Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог, позиція позивача 27 листопада 2025 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулось до суду в системі «Електронний суд» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 24 квітня 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту №294045-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». 24 квітня 2021 року ТОВ «Бізнес Позика» направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір №294045-КС-001 про надання кредиту, яку останній прийняв (акцептував) на умовах, визначених даною офертою, шляхом підписання електронним цифровим підписом G-8811 (одноразовим ідентифікатором), який було надіслано на його номер телефону [NUMBER] , що був зазначений ним у анкеті в особистому кабінеті. Відповідно до умов кредитного договору, позивач надав позичальнику грошові кошти на засадах строковості, поворотності, платності в сумі 14000 грн, на умовах визначених офертою. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надав позичальнику грошові кошти в розмірі 8000 грн на його банківську картку № [NUMBER] . Також, 24 червня 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до Договору №294045-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Додаткової угоди ТОВ «Бізнес Позика» надало позичальнику додаткового кредит 6000 грн. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, лише частково сплатив кошти за договором, у зв`язку з чим має заборгованість. Представник позивача ТОВ «Бізнес Позика» Танцуріна Є.В. у позовній заяві просила про розгляд справи у відсутності представника позивача, не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Доводи та заперечення відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не погоджується з позовними вимгами ТОВ «Бізнес Позика» у повному обсязі, вважає їх необгрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Разом із позовною заявою позивач не надав жодного належного доказу, який би підтверджував факт перерахування грошових коштів відповідачу, а саме: банківської квитанції, платіжного доручення з відміткою банку, банківської виписки, підтвердження платіжної установи. Натомість до матеріалів справи додано лише скріншот, який не містить обов`язкових реквізитів платіжної операції, не підтверджує джерело коштів, не підтверджує банк або платіжну систему, не містить електронного підпису або іншого засобу автентифікації, не є первинним бухгалтерським документом. Зазначив, що дійсно ним здійснювалися окремі грошові перекази на вказані позивачем реквізити, з метою уникнення постійного психологічного тиску, телефонних дзвінків та повідомлень з боку позивача. Також зазначив, що банківська виписка відображає лише факт руху коштів, але не доводить факт надання кредиту саме ТОВ «Бізнес Позика» та виникнення зобов`язань між сторонами. Позивач не довів належними та допустимими доказами фактичного надання коштів відповідачу, а отже не довів виникнення грошового зобов`язання. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог та судові витрати покласти на позивача. Крім того, відповідач надав заперечення на банківську виписку, зазначивши, що виписка не є належним та достатнім доказом на підтвердження позовних вимог ТОВ «Бізнес Позика» та не доводить факту надання кредитних коштів, а отже не може бути покладена судом в основу рішення. Доводи та заперечення позивача. Представник позивача Козачок М.О. подала відповідь на відзив та зазначила, що відповідно до кредитного договору ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти в розмірі 8000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит. Номер банківської картки для перерахування кредитних коштів за кредитним договором був вказаний позичальником під час укладення кредитного договору в його особистому кабінеті на веб-сайті кредитодавця. На підтвердження вищезазначеного, до позовної заяви був доданий витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи на веб-сайті кредитодавця «Анкета клієнта», відповідно до якого позичальником був зазначений номер банківської картки № [NUMBER] для перерахування на цю картку гредитних коштів за договором. Всі істотні умови кредитного договору, зокрема тип кредиту, процентна ставка, комісія за надання кредиту (у випадку її встановлення), строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором, тощо - встановлені не у правилах надання кредитів чи у паспорті споживчого кредиту (за споживчими кредитами), а у кредитному договорі, який уклав відповідач шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Порушення графіку платежів закономірно призвело до подорожчання загальної вартості кредиту, тому що процентра ставка нараховується за кожен день користування кредитомна залишок заборгованості по кредиту, наявний на початок календарного дня, фактичне число календарних днів користування кредитом, із врахуванням дня перерахування кредитних коштів та дня повернення кредиту. Також, зазначила, що відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечував факт здійснення ним платежів за кредитним договором. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату в сумі 29447,69 грн. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов кредитного договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання факту укладення кредитного договору і, відповідно, визнання правомірності вимог позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Розрахунок заборгованості грунтується на умовах кредитного договору та узгоджується з матеріалами справи. Всі платежі відповідача були враховані у розрахунку про заборгованість за кредитним договором. Відповідач не був позбавлений надати свій розрахунок заборгованості за кредитним договором, який би узгоджувався з умовами кредитного договору та обставинами справи. Також, представник позивача Козачок М.О. надала додаткові пояснення щодо перерахування АТ «Таскомбанк» кредитних коштів за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Бізнес Позика» та позичальником через його платіжку систему «TAC Pay». АТ «Таскомбанк» надає посередницькі послуги ТОВ «Бізнес Позика» на підставі Договору №83 про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам від 11 листопада 2020 року. ТОВ «Бізнес Позика» не є банківською установою, не відкриває позичальникам банківські рахунки та не випускає на ім`я позичальників банківські картки, тому перерахування кредитних коштів та зарахування платежів позичальників за кредитними договорами здійснюється посередниками ТОВ «Бізнес Позика» на підставі відповідних договорів з посередниками за допомогою платіжних систем посередників. Докази перерахування кредитних коштів є належними, допустимими та достатніми доказами перерахування кредитних коштів відповідачу за кредитним договором. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 27 листопада 2025 року позивач звернувся до суду з цим позовом через систему «Електронний суд». 19 грудня 2025 року суд отримав інформацію про зареєстроване місце проживання відповідачки, постановив ухвалу про відкриття спрощеного провадження та витребування доказів, і призначив справу до розгляду на 20 січня 2026 року. 20 січня 2026 року розгляд справи було відкладено на 11 лютого 2026 року за заявою відповідача. 11 лютого 2026 року сторони в судове засідання не з`явились. Суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відповідно до ч.1 ст.244 ЦПК України відклав ухвалення та проголошення судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виклад встановлених судом обставин та зміст спірних правовідносин Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на підставі кредитного договору, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Суд встановив, що 24 квітня 2021 року ТОВ «Бізнес Позика» направило [PERSON] пропозицію укласти Договір (оферту) №294045-КС-001 про надання кредиту. Тоді ж [PERSON] прийняв (акцептував) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору №294045-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. ТОВ «Бізнес Позика» направило [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-8811 на номер телефону [NUMBER] (що зазначений Позичальником у власній анкеті в особистому кабінеті). Таким чином, 24 квітня 2021 року ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] уклали договір про надання кредиту №294045-КС-001, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.1 Договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 8000 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» та Договором про надання кредиту. Сторони відповідно до умов договору погодили, що кредит надається строком на 16 тижнів, стандартна процентна ставка є фіксованою та становить 1,59618750% за кожен день користування кредитом, комісію за надання кредиту в розмірі 1200 грн, загальний розмір наданого кредиту - 8000 грн, строк дії договору - до 14 серпня 2021 року, орієнтовна загальна вартість кредиту - 20080,00 грн, орієнтовна реальна річна процентна ставка - 679,78968750%. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 8000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , що підтверджується інформацією щодо здійснення переказу грошових коштів 24 квітня 2021 року, де призначення платежу зазначено «перерахування коштів [PERSON] згідно кредитного договору №294045-КС-001 від 24 квітня 2021». Також, 24 червня 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до Договору №294045-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Додаткової угоди ТОВ «Бізнес Позика» надало позичальнику додаткового кредит 6000 грн. Сторони домовились, що з дати укладання Додаткової угоди загальний розмір отриманого (відповідно до Договору та Додаткової угоди) та неповерненого позичальником кредиту складатиме 12219,38 грн, строк кредитування продовжується на 61 день з дати укладання цієї Додаткової угоди, загальний строк за Договором становить, продовжений термін дії договору до 14 жовтня 2021 року, комісія за надання додаткової суми Кредиту 900 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту 29092,41 грн. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 6000 грн, шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , що підтверджується інформацією щодо здійснення переказу грошових коштів 24 червня 2021 року, де призначення платежу зазначено «перерахування коштів [PERSON] згідно Додаткової угоди від 24 червня 2021 року до кредитного договору №294045-КС-001 від 24 квітня 2021». Свої зобов`язання по кредитному договору позивач виконав у повному обсязі, відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконував, не сплачував своєчасно та в повному обсязі щомісячні платежі, внаслідок чого утворилася заборгованість. Відповідно до інформації наданої АТ «Сенс Банк» на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, на ім`я [PERSON] у банку емітовано карту № [NUMBER] . Згідно розрахунку заборгованості за кредитом у гривні заборгованість відповідача за кредитним договором №294045-КС-001 від 24 квітня 2021 року станом на 31 жовтня 2025 року становить 11411,43 грн, що складається із заборгованості по кредиту 6642,79 грн та заборгованості по відсотках 4768,64 грн, що також підтверджується довідкою стан заборгованості відповідача за договором. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами, а саме копією кредитного договору №294045-КС-001 від 24 квітня 2021 року; копією пропозиції укласти кредитний договір №294045-КС-001 від 24 квітня 2021 року; копією паспорту споживчого кредиту; копією додаткової угоди до Договору №294045-КС-001 про надання кредиту від 24 червня 2021 року; копією пропозиції укласти Додаткову угоду до Договору №294045-КС-001 про надання кредиту від 24 червня 2021 року; копією прийняття пропозиції укласти Додаткову угоду до Договору №294045-КС-001 про надання кредиту від 24 червня 2021 року; копією візуальної форми послідовності дій клієнта [PERSON] щодо укладення електронного Договору про надання кредиту №294045-КС-001 від 24 квітня 2021 року; копією візуальної форми послідовності дій клієнта [PERSON] щодо укладення Додаткової угоди до Договору про надання кредиту №294045-КС-001 від 24 квітня 2021 року; анкети клієнта [PERSON] ; копією довідки про стан заборгованості за Договором №294045-КС-001 від 24 квітня 2021 року; копією розрахунку заборгованості за кредитним договором про надання кредиту №294045-КС-001 від 24 квітня 2021 року, копіями доказів про перерахування кредитних коштів, копією договору №83 про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам від 11 листопада 2020 рокута іншими матеріалами справи. Застосовані норми права Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України). Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», зокрема, передбачено, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачка порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Мотиви та висновки суду Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Сторони уклали договір про надання кредиту у електронній формі в особистому кабінеті Позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на сайті www.my.bizpozyka.com. Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після чого укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, йому були перераховані кошти в розмірі 8000 грн строком на 16 тижнів зі сплатою процентів за користування кредитом, що передбачені кредитним договором, шляхом переказу на картковий рахунок, що підтверджується письмовими доказами. В подальшому сторони уклали Додаткову угоду до Договору про надання кредиту у електронній формі в особистому кабінеті Позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на сайті www.my.bizpozyka.com, який відповідач також підписав шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після чого укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, йому були перераховані кошти в розмірі 6000 грн, строк кредитування продовжився на 61 день, строк дії договору до 14 жовтня 2021 року. Отже, кредитний договір укладався дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» у сторін такого договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру. Договір укладено згідно з ч. 2. ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в порядку, передбаченому Законом України «По електронну комерцію». Договір підписувався з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно п.6 ч.1 ст.3 зазначеного Закону, електронний підпис з одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор для укладення договору надсилається засобами зв`язку, зазначеними заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі. Відтак, укладення договору у запропонованій формі із запропонованими умовами, відповідало внутрішній волі відповідачки, оскільки саме вона зареєструвалася в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Бізнес Позика», заповнила заявку, встановленої форми на сайті позивача на отримання кредиту, повідомивши інформацію про власні прізвище ім`я та по батькові, дату народження, паспортні дані, податковий номер, контактні дані: адресу реєстрації та місця проживання, контактний номер мобільного телефону, номер банківської карти, обрала суму кредиту, проценти за користування кредитом, суму для виплати та строк виплати, підтвердивши, що вказав повні, точні та достовірні особисті дані, які необхідні для прийняття товариством рішення про надання кредиту. Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, що підтверджується довідкою про ідентифікацію є належним та допустимим доказом укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] не був би укладений. Окрім цього, відповідач був вільним у виборі фінансової установи для отримання кредиту, а факт отримання коштів підтверджує вільне волевиявлення на вчинення правочину. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року по справі № 2-383/2010 стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у відповідача виникло зобов`язання по поверненню суми отриманого кредиту та сплати відповідної плати за користування кредитом. Суд враховує, що розрахунок заборгованості відповідачем не оспорювався, доказів погашення кредитної заборгованості позивачу відповідач суду не надав. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved