Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

в Острозький районний суд Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 19720 грн. звернулося ТОВ "Споживчий центр". В обґрунтування позовної заяви зазначає що 01.06.2025 між ТОВ "Споживчий центр" та [PERSON] було укладено кредитний договір №01.06.2025-100000776, відповідно до якого ТОВ "Споживчий центр" надало відповідачці кредит у розмірі 8000 грн. строком на 168 календарні дні зі сплатою відсотків за користуванням кредитом в розмірі 1% в день та комісії, пов`язаної з наданням кредиту в розмірі 5% від суми кредиту, що становить 400 грн. та комісії за обслуговування кредиту в розмірі по 400 грн. за кожен з трьох чергових періодів. Вказує, що відповідно до квитанції про перерахунок коштів, [PERSON] 01.06.2025 отримано кредитні кошти. Вказуючи, що відповідачка належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим загальний розмір заборгованості перед позивачем становить 19720 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 8000 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 7280 грн., додаткової комісії в розмірі 400 грн., неустойки в розмірі 4000 грн., просить стягнути [PERSON] на користь ТОВ "Споживчий центр" заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 08.01.2026 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачці було встановлено строк протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подачі відзиву на позовну заяву. Відповідачка правом подати відзив на позов не скористалася. Заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідачка не подала. 18.02.2026 [PERSON] подала суду заяву, в якій позов визнала. Суд, розглянувши справу, відповідно до ст.274-279 ЦПК України, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов ТОВ "Споживчий центр" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 01.06.2025 між [PERSON] та ТОВ "Споживчий центр" було укладено кредитний договір №01.06.2025-100000776 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору. Відповідно до заявки від 01.06.2025, що є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору, ТОВ "Споживчий центр" надало позичальнику кредит у розмірі 8000 грн., строком на 168 дні з дати його надання зі сплатою 1% за один день користування кредитом та комісії за надання кредиту в розмірі 5% від суми кредиту, що становить 400 грн. та комісії за обслуговування кредиту в розмірі 400 грн. у кожному з 3 чергових періодів. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши кредитні кошти відповідачці, що підтверджується листом ТОВ "Універсальні платіжні рішення", відповідно до якого 01.06.2025 о 10:57:58 на платіжну картку клієнта № [NUMBER] було успішно перераховано кошти за договором кредиту №01.06.2025-100000776. В свою чергу, [PERSON] умови договору належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст.1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст.610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настало після прострочення. Згідно ст.617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Частиною 1 ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 01.06.2025 отримала кредит у ТОВ "Споживчий центр" в розмірі 8000 грн. та зобов`язалася його повернути у визначений строк, сплатити відсотки за користування кредитом та комісію, пов`язану з наданням кредиту, але належним чином не виконала свої обов`язки за договором. Оскільки кредитним договором та графіком платежів було встановлено строк повернення кредиту 168 днів з моменту його надання, тобто до 15.11.2025, а [PERSON] у визначений строк кошти не повернула, то з неї слід стягнути заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 8000 грн. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Згідно умов кредитного договору №01.06.2025-100000776 від 01.06.2025, [PERSON] отримала в позику грошові кошти зі сплатою відсотків за користування ними в розмірі 1% в день. Звернувшись до суду, позивач просить стягнути з відповідачки 7820 грн. заборгованості за відсотками за кредитним договором №01.06.2025-100000776 від 01.06.2025. Оскільки борг по процентам на даний час [PERSON] не сплачений, то і в цій частині позовні вимоги слід задовольнити. Крім того з матеріалів справи встановлено, що умовами кредитного договору було визначено, що за надання кредиту, позичальник зобов`язаний сплатити комісію в розмірі 5% від суми кредиту, яка дорівнює 400 грн. Крім того, умовами кредитного договору визначено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить по 400 грн. у кожному з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Звертаючись до суду, позивач просить стягнути з [PERSON] 440 грн. комісії. Оскільки комісія, пов`язана з наданням кредиту та обслуговування кредитної заборгованості на даний час [PERSON] в повній мірі не сплачена, то і в цій частині позовні вимоги слід задовольнити. При цьому судом береться до уваги і те, що розрахунок заборгованості за кредитним договором [PERSON] не оспорювався та те, що відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку не повернуті, та згідно ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення прав позивача, а відтак суд приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та відсотків за їх користування. Крім того, звертаючись до суду, позивач просить стягнути з [PERSON] 4000 грн. неустойки за кредитним договором №01.06.2025-100000776 від 01.06.2025. Вирішуючи спір в даній частині судом взято до уваги те, що відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" з 24.02.2022 в Україні введено режим воєнного стану. 15.03.2022 Верховна Рада України прийняла Закон України №2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України, щодо дії норм на період дії воєнного стану", яким розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено новим п.18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З матеріалів справи встановлено, що впродовж дії воєнного стану позивачем здійснювалось нарахування неустойки, яка станом на день звернення до суду (19.12.2025) становила 4000 грн. Таким чином, на підставі Закону України №2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України, щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022 з [PERSON] неустойка в розмірі 4000 грн. стягненню не підлягає, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Частиною 1 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У своїй позовній заяві представник позивача просить судові витрати покласти на відповідачку. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно приписів ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. ТОВ "Споживчий центр" при поданні позовної заяви сплачено 2422 грн. 20 коп. судового збору, що підтверджується квитанцією №СЦ00062577 від 16.12.2025, а тому у зв`язку з визнанням позову відповідачкою та частковим задоволенням позову, ТОВ "Споживчий центр" підлягає поверненню з державного бюджету 965 грн. 57 коп. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви. В той же час, за цими ж правилами з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 965 грн. 57 коп. витрат на сплату судового збору. На підставі ст.549, 610, 612, 1048-1049, 1054, 1056-1 ЦК України,

Outcome: approved