Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

25.12.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі - ТОВ «УФО») звернулися до суду із зазначеним позовом та просили стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 29 230,00 грн, вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позову зазначає, що між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] 15.12.2023 укладено договір № 4217922 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого останній отримав від товариства грошові кошти на споживчі цілі у розмірі 3 000,00 грн зі сплатою 2,5% у день за користування кредитними коштами, на строк 350 днів, тобто до 28.11.2024. Отримавши кошти від фінансової компанії, останній своїх зобов`язань не виконав і тому утворилась заборгованість зі сплати основної суми боргу та відсотків. Відповідно до договору факторингу від 26.07.2024 року ТОВ «УФО» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за вказаним кредитним договором. Оскільки строк договору кредиту на момент переходу права вимоги до позивача не закінчився, ним нараховано заборгованість за відсотками у розмірі 2,5 % за день за 125 календарних днів у розмірі 9375,00 грн. Тому відповідач має заборгованість за договором № 4217922 від 15.12.2023 у розмірі 29 230,00 грн, з яких: 3 000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 16 855,00 грн заборгованість за відсотками перед первісним кредитором; 9375,00 грн заборгованість за відсотками, нарахованими позивачем. В добровільному порядку відповідач не погашає заборгованість, що змусило товариство звернутись до суду із зазначеним позовом. 30.12.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 30.12.2025 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у АТ КБ «Приватбанк» щодо рахунків відповідача. У позовній заяві представник позивача просив розгляд справи провести без його присутності, наполягав на задоволенні позову, не заперечував проти заочного розгляду справи. Від відповідача відзиву, заперечень щодо розгляду справи у спрощеному провадженні не надійшло. У судові засідання 28.01.2026, 19.02.2026 учасники справи не з`явилися. Про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином (відповідач згідно з положеннями п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України). Оскільки відповідач не повідомив про поважність причин повторної неявки в судове засідання та враховуючи позицію представника позивача суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, постановив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Зважаючи на викладене суд згідно із положеннями ч. 1 ст. 223 ЦПК України вважає за доцільне розглянути справу по суті за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі матеріалів. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд виснує наступне. Між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] 15.12.2023 укладено договір № 4217922 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого останній отримав від товариства грошові кошти на споживчі цілі у розмірі 3 000,00 грн зі сплатою 2,5% у день за користування кредитними коштами, на строк 350 днів, тобто до 28.11.2024. Кошти надані у безготівковій формі на банківський рахунок клієнта з реквізитами [NUMBER] (а. с. 21-30). Вказаний договір був укладений в електронній формі шляхом проставлення одноразового електронного підпису з одноразовим ідентифікатором з використанням мобільного телефону [NUMBER] з боку відповідача. Також накладанням електронного підпису відповідач підтвердив ознайомлення з Додатком № 1 до договору № 4217922 щодо обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором кредиту; паспортом споживчого кредиту. Відповідно до повідомлення ТОВ "Універсальні платіжні рішення" від 26.07.2024 на виконання договору про переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019, укладеного між ТОВ Лінеура Україна" та ТОВ "Універсальні платіжні рішення", останнім 15.12.2023 о 10:29:07 успішно перераховано кошти у розмірі 3 000,00 грн на платіжну картку клієнта номер [NUMBER] (а. с. 42). АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали суду про витребування доказів надав відомості про рух коштів по банківській картці № [NUMBER] , яка була емітована банком на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , де зафіксовано отримання коштів у сумі 3 000,00 грн 15.12.2023 та зазначено фінансовий номер телефону [NUMBER] (а. с. 120-121). Також 26.07.2024 між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "УФО" укладено договір факторингу № 26/07/2024, відповідно до умов якого ТОВ "Лінеура Україна" передає (відступає) ТОВ "УФО" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "УФО" приймає належні ТОВ "Лінеура Україна" права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а. с. 82-90). До договору долучено Акт прийому-передачі реєстру боржників від 26.07.2024 та витяг з реєстру боржників, де зазначено, зокрема, що [PERSON] має борг за договором № 4217922 у розмірі 19 855,00 грн, що складається з 3 000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 16 855,00 грн заборгованість за відсотками; платіжну інструкцію кредитового переказу коштів від 02.08.2024 про сплату ТОВ "УФО" на користь ТОВ "Лінеура Україна" коштів на виконання договору факторингу від 26.007.2024(а. с. 51-52, 60, 96). При вирішенні спору по суті суд керується наступними нормами права. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 610, ч. 1 ст. 625 ЦК України. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Також відповідно до положень ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону). Згідно з статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Основоположним принципом цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, який закріплений положеннями статей 12, 81 ЦПК України, та полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналізуючи фактичні обставини справи, суд доходить до висновку, що між сторонами склалися договірні правовідносини. Кредитний договір № 4217922 від 15.12.2023 укладений між первісним позикодавцем та [PERSON] у електронній формі відповідно до вимог ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію". Сторони обумовили істотні умови договорів як то розмір кредиту та суму відсотків, що підлягають сплаті за користування кредитними коштами, строк дії договору, тощо. Також позивачем доведено виконання ТОВ «Лінеура Україна» своїх зобов`язань за договором № 4217922 від 15.12.2023 щодо надання відповідачу кредитних коштів у розмірі, встановленому договором. Вказане підтверджується як повідомленням ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про перерахування 15.12.2023 коштів у розмірі 3 000,00 грн, так і повідомленням АТ «Універсал банк» щодо номеру банківської карти, емітованої на ім`я відповідача, його фінансового номеру телефону та виписки про рух коштів за вказаним рахунком на період видачі кредиту. Також позивачем доведено набуття права вимоги за договором № 4217922 від 15.12.2023 відповідно до копії договору факторингу від 26.07.2024, квитанції про перерахування коштів на виконання договору, витягу з реєстру боржників, де зазначено суму заборгованості [PERSON] . Факт неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань підтверджується розрахунком заборгованості. Одночасно наданий суду позивачем розрахунок заборгованості за відсотками за період з 22.04.2024 до 28.11.2024 не відповідає вимогам Закону України "Про споживче кредитування" (далі Закону)(а. с. 53-59). Частиною 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті не може перевищувати 1 %. Згідно з п. 17 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Оскільки Закон набрав чинності 24.12.2023, тому за період з 24 грудня 2023 року до 21 квітня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5 %, за період з 22 квітня 2024 року до 19 серпня 2024 року - 1,5 %, а за період з 20 серпня 2024 року - 1 %. Відтак умова кредитного договору № 4217922 від 15.12.2023 про стягнення денної відсоткової ставки за користування кредитними коштами у розмірі 2,5 % суперечить зазначеним вище нормам закону, тому розмір відсотків підлягає перерахуванню, а саме: за період з 15.12.2023 до 21.04.2024 (129 календарних днів за розміром денних відсотків 2,5), що становить 9675,00 грн (75 грн х 129); за період з 22.04.2024 до 19.08.2024 (120 календарних днів за розміром денних відсотків 1,5), що становить 5400,00 грн (45 грн х 120); за період з 20.08.2024 до 28.11.2024 (101 календарний день за розміром денних відсотків 1), що становить 3030,00 (30 грн х 101). Тому судом встановлено підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 4217922 від 15.12.2023 у розмірі 21 105,00 грн, з яких 3000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 18 105,00 грн (9675,00 + 5400,00 + 3030,00) заборгованість за відсотками. Відтак позивачем частково доведено порушення своїх майнових прав відповідачем. Одночасно судом не встановлено підстав для застосування ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України щодо зобов`язання органу/особи, що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України За таких обставин суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, доходить висновку наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. У силу приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому суд стягує з відповідача на користь позивача 1749,05 грн сплаченого судового збору. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то суд виснує наступне. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано суду: копію договору про надання юридичних послуг № 01/08/2024-А від 01.08.2024, укладеного між адвокатом Дідухом Є. О. та ТОВ «УФО»; копію акту приймання-передачі № 4217922 наданих юридичних послуг від 10.11.2025 на суму 10 000,00 грн; детальний опис наданих послуг від 05.12.2025; рахунок на оплату від 10.11.2025 на суму 10000,00 грн (а. с. 32-35, 39, 71-72, 105). Виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та зважаючи на фінансовий стан обох сторін, враховуючи, що справа є малозначною, розглянута судом у спрощеному позовному провадженні, без присутності учасників справи, нарахування позивачем відсотків із порушенням вимог закону, кількість процесуальних документів, виготовлених представником при поданні позову, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить висновку про доцільність і необхідність відшкодування вартості професійної правничої допомоги у розмірі 2500,00 грн.

Outcome: partial