Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

До суду звернувся представник ПАТ «МТБ БАНК» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 21.03.2018 відповідач підтвердив публічну пропозицію ПАТ «МТБ БАНК» на укладення Договору про приєднання до Договору про видачу та обслуговування особистої платіжної картки, надання санкціонованого овердрафту та послуг дистанційного банківського обслуговування. Договору присвоєно номер № 346868 від 21.03.2018, проект: Зарплата, який відображено у заяві. В цей же день держателю відкрито банківський рахунок № [NUMBER] . Також, 23.12.2019 відповідач звернувся до банку з анкетою-заявою на надання кредитного ліміту на картковий рахунок, у зв`язку з цим, 21.03.2018 між сторонами було укладено договір №346868 про надання санкціонованого овердрафту на картковий рахунок, який становить 6000 гривень. За умовами протоколу №209-r від 16.12.2019 відсоткова ставка по санкціонованому овердрафту становить 39% річних. Відповідач допустив порушення умов договору, у зв`язку з цим, станом на 20.11.2025 заборгованість за Договором №346868 про надання санкціонованого овердрафту становить 20808,33 гривень. З урахуванням викладеного представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором №346868 у розмірі 20808,33 гривень та судові витрати. Ухвалою Південного міського суду Одеської області від 24.12.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання Сторони в судове засідання не з`явилися про дату та час були повідомлені належним чином, з заявами та клопотаннями не зверталися. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 21.03.2018 між Публічним акціонерним товариством «МТБ БАНК» та відповідачем [PERSON] було укладеного Договір № 346868 про видачу та обслуговування особистої платіжної картки, надання санкціонованого овердрафту та послуг дистанційного банківського обслуговування (а.с.10). Відповідно до п.3.1, п.3.3 Договору встановлено відсоткова ставка по несанкціонованому овердрафту (плата за користування овердрафтом). При виникненні технічного (несанкціонованого) овердрафту на рахунках та/або технічного (несанкціонованого) перевищення ліміту на картковому рахунку, Держатель зобов`язується відшкодувати банку суму заборгованості та нараховані проценти на суму заборгованості відповідно до тарифів Банку, до 15 числа місяця, наступного за місяцем виникнення технічного (несанкціонованого) овердрафту. Банк виконав взяті на себе зобов`язання за Договором №346868 про надання та використання особистої платіжної картки з використанням овердрафту в розмірі: 6000 гривень, а відповідач у свою чергу порушив строки повернення овердрафту та відсотків за використання ним, у зв`язку з цим, станом на 20.11.2025 за відповідачем утворилась заборгованість, яка становить 20808,33 гривень. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №346868 станом на 20.11.2025 заборгованість становить 20808,33 грн. яка складається з: - 6000,00 грн заборгованість за простроченим санкціонованим овердрафтом; - 852,52 грн заборгованість за простроченим несанкціонованим овердрафтом; - 213,60 грн заборгованість за поточними відсотками за санкціонованим овердрафтом; - 10830,83 грн заборгованість за простроченими відсотками за санкціонованим овердрафтом; - 30,40 грн заборгованість за поточними відсотками за несанкціонованим овердрафтом; -1564,98 грн заборгованість за простроченими відсотками за несанкціонованим овердрафтом; - 1316,00 заборгованість за комісіями (а.с.40). Таким чином, судом встановлено, що банк взятий на себе обов`язок виконав належним чином, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами (санкціонований овердрафт) на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Судом, також встановлено, що відповідач в односторонньому порядку порушив умови договору. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Також ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо за договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. При цьому, у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 лютого 2023 року у справі № 910/23042/16 зазначено, що відсотки за користування кредитом є зобов`язанням за кредитним договором та є складовим елементом плати за наданий кредит, що разом із тілом кредиту становлять загальну суму боргу і охоплюються поняттям «основна сума заборгованості із зобов`язань за кредитом». Як вбачається з матеріалів справи заборгованість за договором №346868 від 21.03.2018 про видачу та обслуговування особистої платіжної картки, надання санкціонованого овердрафту та послуг дистанційного банківського обслуговування складається із заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) та за відсотками за користування кредитом у вигляді овердрафту. За таких обставин, оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача стягненню підлягає заборгованість за тілом кредиту та відсотками за кредитним договором №346868 від 21.03.2018 у сумі 19492,33 грн (6000 грн основний борг + 13492,33 грн проценти). Разом з тим, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, позивач також просив стягнути й заборгованість за комісією в сумі 1316,00 грн. Згідно ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неуповноважений стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21). Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі № 204/224/21, провадження №61-4202сво22 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на викладене, супутня послуга банку, визначена як надання кредиту в момент видачі, має надаватися клієнту банку безоплатно. За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення комісії у розмірі 1316,00 грн не підлягають задоволенню. Відтак, матеріалами справи підтверджується, що відповідач допустив неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з чим виникла заборгованість в загальному розмірі 19492,33 грн. Одночасно суд звертає увагу на те, що за положеннями ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «МТБ БАНК» частково. Виходячи з положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору у розмірі 2027,41 (19492,33 х 3028 /20808,33) грн.

Outcome: partial