Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

У червні 2025 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна з 13.11.2023 року по 10.04.2025 року [PERSON] та ПП ВКФ «Кераміка-Буковина» були власниками нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Зазначене нерухоме майно розміщене на земельній ділянці площею 0,2251га., кадастровий номер 7310136600:27:003:032. У зв`язку із не оформленням відповідачами права користування земельною ділянкою на правах оренди, що в свою чергу потягнуло за собою фактичне безоплатне її використання за період з 13.11.2023 року по 10.04.2025 року, виконавчим органом Чернівецької міської ради - департаментом урбаністики та архітектури міської ради було підготовлено та направлено лист від 10.04.2025 №24/01-08/3-07/540 на адресу Відповідачів у якому запропоновано сплатити безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за землю в сумі 315 443,35 грн. В свою чергу, станом на день звернення до суду з позовом [PERSON] та ПП ВКФ «Кераміка-Буковина» кошти не сплатили, що на думку позивача свідчить про ухилення від сплати коштів орендної плати за земельну ділянку. Вказував на те, що відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером: 7310136600:27:003:032, площею 0,2251га, [ADDRESS] від 06.02.2025 № НВ-9937725942025 вона становить 8209050,83 грн. Департаментом урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради проведено розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю за користування [PERSON] та ПП ВКФ «Кераміка-Буковина» без належних на те правових підстав у період з 13.11.2023 по 10.04.2025 зазначеною земельною ділянкою на суму 315 443,35 грн. Натомість, відповідачі на вказані листи та повідомлення належним чином не відреагували, що зумовило звернення до суду з даним позовом. Позивач також вказував на те, що відповідачі не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою, за відсутності укладеного договору, фактично збільшили свій дохід, а позивач (потерпілий) втратив належне йому майно (кошти від орендної плати). До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права власності чи користування на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави, за рахунок власника цієї ділянки, зберіг у себе кошти, що мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив стягнути з [PERSON] на користь Чернівецької міської ради безпідставно збережені кошти за використанням без правовстановлюючих документів земельної ділянки загальною сумою 242 424,38 грн. та стягнути з Приватного підприємства виробничо-комерційна фірма «Кераміка-Буковина» на користь Чернівецької міської ради безпідставно збережені кошти за використанням без правовстановлюючих документів земельної ділянки загальною сумою 73 018,97 грн. а також стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 3028 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, направив до суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, при цьому не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Справа слухалась у відсутності відповідачів, які не з`явились в судове засідання незважаючи на те, що належним чином повідомлялись судом про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання, а також за місцем знаходження юридичної особи. Крім того, зі змістом процесуальних рішень у даній справі сторони могли знайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою http://reyestr.court.gov.ua/ , а також інформація щодо даної справи розміщується на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за наступною веб-адресою сторінки: http://ptr.cv.court.gov.ua/sud2408/ , де в розділі «Громадянам» містяться відомості щодо стадії розгляду та дати призначення судових засідань у даній справі, про що також сторонам було повідомлено в ухвалі про відкриття провадження по справі. Про причини своєї неявки відповідачі суд не повідомили і не подали відповідної мотивованої заяви про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи без їх участі. Крім того, у встановлений строк відповідачами не було подано відзиву. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили та не направили відзиву, а представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна з 13.11.2023 року по 10.04.2025 року [PERSON] та ПП ВКФ «Кераміка-Буковина» були власниками нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Зазначене нерухоме майно розміщене на земельній ділянці площею 0,2251га., кадастровий номер 7310136600:27:003:032. (а/с 7-12, 81-97). Згідно зі ст. 125 ЗК України право власності, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Тобто відповідачі, правомірно володіючи нерухомим майном за адресою [ADDRESS] з моменту виникнення права власності на вказане нерухоме зобов`язаний оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, яка знаходиться під нежитловою будівлею. Копія вказаного рішення міської ради, а також лист Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин про необхідність оформлення правовстановлюючих документів направлялись на адресу відповідачів. Також відповідачів повідомлено, що подальше користування вказаної земельної ділянки є підставою для розрахунку збитків у вигляді недоотриманої орендної плати (а/с 14-17). В подальшому, відповідачам був направлений лист про відшкодування збитків у вигляді суми орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою кадастровий номер 7310136600:27:003:032, площею 0,2251га, [ADDRESS] . /а.с. 18-21/. Предметом позову у цій справі є стягнення з власника об`єкту нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені. При цьому виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. З системного аналізу положень ч. 2 ст. 120 ЗК України вбачається, що не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно. Отже, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Для кондикційних зобов`язань важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). Такі висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17. Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 1212 ЦК України відповідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. За наслідками розгляду справи встановлено, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з отриманням відповідачами у власність нежитлових приміщень, які безпосередньо пов`язані із спірною земельною ділянкою. Згідно розрахунку розміру орендної плати, сума безпідставно збережених коштів за період з 13.11.2023 р. по 10.04.2025 р. у зв`язку з користуванням земельною ділянкою за адресою: кадастровий номер 7310136600:27:003:032, площею 0,2251 га., [ADDRESS] становить 315 443,35 грн. (а.с. 6). Будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували вказаний розрахунок матеріали справи не містять. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, при цьому згідно роз`яснень, які містяться в п. в п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду позивач поніс витрати у вигляді сплати судового збору в загальній сумі 3028 грн., у зв`язку з чим вказані судові витрати в рівних частках підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав для звільнення відповідачів від сплати судового збору згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі вище викладеного та

Outcome: approved