Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей та додаткових витрат на утримання дитини з інвалідністю. Позов мотивує тим, що вона та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.03.2014 року. Від шлюбу вони мають спільних дітей сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею та потребують матеріальної підтримки з боку відповідача. Сімейне життя з відповідачем не склалось і вони стали проживати окремо з травня 2025 року. Донька [PERSON] є дитиною з інвалідністю І групи. В зв`язку з тим, що діти знаходяться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на їх утримання не надає, просить стягнути з відповідача аліменти на їх утримання в розмірі 33% всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття та стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання доньки у розмірі 6 000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення нею повноліття. Ухвалою суду від 17.10.2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження, відповідачу надано термін для подання відзиву на позов. 03.11.2025 року відповідачем подано відзиву на позов, в якому відповідач не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання дітей в частці від його доходу відповідно до закону та просить відмовити в задоволення вимог щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини. В судовому засіданні представник відповідача позов підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини та просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, посилаючись на обставини. Викладені у відзиві на позов. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково враховуючи таке. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28.03.2014 року та припинили спільне проживання з травня 2025 року. Сторони є батьками дітей сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем та потребують матеріальної підтримки з боку відповідача. Донька сторін [PERSON] має І групу інвалідності, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] . Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 вказаної статті визначено якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватись до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вказане також кореспондується частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, якаю держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, моральної і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України, передбачено, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповіача підлягють стягненню аліменти на користь позивача на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття сина, потім продовжити стягнення в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття молодшої доньки, з дня звернення позивачем до суду, тобто з 16.10.2025 року. При визначенні розміру аліментів судом враховуються положення статті 182 Сімейного Кодексу України та те, що відповідач працездатна особа, має виплати по іншим виконавчим документам, а саме відповідно до договору про сплату аліментів від 27.05.2025 року, який зареєстровано в реєстрі за № 707, він має аліментні зобов`язання на період навчання старшої дитини [PERSON] . Згідно п.3.1. вказаного договору, відповідач зобов`язався сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку, але не менше прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 3 028,00грн., на день подачі відзиву. Строк сплати аліментів до 30.02.2030 року. Відповідачу роз`яснюється право на звернення в суд в загальному порядку щодо вирішення питання про зміну розміру аліментів. В частині задоволення вимог про стягнення додаткових витрат на утримання доньки [PERSON] суд зазначає таке. Верховний Суд України в постанові від 13.09.2017 року по справі № 6-1489цс17 висловив свою правову позицію щодо порядку стягнення додаткових коштів на утримання дитини. Відповідно до частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про розмір коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, якою мірою кожен з батьків зобов`язаний брати участь в цих витратах враховуючи матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси і обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі пропорційно до фактично понесених судових витрат одним із батьків. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Позивачем не доведено, та належними доказами не обґрунтовано, розміру заявлених до стягнення витрат у розмірі 6 000,00 грн. щомісячно і не подано доказів, які саме витрати має на увазі позивач, розмір цих витрат, характер та тривалість цих витрат. Позовна заява містить припущення, що відповідач працює і спроможній надавати допомогу у визначеному нею розмірі, але докази щодо цих обґрунтувань до позову не подані. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення 6 000,00грн. додаткових витрат на утримання доньки щомісячно та роз`яснює позивачеві право на звернення в суд в загальному порядку при наявності відповідних доказів. Пунктом 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, а тому стягненню на користь держави з відповідача підлягають судові витрати в сумі 1 211,20 грн. На підставі викладеного і ст.ст. 180, 181 183, 185, 191 СК України,

Outcome: partial