Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

22 грудня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» (далі ТОВ «Коллект центр») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 12 грудня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (далі ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ») та [PERSON] уклали договір позики № 3684487, відповідно до якого відповідачка отримала у кредит 5000 гривень на строк 30 днів. Право вимоги за вказаним договором на підставі договору факторингу № 30-12/2021 від 30 грудня 2021 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі ТОВ «Вердикт Капітал»), а 10 березня 2023 року до ТОВ «Коллект центр». Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачкою належним чином умов кредитного договору у неї виникла заборгованість в розмірі 17207,4 гривень, позивач просив стягнути з відповідачки суму заборгованості та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується довідками про доставку електронного документу (а. с. 168, 169), у позовній заяві вказав, що позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи та просить справу розглядати без його участі (а. с. 5). Відповідачка у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена в контексті положень частини восьмої статті 128 ЦПК України (а. с. 172), про причини неявки суд не повідомляла, відзив на позов не подавала. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд ухвалою від 18 лютого 2026 року постановив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Судом встановлено, що 12 грудня 2020 року [PERSON] уклала із ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» договір позики № 3684487 (а. с. 117). Відповідно до умов Договору ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» взяло на себе зобов`язання передати у власність [PERSON] грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський рахунок останньої із використанням реквізитів електронного платіжного засобу, а [PERSON] повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (пункт 1 Договору). Пунктом 2 Договору передбачено, що сума позики становить 5000 гривень, строк позики 30 днів, дата повернення позики 11 січня 2021 року, базова процентна ставка 1,99 % за день, знижена процентна ставка 1,99 % в день, та процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,7 % (а. с. 117). Договір позики підписаний електронними підписами сторін, зокрема, відповідачки шляхом введення одноразового ідентифікатора Os1mL2lehu. Також у Договорі вказаний номер електронного платіжного засобу відповідачки [NUMBER] . 12 грудня 2020 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС» на підставі договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23 січня 2018 року, укладеного між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС» перерахувало на картковий рахунок відповідачки № [NUMBER] , грошові кошти у розмірі 5000 гривень (а. с. 118, 119-120). ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», надавши відповідачці позику, свої зобов`язання за договором виконало. З розрахунку заборгованості ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» видно, що заборгованість [PERSON] за договором позики № 3684487 від 12 грудня 2020 року складає 17038,35 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу 5000 гривень, заборгованість за відсотками 12038,35 гривень (а. с. 121-124). Наведені обставини свідчать про те, що між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачкою [PERSON] виникли договірні зобов`язання, які випливають з вказаного кредитного договору, цей договір є укладеними відповідно до вимог статей 639, 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитних договорів було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов. Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 (провадження № 61-9071ск20). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). З матеріалів справи видно, що 30 грудня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений договір факторингу № 30-12/2021 (а. с. 125-129). Відповідно до пункту 2. 1 вказаного договору ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 50 584 753,07 гривень, а ТОВ «Вердикт Капітал» зобов`язується, здійснивши Фінансування в порядку передбаченому цим Договором, прийняти право грошової вимоги до Боржників, що належить ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», і стає Новим Кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» і Боржниками. Зобов`язання по оплаті договору факторингу фактором повністю виконані (а. с. 130). Згідно з Реєстром боржників до договору факторингу № 30-12/2021від 30 грудня 2021 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 3684487 від 12 грудня 2020 року становить 17038,35 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу 5000 гривень, заборгованість за відсотками 12038,35 гривень (а. с. 134, 136). 10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал», до якого перейшло право вимоги від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», уклало з ТОВ «Коллект центр» договір факторингу № 10-01/2023 (а. с. 137-147). Відповідно до пункту 2.1 вказаного договору ТОВ «Вердикт Капітал» відступає шляхом продажу ТОВ «Коллект центр» належні ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Коллект центр» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» до боржників зазначених у Додатках № 1 та № 3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за основними договорами. Відповідачка [PERSON] є в Витязі до Додатку №3 до Договору факторингу № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року і загальна сума її зобов`язань за кредитним договором № 3684487 від 12 грудня 2020 року становить 17207,4 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу 5000 гривень, заборгованість за відсотками 12038,35 гривень, та заборгованість за порушення грошового зобов`язання за статтею 625 Цивільного кодексу України 169,05 гривень (а. с. 155). За змістом статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Звертаючись до суду із цим позовом ТОВ «Коллект центр», просило стягнути з [PERSON] у зв`язку з невиконанням останньою належним чином умов договору позики № 3684487 від 12 грудня 2020 року заборгованість у розмірі 17207,4 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу складає 5000 гривень, заборгованість за відсотками 12038,35 гривень, заборгованість за пенею 23,01 гривень, та інфляційні збитки 146,04 гривень. Проте, з таким розрахунком погодитися не можна з огляду на таке. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12). За період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання (пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зробила правовий висновок, що нарахування процентів за «користування кредитом» поза межами строку кредитування до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів є недопустимим. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України. У пункті 2 Договору позики передбачено, що сума позики становить 5000 гривень, строк позики 30 днів, дата повернення позики 11 січня 2021 року, базова процентна ставка 1,99 % за день, знижена процентна ставка 1,99 % в день, та процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,7 % (а. с. 117). Виходячи із вказаних положень Договору розмір процентів за користування кредитними коштами буде становити 2985 гривень: 5000 грн * 1,99 % * 30 дн = 2985 грн. Доказів того, що позичальниця ініціювала продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту, матеріали справи не містять. Нарахування процентів за користування кредитними коштами на суму 12038,35 гривень первісний кредитор здійснив поза строком дії Договору за вибіркові періоди (з 12 по 17 лютого 2021 року, 25 лютого 2021 року, з 28 березня по 01 квітня 2021 року, з 02 травня до 30 липня 2021 року) (а. с. 121-124). Підстави такого нарахування в позовній заяві не обґрунтовані, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження цього. Водночас із розрахунку заборгованості ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (а. с. 121-124) видно, що відповідачка частково виконувала умови договору і здійснила чотири платежі на загальну суму 8986 гривень: 12 січня 2021 року 2388 гривень, 17 лютого 2021 року 1225 гривень, 25 лютого 2021 року 2487,5 гривень, та 01 квітня 2021 року 2885,5 гривень. Зазначені платежі повністю були зараховані кредитором на погашення процентів за користування позикою, однак сплачена відповідачкою сума коштів (8986 гривень) є значно більшою ніж розмір узгоджених сторонами договору позики процентів (2985 гривень). Враховуючи, що відповідачка станом на день укладення договору факторингу №30-12/2021 від 30 грудня 2021 року сплатила первісному кредитору 8986 гривень, що перевищує загальну суму боргу за тілом позики та процентами за користування позикою у розмірі 7985 гривень (5000 грн + 2985 грн = 7985 грн) та беззаперечно свідчить про виконання відповідачкою своїх зобов`язань за договором позики перед первісним кредитором, то суд вважає, що передбачені законом підстави для стягнення з відповідачки заборгованості відсутні і в задоволенні позову слід відмовити. У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України підстави для розподілу судових витрат відсутні. На підставі викладеного, статей 516, 526, 530, 610, 612, 625, 629, 634, 639, 1048, 1054, 1056-1, 1077 Цивільного кодексу України та

Outcome: dismissed