Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

АТ «Сенс Банк» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії від 27.03.2019 року у розмірі 209879 грн 17 к. та понесені судові витрати зі сплати судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що 27.03.2019 року [PERSON] уклала з АТ «Альфа Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», укладеного між нею та банком. Банк прийняв пропозицію відповідачки та підписав акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії. Акцепт пропозиції на укладання Угоди отримано відповідачкою, про що свідчить її власноручний підпис. Угода була укладена на наступних основних умовах: тип кредиту кредитування рахунку та встановлення відновлюваної кредитної лінії; найменування продукту Максимум; мета кредиту для особистих потреб; ліміт кредитної лінії 200000,00 грн; процентна ставка 39,99 % річних; тип процентної ставки фіксована; тип картки MC Debit World; порядок повернення кредиту щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5 % від суми заборгованості, мінімум 50 грн. Банк взяті відповідно до Угоди на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачці у розпорядження кредитні кошти, якими відповідачка активно користувалась, що підтверджується випискою по рахунку. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 209879 грн 17 к., з яких: 122687 грн 27 к. прострочене тіло кредиту; 58938 грн 51 к. відсотки за користування кредитом; 26093 грн 89 к. тіло кредиту; 1359 грн 50 к. овердрафт (несанкціонована заборгованість); 800 грн неустойка (штраф). 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань 30.11.2022 року. Від представника відповідача адвоката Сікорської І.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог. Свої доводи обґрунтовує тим, що позивачем вказано про те, що шляхом укладання оферти, під яким мається на увазі договір, було надано кредит відповідачці, що суперечить процедурі укладання такого договору, не відповідає нормам Цивільного кодексу України та не може продовжувати обов`язки для однієї чи іншої сторони. З оферти неможливо встановити згоду двох сторін щодо істотних умов договору. При цьому, всупереч викладеним в позовній заяві обставин, до її матеріалів додані документи, з яких вбачається, що відповідачка нібито 27.03.2019 року надала банку оферту на укладання угоди про надання кредиту на підставі Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», після чого, у цей же день, банк прийняв пропозицію на укладання угоди про надання кредиту, шляхом надання акцепту. Також, як вбачається з оферти, підставою для укладання Угоди про надання кредиту є договір про банківське обслуговування фізичних осіб АТ «Альфа-Банк», що укладений між відповідачкою і банком. Однак процедура укладання договору суперечить нормам, які викладені в публічній пропозиції банку на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, оскільки відповідно до п. 2.3 Публічної пропозиції Договір вважається укладеним після отримання банком від клієнта письмової Анкети заяви про акцепт Публічної пропозиції банку. АТ «Сенс Банк» не дотримав вимог, передбачених діючим законодавством про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які він вважав узгодженими. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та не уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Отже відповідачка не погоджувала умови кредитного договору, зокрема в частині розміру процентів, комісій та строків повернення кредитних коштів. Також з розрахунку заборгованості вбачається, що грошові кошти, які сплачувалися відповідачем, частково зараховувалися позивачем в рахунок погашення комісії. Загалом позивач зарахував в рахунок погашення комісії за період з 28.03.2019 року по 07.08.2024 року грошові кошти в сумі 50 719,64 грн. Зазначена сума коштів, яка була зарахована в рахунок погашення комісії, підлягає зарахуванню в рахунок погашення процентів та/або тіла кредиту, оскільки стягнення комісіє є незаконним. Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю заборонялося встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. При цьому банк нарахував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію супутніх послуг банку (обслуговування банком же кредитом, тобто за послугу, яку банк вчиняє на свою користь) за рахунок позивача, що є незаконним. Також представник відповідачки зазначила, що заявлена позивачем сума витрат на правову допомогу не є співрозмірною складності справи та обсягу наданих послуг, оскільки справа є нескладною та типовою, розглядається без участі адвоката у судовому процесі, не є співрозмірною ціні позову. Крім того, до позову не долучено докази оплати за надані юридичні послуги. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вона зазначила, що відповідачка шляхом підписання оферти запропонувала банку укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб АТ «Альфа-Банк», укладеного між ним та банком. Відповідачкою також була підписана Анкета-заява про акцепт Публічної пропозиції банку на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (АТ «Сенс Банк»), підписанням якої (п.п.2.1.1 частини 2 Анкети-заяви) підтвердила, що ця Анкета-заява про акцепт публічної пропозиції є акцептом Публічної пропозиції та укладанням договору між нею та банком на умовах, викладених в Публічній пропозиції та Додатках до договору, що розміщені на веб-сторінці банку. П.п. 2.1.2 ч. 2 Анкети-заяви відповідачка підтвердила, що в день підписання цього Акцепту отримала примірник договору та всіх додатків до нього, п.п. 2.1.5 прийнято пропозицію банку на виконання його електронного підпису, зразок якого наведений в Договорі для вчинення будь-яких правочинів та/або підписання будь-яких документів згідно з умовами договору. Відповідачкою підписано Паспорт споживчого кредиту, яким передбачено та погоджено умови кредитування. Крім цього, в розділі № 5 Порядок повернення кредиту, в графі «Кількість та розмір платежів, періодичність внесення» зазначено щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5 % від суми заборгованості, мінімум 50 грн. Підписом також підтверджено отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи з обраних умов кредитування, підтверджено отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуації. Всі відносини між позичальником та банком, що не врегульовані Угодою, регулюються Договором про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Сенс Банк», який визначає всі інші умови надання та користування кредитом, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання Умов та діюча редакція якого розміщена на сайті банку. Редакція договору про банківське обслуговування фізичних осіб чинна на момент укладання Угоди між відповідачкою і банком (діяла з 20.01.2019 року по 13.02.2020 року). Відповідачка підписала оферту, а отже виявила волю на укладання договору та отримала кредитні кошти в користування, що підтверджує факт укладання договору. Також представник зазначила, що не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами. Щодо зазначеного у відзиві зарахування сплачених відповідачкою грошових коштів за комісією в рахунок погашення процентів та/або тіла кредиту, представник позивача зазначила, що Додатком №5 до Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, якщо умовами Угоди передбачено сплата комісії за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості, банк з метою сприяння позичальнику у виконанні ним своїх зобов`язань за Угодою, вчиняє дії на користь позичальника у виконанні ним своїх зобов`язань за Угодою, вчиняє дії на користь позичальника по розрахунково-касовому обслуговуванню кредитної заборгованості, які полягають в наданні позичальнику комплексу послуг по розрахунково-касовому обслуговуванню кредитної заборгованості. Щодо розміру витрат на правничу допомогу представник позивача зазначила, що відповідачкою не доведено неспіврозмірність витрат на правничу допомогу позивача, оскільки заявлена вимога є співрозмірною з даною категорією справ і є змінною категорією, оскільки залежить від задоволених позовних вимог. Розмір витрат на правову допомогу чітко встановлений в Договорі про надання послуг № 1006 від 28.01.2025 року, який укладений між АТ «Сенс Банк» та АО «СмартЛекс» і відповідає вчиненим діям. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але в позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі за наявними у справі матеріалами. Відповідачка в судове засідання не з`явились, а її представник у відзиві просила розглянути справу без участі сторони відповідача. Приймаючи до уваги заяви сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В судовому засіданні встановлено, що 27.03.2019 року відповідачкою було запропоновано ПАТ «Альфа-Банк» Оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії (а.с. 7). 27.03.2019 року відповідачкою було заповнена та підписана Анкета-заява про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа Банк» (а.с. 7 зв.). В п.п. 2.1.1 п. 2.1 Анкети-заяви зазначено, що підписанням цього Акцепту відповідачка підтверджує акцепт Публічної пропозиції та укладання Договору між нею та АТ «Альфа-Банк» на умовах, викладених в Публічній пропозиції та додатках до Договору, що розміщені на веб-сторінці банку www.alfabank.ua. В п.п. 2.1.1 п. 2 Анкети-заяви зазначено, що відповідачка підтверджує, що в день підписання цього Акцепту отримала примірник Договору та всіх додатків до нього Оферта містить умови кредитної картки та відкриття відновлювальної Кредитної лінії: ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000,00 грн; процентна ставка за користування коштами відновлюваної кредитної лінії у розмірі 39,99% річних; тип процентної ставки фіксована; обов`язковий мінімальний платіж у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. 27.03.2019 року відповідачкою підписаний паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені основні умови кредитування: тип кредиту кредитування рахунку; мета отримання кредиту споживчі цілі; сума/ліміт кредиту 0,00/75000,00 грн; спосіб надання кредиту безготівковим шляхом; строк кредитування 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлюваної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору; максимальна сума кредиту 200000,00 грн; процентна ставка 39,99% річних; процентна ставка фіксована; сума щомісячного платежу 865 грн; орієнтовна реальна річна процентна ставка 52,25% (а.с. 8). Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначних договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. На підтвердження зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника та часткового погашення нею заборгованості, позивач надав виписку по особовому рахунку за період з 28.03.2019 року по 07.08.2024 року, в якій вбачається встановлення кредитного ліміту у розмірі 75000,00 грн з подальшим його збільшенням до 91880 грн 52 к., використання грошових коштів відповідачкою, списання процентів, розрахунково-касове обслуговування картки, а також зарахування грошових коштів, внесених відповідачкою (а.с. 11-18). У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою зобов`язань за договором від 27.03.2019 року утворилась заборгованість, загальний розмір якої, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 07.08.2024 року, становить 209879 грн 17 к., що складається з: 122687 грн 27 к. прострочене тіло кредиту; 58938 грн 51 к. відсотки за користування кредитом; 26093 грн 89 к. тіло кредиту; 1359 грн 50 к. овердрафт (несанкціонована заборгованість); 800 грн неустойка (штраф) (а.с. 19). З метою врегулювання спору в досудовому порядку, позивачем було направлено на адресу відповідачки Вимогу щодо усунення порушень (а.с. 23). Вказана вимога відповідачкою не виконана та заборгованість не сплачена. Між тим, суд критично відноситься до нарахованих позивачем та сплачених відповідачкою заборгованості по комісії з розрахунково-касового обслуговування, зазначених в розрахунку заборгованості за кредитом (а.с. 19) з огляду на наступне. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/ припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)). Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах. Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)). У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України). Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»). Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»). Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що: «згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладені оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Суд звертає увагу, що в оферті та договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також АТ «Сенс Банк» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні вказаного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». За таких обставин, суд вважає, що положення договору щодо обов`язку відповідачки щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними. Відповідно до розрахунку суми заборгованості відповідача по комісії за кредитним договором (а.с. 19) та виписки по особовому рахунку за період з 28.03.2019 року по 07.08.2024 року, відповідачка за період з 28.03.2019 року по 24.08.2024 року фактично сплатила безпідставно нараховану комісію за договором на загальну суму 50719 грн 64 к., які підлягають списанню. Відповідачка не повертає кредити та нараховані проценти, в неї утворилась заборгованість (відповідно до розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем), яка станом на 07.08.2024 року, яка складає: 209879 грн 17 к, з яких: 122687 грн 27 к. прострочене тіло кредиту; 58938 грн 51 к. відсотки за користування кредитом; 26093 грн 89 к. тіло кредиту; 1359 грн 50 к. овердрафт (несанкціонована заборгованість); 800 грн неустойка (штраф). Проте, враховуючи безпідставно нараховану та сплачену відповідачкою комісію за обслуговування кредиту в розмірі 50719 грн 64 к., слід дійти висновку про наявність меншої суми заборгованості відповідачки, зазначеної в розрахунку позивача, а саме розміру відсотків за користування кредитом у розмірі 8218 грн 87 к. (58938 грн 51 к. (заборгованість по відсоткам за користування кредитом) відняти 50719 грн 64 к. (сплачена комісія за обслуговування кредиту, яка нараховувалась безпідставно)). Враховуючи те, що відповідачка не належним чином виконує умови кредитного договору, кредитні кошти не повертає та не сплачує нараховані проценти, а тому суд вважає можливим стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 159159 грн 53 к., з яких: 122687 грн 27 к. прострочене тіло кредиту; 8218 грн 87 к. відсотки за користування кредитом; 26093 грн 89 к. тіло кредиту; 1359 грн 50 к. овердрафт (несанкціонована заборгованість); 800 грн неустойка (штраф). Щодо витрат на правову допомогу суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі жовтня статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу, суд зважає на таке. Як убачається з матеріалів справи, 28.01.2025 року між АТ «Сенс Банк» та адвокатським об`єднанням «СмартЛекс» укладено договір № 1006 про надання послуг, за умовами якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання зобов`язується надавати послуги, які полягають у здійсненні від імені та в інтересах замовника юридичних та фактичних дій щодо стягнення заборгованості з боржників замовника. За виконання послуг замовник сплачує на користь виконавця винагороду (гонорар) у розмірі: за підготовку і подання позовної заяви до суду 375,00 грн; за отримання рішення суду 225,00 грн; комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника 7,85% (а.с. 26-27). Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат АТ «Сенс Банк» на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданою послугою); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторін, результатами розгляду справи, зваживши на необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Сенс Банк» 5000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданого меморіального ордеру № 913912 від 25.02.2025 року (а.с. 5), позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 2518 грн 55 к., а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідачки підлягає стягненню сума судового збору, пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 1909 грн 91 к. (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 159159 грн 53 к. х 2518 грн 55 к./209879 грн 17 к.). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. № 36 постанови № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Outcome: partial