Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав. Позовна заява обґрунтована тим, що з березня 2010 року по квітень 2012 року позивач перебувала з відповідачем у шлюбу, від якого у них народилась донька [PERSON] . Шлюб було розірвано 27.04.2012, однак позивач стверджує, що шлюбні відносини фактично були припинені, коли їх доньці майже виповнилось 2 місяці. У квітні 2011 року відповідач покинув сім`ю, не надавав жодної моральної чи матеріальної допомоги. Вказує, що з квітня 2012 року і по теперішній час донька [PERSON] жодного разу не бачила, не знає та не впізнає батька [PERSON] відповідача у справі. Жодної, будь-якої особистої участі у вихованні дитини відповідач не приймає і ніколи не намагався приймати. З 2014 року позивач одна з малолітньою донькою [PERSON] на руках змушена була покинути місто Донецьк через військову агресію РФ і переїхати спочатку у місто Запоріжжя, а потім у вересні цього ж року - до міста Харкова. В той час, коли Відповідач допускав умисне та систематичне прострочення сплати аліментів та повну відсутність в житті дитини, позивач одноособово без підтримки Відповідача утримувала, виховувала дитину та забезпечувала її розвиток та безпеку. З жовтня 2024 року дитину взято на облік як внутрішньо переміщену особу, з 27.06.2019 перебуває на обліку в УПСЗН Індустріального району Харківської міської ради, законним представником малолітньої дитини зазначено позивача. З 11.12.2019 малолітній [PERSON] надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, на підставі заяви матері [PERSON] , зважаючи, що вона перебуває на обліку як ВПО та, перебуваючи в зоні проведення антитерористичної операції, зазнала психологічного насильства. З початком військової агресії Російської Федерації у 2022 році ПОЗИВАЧ разом з малолітньою дитиною, перебуваючи у м. Харкові, намагалась вийти на зв`язок з батьком дитини з проханням про допомогу про вивезення її у безпечне місце, проте ані відповіді, ані тим паче жодної допомоги від батька дитини в цьому не отримала. Дитина з 2022 року постійно перебуває у м. Харкові, який включено до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій. Не дивлячись на це, Відповідачем ігноруються неодноразові прохання про надання нотаріально завіреної згоди на виїзд дитини за кордон на оздоровлення та до родичів у безпечні місця. Так, у 2023 та 2024 роках на період літніх канікул у позивачки з`явилась можливість направити доньку у безпечне місце за кордон до друзів родини. У зв`язку з зайнятістю на роботі перетнути кордон разом з [PERSON] мали уповноважені нею особи. Позивач була вимушена звертатись до служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради з письмовою заявою, якою у 2023 році надала дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон у супроводі [PERSON] , у 2024 році надала дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон у супроводі хрещеної мами [PERSON] . Позивач, як мама [PERSON] , у зв`язку з самоусуненням [PERSON] , як батька дитини, одноособово виховує її та забезпечує захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Не отримуючи допомогу від [PERSON] на утримання, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та 16.07.2012 рішенням Київського районного суду у місті Донецьку було стягнуто аліменти на утримання дружини до досягнення донькою трирічного віку. Протягом 13 років Відповідач систематично допускав прострочення сплати аліментів, і сплачував їх лише тоді, коли органи виконавчої служби, звертаючись до заходів примусового виконання рішення змушувала погасити заборгованість. Вказує, що відповідач будучи професійним артистом цирку та постійно працюючи на контрактній основі у цирках та вар`єте Європи, на шоу на круїзних лайнерах, має постійну потребу у безперешкодному перетині державного кордону України. [PERSON] у період з 23.03.2012 по 31.12.2016 12 разів перетинав державний кордон України, з них в напрямі виїзду - до Франкфурта, Відня, Хургади, а повертався з Лондона, Цюриха, Мюнхена, Стамбула, де кожного разу перебував строком від 1 до 5 місяців. У зв`язку з цим та в разі, якщо органами виконавчої служби накладається заборона на виїзд Відповідача за кордон, останнім лише з власних мотивів здійснюються заходи, спрямовані на скасування такої заборони. Інтереси та благополуччя дитини при цьому не враховуються. Водночас, заборгованість зі сплати аліментів на утримання дружини так і не була погашена в повному обсязі, а виконавче провадження щодо їх стягнення закрито у зв`язку з досягненням дитиною трирічного віку. Такі самі умисні та зухвалі дії по відношенню до своєї дитини [PERSON] Відповідач допускає і по сьогоднішній день. Станом на 01.08.2016 заборгованість зі сплати аліментів становила 44733,50 грн, станом на 01.03.2021 заборгованість, яку Відповідач не сплачував протягом двох років поспіль склала 36818 грн; згідно постанови про арешт коштів боржника від 11.11.2021 за Відповідачем рахується заборгованість в розмірі 15876,75 грн у ВП №52884445, а станом на 31.03.2025 вона сягнула майже 60000 грн. На теперішній час органами виконавчої служби Відповідача внесено до Єдиного реєстру боржників та накладено арешт на майно та кошти Відповідача, встановлено тимчасове обмеження його у праві керування транспортними засобами, встановлено тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Отже, повне утримання дитини забезпечення її права на достойний та необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку рівень життя забезпечує одноособово лише позивач. [PERSON] працевлаштована та з 2008 року маю безперервний стаж в органах прокуратури, отримує стабільний дохід. Крім того, має статус одинокої матері та у зв`язку з цим право на додаткову соціальну відпустку. З 2018 року у позивача, як у державного службовця, виникло право на приватизацію житла. Реалізацію права на приватизацію позивач вважала необхідним забезпечити і малолітній доньці [PERSON] . Позивачем неодноразово направлялись листи [PERSON] про необхідність надання відповідної нотаріально завіреної згоди на приватизацію квартири за участю малолітньої доньки [PERSON] , востаннє 29.12.2021. Всі листи Відповідачем було проігноровано, а відповідна згода так і не надана. У зв`язку з викладеним, [PERSON] змушена була звертатись до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради за захистом прав дитини та наданням відповідного дозволу. Відповідно до свідоцтва про право власності від 21.11.2023 дитині, [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира де на теперішній час зареєстрована та проживає дитина та позивач. Загалом процес забезпечення дитини житлом зайняв майже 5 років з причин відсутності піклування та відповідальності за забезпечення інтересів дитини з боку батька [PERSON] . [PERSON] , навчається у КЗ «Харківський ліцей № 61 Харківської міської ради» з вересня 2017 року, на теперішній час є ученицею 8-А класу. Упродовж навчальних років постійний зв`язок з класними керівниками та вчителем групи продовженого дня (протягом 1-4 класів) з питань виховання та успіхів дитини у навчанні підтримувала та підтримую лише мати [PERSON] . До школи та з неї [PERSON] до зміни формату навчання на дистанційне у зв`язку з повномасштабним вторгненням 24.02.2022 Російської Федерації на територію України також особисто супроводжувала мати. Батьківські збори протягом всього періоду навчання [PERSON] відвідувала та відвідую лише мати. Починаючи з 24.02.2022 і по теперішній час [PERSON] разом з позивачем постійно перебуває у місті Харкові. Зв`язок з класним керівником з питань здобуття дитиною повної загальної середньої освіти підтримую лише мати. Протягом всього періоду навчання Відповідач, який є батьком дитини, участі у її вихованні ніяким чином не брав та не бере, школу жодного разу не відвідував, іншим чином здобуттям дитиною повної загальної середньої освіти, шкільним життям не цікавився та не цікавиться. Його особа працівникам школи не відома. [PERSON] перебувала під наглядом фахівців КНП «Міська дитяча поліклініка № 15» ХМР з грудня 2014 року. За період грудня 2014 року по день надання інформації до поліклініки на амбулаторні прийоми педіатра з приводу захворювань, на планові вакцинації, профілактичні медичні огляди з дівчинкою зверталась мати, яка підтримувала постійний зв`язок з лікарем-педіатром з питань стану здоров`я дитини. Батько дівчинки, [PERSON] , до поліклініки з [PERSON] не звертався. У зв`язку з необхідністю оздоровлення дитини з виїздом за кордон до Туреччини та відсутністю зв`язку з батьком дитини для отримання від нього відповідного дозволу на виїзд за кордон, позивач мала звернутись до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. За результатом звернення та відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради підтверджено місце проживання малолітньої [PERSON] разом із матір`ю, [PERSON] для її тимчасового виїзду за межі України. Цей документ став підставою для перетину кордону дитиною разом з матір`ю без дозволу другого з батьків та для оздоровлення дитини на час літніх канікул. Крім того, за дозволом на тимчасовий виїзд дитини за кордон у лютому 2022 року позивач зверталась з листом до [PERSON] за адресою його проживання, однак дозволу та будь-якої реакції отримано не було. Дитина [PERSON] займалась в народному художньому колективі цирку «Усмішка» з 2014 року по 2025 рік. Упродовж навчальних років постійний зв`язок з керівниками цирку з питань розвитку, успіхів дитини підтримувала лише мати [PERSON] . До тренувань, конкурсів, концертів та інших заходів, в яких брала участь [PERSON] , особисто її супроводжувала позивач або її батьки в час, коли навідувалися в гості з іншого регіону. Батьківські збори протягом всього періоду навчання [PERSON] відвідувала лише мати. Протягом всього періоду навчання у народному художньому колективі цирку «Усмішка» [PERSON] , який є батьком дитини, участі у її вихованні ніяким чином не брав, студію жодного разу не відвідував, іншим чином розвитком дитини, життям цирку «Усмішка» не цікавився. Вихованням, розвитком, здоров`ям та утриманням, піклуванням про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя малолітньої доньки [PERSON] в повній мірі займаюсь лише позивач одноособово. З квітня 2011 року позивач виконує всі свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини. Водночас батько малолітньої доньки [PERSON] , [PERSON] , з квітня 2011 року, тобто коли дитині виповнився 1 місяць 21 день від дня народження, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неї. Його категорична та абсолютна бездіяльність та свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками по відношенню до дитини свідчать про те, що малолітня донька [PERSON] , її здоров`я, розвиток та взагалі життя і доля Відповідачу байдужі. З дитиною жодної зустрічі, розмови, будь-якого прояву піклування про неї протягом 14 років не відбулося. Зазначене створює умови, які шкодять інтересам дитини. Посилаючись на викладені обставини просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 19.06.2025 відкрито провадження по справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою від 09.09.2025 витребувано у Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , відносно доньки [PERSON] ; витребувано з Міністерства соціальної політики Україні інформацію на підтвердження (спростування) в ЄІБД ВПО про взяття на облік громадянина України [PERSON] , [INFO] ; витребувано з Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину державного кордону України та/або лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України [PERSON] , [INFO] за період з 01.01.2022 по теперішній час; витребувано з [INFO] інформацію щодо мобілізації громадянина України [PERSON] , [INFO] . 06.10.2025 на виконання ухвали суду від Державної прикордонної служби України надійшла інформація щодо перетину державного кордону відповідачем [PERSON] 04.12.2025 на виконання ухвали суду з Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до суду надійшов висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] 16.12.2025 на виконання ухвали суду від Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України надійшла інформація щодо відсутності у ЄІБД про ВПО відомостей щодо [PERSON] 23.12.2025 на виконання ухвали суду від [INFO] надійшла інформація щодо призову на військову службу [PERSON] . Ухвалою суду від 12.01.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] жодного разу до суду не прибув, причин неявки суду не повідомив, викликався за адресою реєстрації місця проживання шляхом направлення судової повістки та публікації оголошення про виклик до суду на офіційному сайті судової влади. Відповідач відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Заяви та клопотання від відповідача не надходили. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст. 281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Судом встановлено, що між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] 16.03.2010 було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м.Донецьк, актовий запис №92. В шлюбі, [INFO] у подружжя народилась дитина - [PERSON] , про що 16.03.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м.Донецьку складено відповідний актовий запис №258. Зазначене підтверджуються свідоцтвом про народження, виданим повторно серії [NUMBER] . Заочним рішенням Київського районного суду міста Донецька Донецької області від 27.04.2012 у справі №0523/5750/2012, провадження №2/0523/1460/2012 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З 2019 року [PERSON] разом із донькою [PERSON] перебувають на обліку як внутрішньо переміщені особи та фактично проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідними довідками від 27.06.2019 №6332-5000150295 та №6332-5000150309. Листом від 09.11.2021 позивач [PERSON] зверталась до батька дитини відповідача [PERSON] щодо надання ним дозволу на приватизацію житла за участю малолітньої доньки [PERSON] . Зазначений лист був направлений на адресу [PERSON] цінним листом з описом вкладення. Листом Департаменту служби у справах дітей по Індустріальному району виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.06.2023 №02-22/815/23 комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради надала дозвіл [PERSON] на приватизацію частини квартири [ADDRESS] на ім`я малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] без письмової згоди батька дитини, [PERSON] . Позивач [PERSON] та її донька [PERSON] є власницями зазначеної вище квартири у рівних частках, що підтверджується Свідоцтвом про право власності реєстраційний № [NUMBER] від 21.11.2023 Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 11.12.2019 №921 малолітній [PERSON] , [INFO] надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів на підставі заяви матері [PERSON] зважаючи, що дитина зазнала психологічного насильства перебуваючи в зоні антитерористичної операції. Позивач [PERSON] зверталась до батька дитини щодо надання ним дозволу на виїзд дитини за кордон. Доказів, що таки дозвіл був наданий батьком дитини суду не надано. Судом досліджено Рішення виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 28.04.2021 №304, яким затверджено висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо підтвердження місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю для її тимчасового виїзду за межі України. Згідно з довідкою Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклінікам № 15» Харківської міської ради від 24.03.2021 №150/0554-21 з грудня 2014 року до поліклініки на амбулаторні прийоми педіатра з приводу захворювань, на планові вакцинації,профілактичні медичні огляди з дівчинкою [PERSON] звертається мати, яка підтримує постійний зв`язок з лікарем-педіатром з питань стану здоров`я дитини. Батько дівчинки, [PERSON] до поліклініки з [PERSON] не звертався. Відповідно до листа Комунального закладу «Харківський ліцей №61 Харківської міської ради» від 20.05.2025 №87 дитина, [PERSON] , навчається у ліцеї з вересня 2017 року, є ученицею 8-А класу. Упродовж навчальних років постійний зв`язок з класними керівниками та вчителем групи продовженого дня (протягом 1-4 класів) з питань виховання та успіхів дитини у навчанні підтримувала та підтримую лише мати [PERSON] . До школи та з неї [PERSON] до зміни формату навчання особисто супроводжувала мати. Батьківські збори протягом всього періоду навчання [PERSON] відвідувала та відвідує лише мати. Зв`язок з класним керівником з питань здобуття дитиною повної загальної середньої освіти підтримує лише мати. В листі також зазначено, що протягом всього періоду навчання батько дитини [PERSON] участі у її вихованні ніяким чином не брав та не бере, школу жодного разу не відвідував, іншим чином здобуттям дитиною повної загальної середньої освіти, шкільним життям не цікавився та не цікавиться. Його особа працівникам школи не відома. Аналогічну за змістом довідку надано Комунальним закладом «Харківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №61 Харківської міської ради Харківської області імені героя Радянського Союзу І.О.Танкопія» від 15.03.2021 №170. Відповідно до повідомлення головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) І.В. Тішиної від 24.04.2025, на її виконанні знаходиться виконавчий лист №2/0523/1832/2012 виданий 26.09.2012 Київським районним судом м.Донецька про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] [INFO] , у розмірі частини усіх видів заробітку щомісячно. Станом на 24.04.2025 у [PERSON] наявна заборгованість по сплаті аліментів за період з 01.11.2021 по 31.03.2025 у розмірі 59237,46 грн.; відомості про [PERSON] внесено до Єдиного реєстру боржників. Постановами головного державного виконавця Центрального ВДВС у місті Запоріжжі ПМУ МЮ (м.Одеса) І.В. Тішиної від 24.04.2025 у ВП №52884445 при примусовому виконання виконавчого листа №2/0523/1832/2012, виданого 26.09.2012 про стягнення аліментів, накладено арешт на грошові кошти божника [PERSON] ; накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] ; встановлено тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Судом досліджені розрахунки щодо заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів за різні періоди, з яких встановлено, зокрема, що станом на 01.04.2015 така заборгованість становила 28329,50 грн., станом на 01.03.2021 - 26818,48 грн. Згідно з довідкою, наданою Харківською обласною прокуратурою №07-99 вих.-25 від 28.05.2025, позивач [PERSON] працює в органах прокуратури з 14.05.2008. Обіймає посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Харківської обласної прокуратури з 07.06.2025. Згідно з довідкою Харківської обласної прокуратури від 28.05.2025 №07-101вих.-25, [PERSON] не використовувала за 2014-2018, 2021, 2023-2025 роки додатково соціальну відпустку як одинока мати згідно зі ст. 19 Закону України «Про відпустки». Згідно з відомостей, внесених до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, станом на 04.12.2025, відсутня інформація щодо [PERSON] . Згідно з відповіді [INFO] , [PERSON] на військову службу по мобілізації на особливий період не призивався. Згідно з інформацією, наданою Державною прикордонною службою на виконання ухвали суду, [PERSON] перетнув державний кордон України 27.01.2022 в напрямку «виїзд». Відомості щодо повернення [PERSON] на територію України відсутні. Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в письмових поясненнях підтримав позовні вимоги матері дитини [PERSON] , вважає, що батько дитини тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Судом досліджений Висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] , в якому, серед іншого, зазначено, що неповнолітня [PERSON] надала свої пояснення, в яких вказала, що згодна із точкою зору своєї матері, батька вона ніколи не бачила зв`язку не підтримувала. У висновку вказано, що [PERSON] за запрошенням до Департаменту служб не з`явився, причини неявки не повідомив. Підсумовуючи, Департамент служб, як орган опіки та піклування, в інтересах дитини вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої ВРУ 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (HUNT v. UKRAINE, Заява N31111/04) Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11.07.2017 (Заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за ст.8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (п. 100, Справа "Мамчур проти України" від 16.07.2015, №10383/09). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги. При цьому, згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до Постанови КМУ від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», затверджено Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини та Типове положення про комісію з питань захисту прав дитини. Так, згідно з п.3 Порядку, органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад (далі - органи опіки та піклування), які провадять діяльність із соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі забезпечення їх права на виховання у сім`ї, надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових і житлових прав дітей, запобігання та протидії домашньому насильству стосовно дітей та за участю дітей. Ч.8-9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За нормами ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч.1,2,4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як передбачено ч.2,3 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених п.2, 4 і 5 ч.1 цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Ст.165 СК України врегульовано, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Крім того, згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як передбачено ч.1 ст.12 вказаного закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Суд враховує й роз`яснення, наведені у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та виходить з того, що ухилення [PERSON] батька дитини [PERSON] від виконання своїх обов`язків протягом тривалого часу у цій справі знайшло своє підтвердження, адже відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною практично з її народження; не надає сину доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дівчинки; не створює умов для отримання освіти. Відомості, надані стороною позивача, що свідчать про абсолютне нехтування батьком [PERSON] своїми батьківськими обов`язками, підтверджені наявними доказами, які відповідають критеріям належності, допустимості та достатності, не спростовані з боку відповідача. Таким чином, матеріали справи містять достатню сукупність доказів, які підтверджують доводи позивача про невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо виховання малолітньої дитини. Підстав для застосування тимчасового заходу у вигляді відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав, який здійснюється на підставі ст.170 СК України, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, судом не встановлено. За таких обставин, враховуючи інтереси малолітнього [PERSON] , беручи до уваги всі належні, допустимі та достатні докази, у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає за доцільне задовольнити позов у повному обсязі, позбавити відповідача батьківських прав відносно його доньки. На переконання суду це рішення в повній мірі відповідає їх інтересам, враховуючи тривале невиконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків по вихованню, розвитку, навчанню, забезпеченню доньки. За змістом ч.2-3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Як передбачено ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, оскільки за нормою ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Оскільки питання стягнення аліментів з відповідача вирішено Київськи районним судом м.Донецька у 2012 році, суд це питання в даній справі повторно не вирішує. Таким чином, за результатами розгляду справи, встановивши фактичні обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту відповідає приписам ст.16 ЦК України та є ефективним для захисту прав дитини, відповідає її законним інтересам. Відповідно до ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили необхідно надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача, враховуючи рішення суду про задоволення позовної вимоги про позбавлення батьківських прав, на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 211,20 гривень, сплачений нею при подачі позову до суду.

Outcome: approved