19 та від 19.01.2022 у справі № 202/2965/21). Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісними кредитором не було б укладено. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18. Встановлено, що вищевказаний договір про надання грошових коштів у позику №4707180724 від 21.07.2024 підписаний [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором (2712), що підтверджується доказом відправки одноразового ідентифікатора саме відповідачу, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Підписання договору про надання грошових коштів у позику №4707180724 від 21.07.2024, свідчить про те, що [PERSON] цілком зрозумів усі умови договору та своїм підписом письмово підтвердив та закріпив те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Тому, аналізуючи у сукупності докази, які містяться у матеріалах справи, суд вважає, що факт підписання договору надання грошових коштів у позику №4707180724 від 21.07.2024 в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора [PERSON] є доведеним. Вказаний договір надання грошових коштів у позику №4707180724 від 21.07.2024, підписаний сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, сторони визначили всі істотні умови договору, а тому, саме з 21.07.2024 між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами. Крім того, відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ч. 1 ст. 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Представник відповідача, заперечуючи проти позову, зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем грошових коштів, а саме позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту перерахування грошових коштів на його рахунок. Однак, суд критично оцінює зазначені твердження виходячи з наступного. Перерахування на картковий рахунок відповідача - [PERSON] ( [NUMBER] ), грошових коштів у розмірі 4000,00 грн за договором надання грошових коштів у позику №4707180724 від 21.07.2024 підтверджується листом ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 29.07.2025, з якого вбачається, що 21.07.2024 на картковий рахунок відповідача [NUMBER] , який вказаний ним у кредитному договорі, було перераховано кредитні кошти у розмірі 4000,00 грн, надавачем платіжних послуг є ТОВ ФК «Контрактовий дім», згідно умов договору №160523/1 про надання послуг з приймання та переказу платежів від 16.05.2023. Вказані обставини підтверджується також випискою по картковому рахунку та інформацією, яка надана АТ КБ «ПРИВАТБАНК, на виконання вимог ухвали про витребування доказів від 08.09.2025, матеріалами справи в електронній формі та не спростовані відповідачем належними та допустимими доказами, враховуючи, що він не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до такої інформації, відповідно до законодавства. ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» свої зобов`язання за договором надання грошових коштів у позику №4707180724 від 21.07.2024 виконало у повному обсязі, а саме надало [PERSON] кошти в сумі 4000,00 грн. Ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, відповідач з умовами договору був ознайомлений, підписав договір надання грошових коштів у позику №4707180724 від 21.07.2024, отримав кредит у розмірі 4000,00 грн, однак умови договору щодо повернення зазначених коштів порушив. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно із ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У даному випадку, позивачем доведено факт укладення кредитного договору, факт отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 4000,00 грн та порушення ним зобов`язання щодо їх повернення, а тому, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту згідно договору надання грошових коштів у позику №4707180724 від 21.07.2024у розмірі 4000,00 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по відсотках у розмірі 15000,00 грн, слід зазначити наступне. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог зазначає, що надані позивачем докази щодо заборгованості є не належними. Відповідач з 01.05.2025 проходить військову службу тому, відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», йому як військовослужбовцю під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Позивач у своєму розрахунку здійснює нарахування відсотків до 16.07.2025, тобто включає період, коли відповідач вже проходив військову службу, тому нарахування відсотків та будь-яких штрафних санкцій після 01.05.2025 є прямим порушенням закону. Суд частково враховує зазначені твердження виходячи з наступного. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Також, виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15ц, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц та від 15.01.2025 у справі № 753/16762/15-ц. Так, на підставу вимог щодо стягнення заборгованості за договором за договором надання грошових коштів у позику №4707180724 від 21.07.2024 з відповідача, позивачем надано розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що позичальник [PERSON] має заборгованість у розмірі 21000,00 грн, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту 4000,00 грн, заборгованості по процентам за період з 21.07.2024 до 16.07.2025 - 15000,00 грн, які нараховані в межах строку кредиту. Крім того, згідно п. 5 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про платіжні послуги» до надавачів платіжних послуг належать фінансові установи, що мають право на надання платіжних послуг. Ч. 3 ст. 10 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що фінансові установи мають право на провадження діяльності з надання фінансових платіжних послуг лише після отримання ними ліцензії відповідно до цього Закону (крім банків) та за умови включення до Реєстру, якщо інше не передбачено цим Законом. Встановлено, що ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, тому вказане товариство не може надати первинні банківські документи. Тому, суд вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом розміру заборгованості, враховуючи, що позивачем надані докази отримання відповідачем кредитних коштів, а останній свого контррозрахунку, який би спростовував доводи позивача щодо суми боргу, до суду не надав. Також, відповідно до ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Указом в.о. Президента України від 17.03.2014 № 303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 № 1126-VII «Про часткову мобілізацію в Україні» в Україні оголошена мобілізація, у зв`язку з чим з 18.03.2014 настав особливий період. Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24 лютого 2022 року було введено в Україні воєнний стан, який діє і на даний час. Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Аналіз вищевикладених положень дає можливість зробити висновок, що пільги стосовно звільнення від нарахування процентів за користування кредитом мають не всі військовослужбовці, а лише ті, які підпадають під визначені у законі категорії. Категоріями військовослужбовців, які мають пільги щодо звільнення від нарахування процентів за користування кредитом, є: 1) військовослужбовці, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; 2) військовослужбовці, які призвані на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період; 3) інші військовослужбовці, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у заходах, перелік яких наведено у ч. 15 ст. 14 вказаного Закону. Встановлено, що відповідач - [PERSON] , з 01.06.2025 був призваний на військову службу під час мобілізації та на даний час проходить військову службу у ВЧ [NUMBER] , що підтверджується довідкою [INFO] №179 від 03.09.2025 та довідкою з військової частини [NUMBER] №5726 від 08.09.2025. Згідно листа Міністерства оборони України від 21.08.2014 № 322/2/7142, документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем у особливий період, а також підтверджує призов під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних, є військовий квиток, в якому в відповідних розділах здійснюються службові відмітки, а документами, які підтверджують призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, можуть бути довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Отже, копією довідки військової частини [NUMBER] №5726 від 08.09.2025 підтверджено, що з 01.06.2025 [PERSON] перебуває на військовій службі під час мобілізації. Таким чином, враховуючи, що відповідач з 01.06.2025 і по теперішній час проходить службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у військовій частини [NUMBER] , на спірні правовідносини поширюється дія п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому у даному випадку з 01.06.2025 не повинні нараховуватися проценти за користування кредитом та штрафні санкції, пеня на весь час його призову. Як було зазначено вище у рішенні, заборгованість відповідача за процентами становить 15000,00 грн, яка нарахована за період з 21.07.2024 до 16.07.2025, які позивач і просить стягнути з відповідача. Разом з тим, за період з 01.06.2025 до 16.07.2025, після початку проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, відповідач звільняється від нарахування процентів та пені за договором надання грошових коштів у позику №4707180724 від 21.07.2024 на підставі пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». При цьому, станом на 01.06.2025 у [PERSON] була наявна заборгованість за процентах у розмірі 13160,00 грн, яка нарахована ще до початку проходження відповідачем військової служби, а тому, зважаючи на те, що відповідач порушив умови договору, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути вказану заборгованість за процентами у розмірі 13160,00 грн. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються, у разі часткового задоволення позову, на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн, але враховуючи, що позов задоволено частково, судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, становить 1979,45 грн, який слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial