Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

У листопаді 2025 року представник ТОВ «СВЕА ФІНАНС» Паладич А. звернулась через систему «Електронний суд» до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором №495739 від 21.11.2022 року у розмірі 17294,00 грн. та судовий збір у сумі 2422,40 грн. І. Позиція сторін у справі. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21.11.2022 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] було укладено Договір №495739 про надання споживчого кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідачем було здійснено реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі Первісного кредитора і заповнено електронну заявку на отримання споживчого кредиту на сайті https://selfiecredit.ua/. Первісний кредитор ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» здійснив ідентифікацію і верифікацію особи та 21.11.2022 року направив [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір №495739. ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» направило 21.11.2022 08:45:02 [PERSON] через телекомунікаційну систему на номер телефону [NUMBER] одноразовий ідентифікатор A850, котрий в свою чергу Боржником було 21.11.2022 08:46:32 введено/відправлено Первісному кредитору у відповідному розділі ІТС. Таким чином, 21.11.2022 08:46:34 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено Договір №495739. Відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» надає Позичальнику кредит в сумі 2000 грн, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», свої зобов`язання за Кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] , яку Позичальник вказав при оформленні кредиту. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 11.01.2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» (після перейменування - ТОВ «СВЕА ФІНАНС») було укладено договір факторингу № 01.02-95/24, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №495739 у розмірі 17294 грн, що складається з: 2000 грн - заборгованість по тілу; 15294 грн - заборгованість по відсотках, що позивач і просить суд стягнути з відповідача. Заперечуючи позовні вимоги, представник відповідача [PERSON], через систему «Електронний суд» сформувала відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивачем не надано доказів укладення договору №495739 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, докази використання чи накладення електронного підпису, доказів ідентифікації Відповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі Первісного кредитора, отримання одноразового ідентифікатора та його використання для підписання правочину. Представник відповідача вказує, що до позовної заяви долучені документи лише у вигляді сканованої копії та не містять електронних підписів кредитодавця та позичальника або будь-яких даних, які б свідчили про волевиявлення прийняття (акцепту) пропозиції (оферти) щодо укладення кредитних договорів відповідачем. Позивачем не надано доказів, що номер телефону, який вказаний у позовній заяві [NUMBER] , дійсно належить Відповідачу, а не іншій особі та підтвердження що одноразовий ідентифікатор «A850» був направлений у вигляді смс-повідомлення на вказаний номер телефону та/або на електронну адресу Відповідача. Кредитний договір не містить посилань на вказаний ідентифікатор «A850», позивач зазначає про нього лише по тексту позовної заяви. У відзиві зазначено, що паспорт споживчого кредиту не є невід`ємною складовою частини кредитного договору та містить узагальнену інформацію про умови кредитування та є лише інформаційною довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк (фінансова установа) зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Матеріали справи не містять підтверджень, що долучені до матеріалів позову Правила, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними. Представник відповідача вказує, що довідка ТОВ «ПЕЙТЕК» за Вих. № 20250912-417 Від 12.09.2025, згідно якої відбулось перерахування грошових коштів у сумі 2 000,00 грн. на номер картки [NUMBER] , не є належним доказом для підтвердження факту надання кредитором і, відповідно, отримання Відповідачем грошових коштів на виконання умов кредитного договору №495739 від 21.11.2022. Матеріали справи не містять в собі інформації та доказів приналежності платіжної картки « [NUMBER] » саме Відповідачу, а не іншій особі. Окрім того, у відзиві вказано, що розрахунок заборгованості, на який посилається Позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Матеріали позову не містять ні виписки з особового рахунку клієнта, ні відповідної платіжної інструкції, тобто первинних документів про здійснення між сторонами фінансових операцій, ні розрахунку заборгованості за вказаний період. Представник відповідача вказує, що договір факторингу є рамковим, в його тексті не визначено, які саме права вимоги передаються/відступаються на користь нового кредитора. Отже, наданий договір факторингу не є належним доказом наявності заборгованості, що відповідно до вимог цивільного процесуального закону не встановлює реальне виконання чи невиконання кредитного договору боржником/відповідачем. Матеріали позову не містять Акту приймання-передачі документації до Договору факторингу №01.02-95/24 від 11.01.2024, належним чином засвідчений витяг з оригінального Реєстру Боржників, де зазначено інформацію про Відповідача - [PERSON] . Представник відповідача вважає, що позивачем не підтверджено факт відступлення права вимоги до відповідача за кредитним договором №495739 від 21.11.2022, а тому ТОВ «СВЕА ФІНАНС» є неналежним Позивачем у спірних правовідносинах, оскільки товариство не набуло права вимагати від Відповідача сплати заборгованості за кредитним договором №495739 від 21.11.2022. У відзиві вказано, що нарахований Відповідачу розмір відсотків (15 294,00 грн.) є явно завищеним та неспіврозмірним тілу (2 000,00 грн.) кредиту. Нарахована позивачем сума по відсоткам за кредитним договором в розмірі - 15 294,00 грн. не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 19.11.2025 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначив справу до розгляду. 02.12.2025 представник відповідача [PERSON] через систему «Електронний суд» сформувала повідомлення про надання адвокату доступу до справи за допомогою Електронного кабінету. 03.12.2025 представник відповідача [PERSON] через систему «Електронний суд» сформувала відзив на позовну заяву. 03.12.2025 представник відповідача [PERSON] через систему «Електронний суд» подала клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою судді від 04.12.2025 задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 09.12.2025 представник відповідача [PERSON] через систему «Електронний суд» подала клопотання про відкладення розгляду справи. Позивач в судове засідання не направив свого представника, у прохальній частині позовних вимог міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечили. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 06.02.2026 представник відповідача [PERSON] через систему «Електронний суд» сформувала заяву про проведення судового засідання за відсутності відповідача та його представника. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення з наступних підстав. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 21.11.2022 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] було укладено Договір №495739 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort». Відповідно до п. 1.3 договору сума кредиту складає 2 000,00 грн. Строк кредиту 365 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 27 днів (пункт 1.4. договору). Відповідно до п. 1.5.1. договору стандартна процентна ставка становить 2,2 % в день та застосовується у межах строку кредиту. Відповідно до п. 1.5.2. договору знижена процентна ставка 0,01 % в день та застосовується відповідно до наступних умовах. Якщо споживач до 14.01.2023 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної карти [NUMBER] . Підписуючи цей Договір, Споживач підтверджує, що: - перед укладенням цього Договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування; б) вказана в ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-сайті; - він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», що розміщені на Веб-сайті, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися; - дані, що стосуються його особи (дані паспорту, РНОКПП, ПІБ, місце проживання, інше), зазначені в преамбулі, та реквізитах сторін цього Договору є актуальними, правильними та відповідають дійсності. Споживач погоджується, що наявність помилок та/або неточностей, та/або описок в таких даних, не впливають на зобов`язання Споживача, передбачені цим Договором (пункт 9.8. договору). Згідно з п. 9.11 договору всі додатки до цього Договору підписані Сторонами є невід`ємною частиною Договору. 11.01.2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» було укладено договір факторингу № 01.02-95/24, відповідно до умов якого Фактор (Новий Кредитор) набуває Права Вимоги від Клієнта (Первісного Кредитора) та сплачує Клієнту за відступлення Прав Вимог Фінансування у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та у строки встановлені цим Договором, а Клієнт відступає (передає) Факторові права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 01.02-95/24 від 11.01.2024 року, ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №495739 у розмірі 17294 грн. Рішенням СВЕА ЕКОНОМІ КІПР ЛІМІТЕД від 25.03.2024 № 1 змінено назву товариства з ТОВ «Росвен Інвест Україна» на ТОВ «СВЕА ФІНАНС». З довідки надавача платіжних послуг ТОВ «ПЕЙТЕК» за вих. № 20250912-417 від 12.09.2025 вбачається, що відповідно до договору про організацію переказу грошових коштів № 03052022-1 від 2022-05-03, було успішно перераховано 2022-11-21 08:48:16 кошти на платіжну картку клієнта [NUMBER] ( код авторизації - [NUMBER] , банк-еквайр - АТ «ПУМБ»). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно з висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17, для підтвердження факту відступлення права вимоги заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. До позовної заяви додані копія договору факторингу № 01.02-95/24 від 11.01.2024, укладеного між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», докази оплати фінансування за договором факторингу № 01.02-95/24 від 11.01.2024, витяг з реєстру боржників. Зі змісту вказаних документів вбачається, що позивач набув право вимоги до позичальника [PERSON] , відступлене первісним кредитором. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» передбачено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі ст.10,11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Так, договір № 495739 підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором A985, про що зазначено у паспорті споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною договору, що визначено п. 9.11 договору, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву заперечував факт укладення спірного Кредитного договору з відповідачем та отримання останнім кредитних коштів за укладеним договором, однак ні відповідач, ні його представник не надали доказів того, що картковий рахунок зазначений у договорі належить не відповідачу, а також що на такий рахунок не було перераховано кредитні кошти. Також, відповідач не надав суду виписки по зазначеному картковому рахунку за спірні періоди на підтвердження факту незарахування кредитних коштів на його рахунок, враховуючи, що первісний кредитор не є банківською установою. Тобто відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Сторона відповідача аналізує докази позивача, вказує на їх недостатність, неналежність і при цьому не надає жодного доказу своїх заперечень. Таким чином, суд вважає доведений факт отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором. Згідно з ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. Відповідно до ч. 2 ст.1056-1ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Як передбачено частиною першою статті 1048 ЦК України, норми якої в силу частини другої статті 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з вимогами ч. 1 ст.81, ч. 1 ст.89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд критично оцінює позицію відповідача, яка фактично зводиться до аналізу долучених до позову доказів, оскільки відповідачем не надано жодного документу в спростування відомостей, що містяться у матеріалах справи. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. ( Висновок ВС викладений у Постанові від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17). З матеріалів справи вбачається, що позикодавець свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти, що підтверджується довідкою ТОВ «Пейтек» за вих. № 20250912-417 від 12.09.2025, однак відповідач порушив взяті зобов`язання. Наданий позивачем до суду розрахунок заборгованості за тілом кредитів та відсотками повністю узгоджується із витягом з реєстру прав вимоги. З позовних вимог вбачається, що ТОВ «Свеа Фінанс» не нараховувало ніяких сум заборгованості за кредитними договорами відносно позичальника, а вказаний розмір заборгованості є незмінним з моменту отримання ТОВ «Свеа Фінанс» права вимоги за договором кредиту. Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду про чинність договору, отримання коштів, суду не надано. Відповідач не подав контррозрахунку заборгованості, чи підтвердження належного виконання зобов`язання. З огляду наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. V. Судові витрати. Позивач ставить вимогу про стягнення судових витрат у розмірі 2 422,40 грн. Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved