Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

ТОВ «Свеа Фінанс» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Свій позов мотивували тим, що 30 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2643113, відповідно до якого відповідачеві було надано кредит у розмірі 5200,00 гривень, строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, стандартна процентна ставка 1,99 % в день; знижена процентна ставка 1,19 % в день. 23 травня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу № 01.02-25/23, відповідно до умов якого клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором. Відповідно до реєстру боржників № 1 до договору факторингу від 23 травня 2023 року № 01.02-25/23, заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 30 листопада 2021 року № 2643113 складає 22337,10 грн., з яких: 4951,70 грн. заборгованість за сумою кредиту; 17385,40 грн. заборгованість по відсотках, яку позивач просить стягнути у судовому порядку. Крім того, рішенням єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» від 25 березня 2024 року № 1, змінено назву (найменування) Товариства з «Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» на «Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс». Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 січня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 5). Відповідач в судове засідання не з`явився, у поданій до суду заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував (а.с. 100). У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2643113, відповідно до якого відповідачеві було надано кредит у розмірі 5200,00 гривень, строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, тип процентної ставки фіксована; стандартна процентна ставка 1,99 % в день; знижена процентна ставка 1,19 % в день. Також відповідачем підписано в електронній формі паспорт споживчого кредиту інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що становить додаток № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30 листопада 2021 року № 2643113, в яких зазначені умови надання кредиту. ТОВ «Лінеура Україна» належним чином виконало умови вищенаведеного договору, перерахувавши на рахунок відповідача кредитні кошти у розмірі 5200,00 гривень, що підтверджується листом Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні Платіжні Рішення» від 04 березня 2024 року за вихідним № 34462-0403. Пунктом 5.1.3. вищезазначеного кредитного договору передбачено, що товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта. 23 травня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу № 01.02-25/23, відповідно до умов якого клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором. На виконання договору факторингу від 23 травня 2023 року № 01.02-25/23, ТОВ «Росвен Інвест Україна» перерахувало на рахунок ТОВ «Лінеура Україна» грошові кошти у розмірі 807531 грн. 32 коп., що підтверджується платіжною інструкцією від 24 травня 2023 року № 9152. Відповідно до реєстру боржників № 1 до договору факторингу від 23 травня 2023 року № 01.02-25/23, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 2643113 складає 22337,10 грн., з яких: 4951,70 грн. сума основного боргу за кредитом; 17385,40 грн. сума нарахованих процентів. Рішенням єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» від 25 березня 2024 року № 1, змінено назву (найменування) Товариства з «Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» на «Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 627 ЦК України, встановлено, що сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Згідно із статтями 525, 526, 629 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов`язковим для виконання сторонами; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Виходячи з положень ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з положеннями частини 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, судом встановлено, що 30 листопада 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2643113 і відповідач отримав кредит в розмірі 5200,00 грн. Сторони в договорі погодили розмір та порядок нарахування, сплати відсотків за користування кредитом. Однак, відповідач умови договору порушив, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 22337 грн. 10 коп., з яких: 4951,70 грн. заборгованість за сумою кредиту; 17385,40 грн. заборгованість по відсотках. Враховуючи факт отримання відповідачем кредитних коштів, та узгодженням сторонами розміру відсотків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» підлягають повному задоволенню, тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 30 листопада 2021 року № 2643113 у сумі 22337 гривень 10 копійок, з яких: 4951,70 грн. заборгованість за сумою кредиту; 17385,40 грн. заборгованість по відсотках. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. (а.с. 6). З урахуванням вищевикладеного, суд приходить висновку про повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 1211,20 грн. Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved