Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

І. СУТЬ СПРАВИ 21.11.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 27804,41грн. Позов обґрунтовано тим, що 13.01.2022 між Акціонерним товариством «Мегабанк» та відповідачем було укладено заяву-договір №TDB.2022.0010.773 про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank. Позивач відкрив відповідачу поточний рахунок (у гривні), що обслуговується за дебето-кредитною схемою, поточні рахунки (у доларах США), (у євро), що обслуговуються за дебетовою схемою, а також видав платіжну картку міжнародної платіжної системи. На виконання умов кредитного договору банк надав відповідачу кредитні кошти, однак, відповідач в повному обсязі не повернув кредитні кошти, проценти та інші платежі за договором. Станом на 03.09.2024 за відповідачем обліковується заборгованість за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank перед банком у розмірі 27804,41грн. 03.09.2024 Акціонерне товариство «Мегабанк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустаг фінанс» уклали договір №GL1N426240 про відступлення права вимоги, за умовами якого Акціонерне товариство «Мегабанк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустаг фінанс» права вимоги до позичальників (боржників) Акціонерного товариства «Мегабанк», зазначених у додатку №1 до вказаного договору, в тому числі і до відповідача [PERSON] за кредитним договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank від 13.01.2022. 27.12.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустаг фінанс» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» уклали договір №1/12 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустаг фінанс» відступило шляхом продажу, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» набуло у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги до боржників, зокрема, до відповідача за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank від 13.01.2022 у розмірі 27804,41грн. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 21.11.2025року, справа передана на розгляд судді Збаражському О.М. На виконання вимог ч.8 ст.187 ЦПК України, судом 01.12.2025 отримано відомості про адресу реєстрації відповідача. 02.12.2025 ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Розгляд справи по суті призначено на 22.12.2025. 22.12.2025 ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання в порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України, суд постановив відкласти судове засідання на 27.01.2026. 14.01.2026 відповідач [PERSON] подав відзив на позов. 23.01.2026 позивач подав відповідь на відзив. 27.01.2026 ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання в порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України, суд постановив відкласти судове засідання на 17.02.2026. 30.01.2026 відповідач подав заперечення на відповідь на відзив. 17.02.2026 сторони в судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлялись встановленим порядком. 13.02.2026 представник позивача Журавльов С.Г. подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Представник відповідача Бутрик О.С., згідно заяви поданої до суду 17.02.2026, просив розглядати справу без участі відповідача, у позові просив відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 17.02.2026 судом складено вступну та резолютивну частини рішення. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 13.01.2022 між Акціонерним товариством «Мегабанк» (АТ «Мегабанк») та [PERSON] укладено заяву-договір №TDB.2022.0010.773 про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank (а.с.41-42). За умовами договору банк відкрив відповідачу поточний рахунок № [NUMBER] (у гривні), що обслуговується за дебето-кредитною схемою, поточні рахунки № [NUMBER] (у доларах США), № [NUMBER] (у євро), що обслуговуються за дебетовою схемою, а також видав платіжну картку міжнародної платіжної системи Visa International Gold Rewards. Додатком до договору №TDB.2022.0010.773 від 13.01.2022 є Тарифний пакет «todobank». Відповідно до умов договору банк надає кредит шляхом сплати з карткового рахунку платежів клієнта, здійснення його розрахункових операцій та видачі йому готівки на суму, що перевищує залишок на цьому рахунку, але в межах доступного ліміту кредитної лінії, а саме: сума максимального ліміту кредитної лінії становить 200000,00 грн., процентна базова ставка 56% річних, обов`язковий мінімальний платіж 5% від використаного доступного ліміту. Згідно Паспорту споживчого кредиту який є додатком №9 до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, АТ «Мегабанк» надало відповідачу інформацію про суму/ліміт кредиту відновлювальної кредитної лінії з пільговим періодом для використання; строк кредитування, процентна ставка за користування кредитними коштами; загальні витрати за кредитом, орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом та реальна річна процентну ставку (а.с.53-54). Відповідач активно користувався наданими банком грошовими коштами, в тому числі частково здійснював погашення кредиту про що свідчить виписка по особовим рахункам (а.с.31-37,47-50). За розрахунком первісного кредитора АТ «Мегабанк» станом на 03.09.2024 за відповідачем обліковується заборгованість за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank у розмірі 27804,31 грн. яка складається заборгованість за основним боргом у розмірі 9930,98 грн. та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками у розмірі 17873,43 грн. (а.с.39). 03.09.2024 АТ «Мегабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Мустаг фінанс» укладено договір №GL1N426240 про відступлення права вимоги, за умовами якого АТ «Мегабанк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Мустаг фінанс» права вимоги до позичальників (боржників) АТ «Мегабанк», зазначених у додатку №1 до вказаного договору, зокрема і до відповідача [PERSON] за кредитним договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank від 13.01.2022 (а.с.14-16,17,18). На виконання вимог договору №GL1N426240 про відступлення права вимоги, ТОВ «Фінансова компанія «Мустаг фінанс» перерахував на рахунок АТ «Мегабанк» плату за договором, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №66895 від 31.07.2024 (а.с.17). 27.12.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Мустаг фінанс» та ТОВ «ФК Єврокредит» укладено договір №1/12 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Мустаг фінанс» відступило шляхом продажу, а ТОВ«ФК Єврокредит» набуло у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги до боржників, зокрема, до відповідача [PERSON] за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank від 13.01.2022 у розмірі 27804,41грн. (а.с.12-13, 30). Відповідно до витягу з додатку №1 до договору №1/12 про відступлення права вимоги, укладеного 27.12.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Мустаг фінанс» відступило право вимоги ТОВ «ФК Єврокредит» за кредитним договором №TDB.2022.0010.773 в сумі 27804,31 грн., з яких: заборгованість за основним боргом у розмірі 9930,98 грн. та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками у розмірі 17873,43 грн. (а.с.44). На виконання вимог договору №1/12 про відступлення права вимоги, ТОВ «ФК Єврокредит» перерахував на рахунок ТОВ «Фінансова компанія «Мустаг фінанс» плату за договором, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів від 27.12.2024 (а.с.30). 14.01.2026 відповідачем [PERSON] заявлено про застосування строків позовної давності. Відповідач стверджує, що укладений 13.01.2022 кредитний договір є споживчим, передбачає щомісячні обов`язкові платежі та у разі прострочення чергового платежу кредитор набуває права вимагати дострокового повернення всієї заборгованості. З умов Заяви-Договору про комплексне обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank укладеного між сторонами, кредит надано у формі кредитної лінії, а виконання грошового зобов`язання здійснюється шляхом щомісячної сплати обов`язкового мінімального платежу у визначений договором строк - до передостаннього робочого дня відповідного звітного періоду. Отже, порушення зобов`язання з боку відповідача виникає з дня після закінчення строку сплати обов`язкового мінімального платежу і його несплати. Саме з цього моменту банк повинен був дізнатися про порушення свого права, оскільки облік стану рахунку та надходжень здійснюється банком автоматизовано та в режимі реального часу. Таким чином, перебіг строку позовної давності за кожним простроченим платежем починається окремо - з дня, наступного за останнім днем строку його сплати. При цьому позивачем не доведено направлення відповідачу належної та допустимої вимоги про повернення всієї суми кредитної заборгованості; дати пред`явлення такої вимоги; отримання її відповідачем. IV. ЦИВІЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО УКРАЇНИ Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). При цьому ч. 1 ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Дана презумпція деталізується у ст. 525 ЦК України, яка встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а також у ст. 526 ЦК України, де зазначено, що зобов`язання Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо лише не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частинами 1, 2 статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). V. ВИСНОВОК СУДУ Судом встановлено, 13.01.2022 між Акціонерним товариством «Мегабанк» та відповідачем укладено заяву-договір №TDB.2022.0010.773 про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, відповідно до умов якого банк відкрив відповідачу поточний рахунок № [NUMBER] (у гривні), що обслуговується за дебето-кредитною схемою, поточні рахунки № [NUMBER] (у доларах США), № [NUMBER] (у євро), що обслуговуються за дебетовою схемою, а також видав платіжну картку міжнародної платіжної системи Visa International Gold Rewards, встановив максимальний ліміт до 200000,00грн. Із дослідженого кредитного договору №TDB.2022.0010.773 від 13.01.2022 у формі Заяви-договору, вбачається, що його сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано такий кредит, строк та умови його надання, що свідчить про наявність волі відповідача на укладення такого договору на відповідних умовах шляхом підписання означеного договору власноручним підписом. Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідачем не надано суду жодних доказів як неотримання ним в кредит в АТ «Мегабанк» грошових коштів згідно договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank №TDB.2022.0010.773 від 13.01.2022, так і доказів своєчасного та у повному обсязі виконання його умов у строки, передбачені цим правочином. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] не виконав грошове зобов`язання щодо повернення суми кредиту за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank №TDB.2022.0010.773 від 13.01.2022, як первинному кредитодавцю АТ «Мегабанк», так і правонаступникам означеного кредитодавця у спірних правовідносинах, тому суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та відсотками, що нараховані в межах строку дії договору №TDB.2022.0010.773 від 13.01.2022 підлягають задоволенню. Щодо тверджень відповідача про те, що розмір заборгованості за договором №TDB.2022.0010.773 від 13.01.2022 не підтверджений належними доказами, а саме первинними бухгалтерськими документами, суд рахує їх хибними, оскільки в матеріалах справи наявні виписки по особовому рахунку відповідача № [NUMBER] з яких вбачається, що заборгованість виникла внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору. Виписка по особовому рахунку є первинним документом та підтверджує наявність заборгованості, у тому числі і за відсотками. Щодо тверджень відповідача про те, що позивачем не надано доказів проведення розрахунку за договорами про відступлення права вимоги, не отримання ним повідомлення про заміну кредитора в кредитному зобов`язанні, суд зазначає про таке. Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком щодо застосування означених норм матеріального права, що викладений у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/2105/16-ц (провадження № 61-22929св18), що застосовується з судом з метою дотримання положень ч.4 ст.263 ЦПК України. Також суд дійшов висновку, що позивач довів належними доказами, що відбулась заміна первісного кредитора, до позивача перейшли права грошової вимоги до боржників АТ «Мегабанк» на підставі договору №GL1N426240 про відступлення права вимоги укладеного 03.09.2024 АТ «Мегабанк» та ТОВ «ФК «Мустанг фінанс», та на підставі договору №1/12 укладеного 27.12.2024 ТОВ «ФК «Мустанг фінанс» з ТОВ «ФК Єврокредит». На виконання вимог договору №GL1N426240 про відступлення права вимоги, ТОВ «Фінансова компанія «Мустаг фінанс» перерахував на рахунок АТ «Мегабанк» плату за договором, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №66895 від 31.07.2024, яка міститься в матеріалах справи. На виконання вимог договору №1/12 про відступлення права вимоги, ТОВ «ФК Єврокредит» перерахував на рахунок ТОВ «Фінансова компанія «Мустаг фінанс» плату за договором, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів від 27.12.2024, яка також наявна в матеріалах справи. Таким чином, позивач як правонаступник первісного кредитора набув право вимагати від відповідача виконання умов кредитного договору №TDB.2022.0010.773 від 13.01.2022 та сплати заборгованості, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи по суті клопотання відповідача про застосування позовної давності, суд зазначає про таке. Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.3,4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, за змістом ст. 256, 261 ЦК України, позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу). Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України), установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. У зв`язку з цим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Разом з тим, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Воєнний стан неодноразово було продовжено і цей стан є діючим, станом на день розгляду судом цієї справи. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-IX, який набрав чинності 17.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, п. 19 такого змісту: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану". 14.05.2025 року Верховна Рада України ухвалила Закон № 4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», яким було виключено положення про зупинення перебігу строків позовної давності на період дії воєнного стану (п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Вказаний Закон набрав чинності з 04.09.2025 року (через три місяці з дати опублікування). Тобто, із 04.09.2025 року було поновлено відлік строку позовної давності. Згідно з Випискою по особовому рахунку [PERSON] з 13.01.2022 року по 02.12.2022 року, що сформована у програмному комплексі Акціонерного товариства «МЕГАБАНК», яка була додана до позовної заяви, відповідач постійно користувався отриманою платіжною карткою, здійснював часткове погашення заборгованості, що у будь-якому разі свідчило б про переривання позовної давності. Зокрема, останній платіж відповідач зробив 24.03.2022 року на суму 700,00 грн: «Переказ коштів Р2Р (on-us) на картковий рахунок за договором TDB.2022.0010.773 від 13/01/2022 по клієнту [PERSON] ». Загальна позовна давність для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу за Кредитним договором № TDB.2022.0010.773 від 13.01.2022 року почала відлік після 04.09.2025 року. Тобто, позивачем не пропущений строк позовної даності з часу виникнення у нього права вимоги за означеним Кредитним договором і до цього часу, а отже заява Відповідача про пропуск строку позовної давності є необґрунтованою. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Приймаючи до уваги встановлені судом обставини, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, що підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були понесені фактично, а їхній розмір є обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (Див. рішення «Лавентс проти Латвії» («Affaire Lavents c. Lettonie»), заява №58442/00 § 154). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копії таких документів: 1) договору про надання правничої допомоги №1/07 від 01 липня 2025 року з додатками, укладеного між ТОВ «ФК Єврокредит» та адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС»; 2) реєстр боржників від 21.07.2025; 3) акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги №12110987 від 14.08.2025, в якому міститься перелік наданих правових послуг, зокрема: проведення юридичного та фінансового аналізу боржника - 1200 грн, та складання позовної заяви 10000 грн; 4) свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №5817 від 04.07.2024, яким документований адвокат Журавльов С.Г.; 5) ордеру серії АЕ №1414107 від 11.08.2025. 14.01.2026 відповідачем заявлено клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу понесених позивачем у розмірі 11200,00грн., стверджуючи, що вказані витрати є непропорційними ціні позову та необґрунтованими з урахуванням типовості справи. Відтак, враховуючи категорію і складність даної справи, зміст заявлених позивачем позовних вимог, обсяг робіт виконаних адвокатом, обсяг наданих послуг, значимість спору для сторін, суд вважає, що витрати, понесені позивачем на правничу допомогу в розмірі 11200,00грн. є завищеними та неспівмірними до складності справи та виконаних адвокатом робіт, а тому суд вважає співмірною витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. Крім того, на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved