Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

До Теофіпольського районного суду Хмельницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором з ціною позову 18 012,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані укладенням відповідачем як позичальником, проте невиконанням обов`язку з повернення позичених грошових коштів за договором позики № 2284128 від 01.04.2024, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Права вимоги кредитора за зазначеним вище договором у зв`язку з невиконанням позичальником обов`язку з повернення позичених грошових коштів, як стверджує позивач, було передано ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 18 012,00 грн, з них 6000,00 грн заборгованості за основною сумою боргу, 840,00 грн заборгованості за нарахованими процентами, 11 172,00 грн заборгованості за пенею, а також судові витрати. Ухвалою судді Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 20.11.2025 позовну заяву ТОВ «ФК «ЄАПБ» було залишено без руху, відповідно до вимог ст. 185 ЦПК України, позивачеві надано десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для усунення зазначених в мотивувальній частині ухвали недоліків. Ухвалою судді Теофіпольського районного суду Хмельницької області Турчин-Кукаріної І.В. від 09.12.2025 позовну заяву представника позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» повторно залишено без руху та продовжено процесуальний строк на усунення недоліків заяви до семи днів. 15.12.2025 представниця позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» Пер`ян Ангеліна Андріївна у строки встановлені судом подала заяву про усунення недоліків, зазначених в ухвалі Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 09.12.2025. Ухвалою судді Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 17.12.2025 провадження у справі відкрито, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено учасникам строк для подання заяв по суті справи. Правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався, хоча копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками отримав особисто 27.12.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, інших клопотань чи заяв по суті справи від сторін до суду не надійшло. Ураховуючи, що клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін чи інших клопотань від сторін до суду не надійшло, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами на підставі поданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням фактичних обставин справи, змісту позовних вимог, позицій сторін та їх представників, викладених у заявах по суті справи, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність такого, що підлягає судовому розгляду, спору між сторонами, що виник з відносин договору кредиту та договору факторингу. При вирішенні питання про наявність підстав для стягнення з відповідача грошових коштів, зазначених у позові, суд, оглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши правову позицію сторін, висловлену у наявних у справі заявах по суті справи (у позові), виходячи із змісту спірних правовідносин, встановив такі фактичні обставини справи. 1. Факт укладення договору кредиту. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері регламентує Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016, який набрав чинності 10.06.2017. Відповідно до ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016, договір про споживчий кредит вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. За змістом ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016, договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. 01.04.2024 між [PERSON] як позичальником та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» як позикодавцем укладено договір позики № 2284128 в електронній формі з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 3ddS23, за умовами якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, для задоволення власних потреб (без конкретної споживчої мети), шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (п. 1 договору). Відповідно до пункту 2 зазначеного договору, сума позики становить 2000,00 грн, строк позики 30 днів, денна процентна ставка (фіксована) становить 0,50% за день, датою надання позики є 01.04.2024, датою повернення позики є 01.05.2024. Відповідно до п. 4 договору позики № 2284128 від 01.04.2024, проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики, виходячи із строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором. Крім цього, 04.04.2024 між [PERSON] як позичальником та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» як позикодавцем укладено додаткову угоду № 2284128-493782 до договору позики № 2284128 від 01.04.2024 в електронній формі з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 517IXR, за умовами п. 1 якого на підставі звернення позичальника, здійсненого за допомогою засобів інформаційно-комунікаційної системи, позикодавець збільшує суму наданої позичальнику позики 2000,00 грн на 4000,00 грн. Таким чином, загальний розмір наданої позики становить 6000,00 грн. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З урахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно зі ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З матеріалів справи вбачається, що без ознайомлення з Правилами надання коштів у позику, подальше укладення електронних договорів кредиту на сайті є неможливим. Даний висновок відповідає змісту постанови Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №623/2936/19. Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про належне укладення договору позики № 2284128 від 01.04.2024 та додаткової угоди № 2284128-493782 до договору позики № 2284128 від 01.04.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позичальником [PERSON] . 2. Факт отримання грошових коштів у позику. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від договору про споживчий кредит споживач повідомляє кредитодавця у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг») до закінчення строку, встановленого частиною першою цієї статті. У матеріалах справи відсутні відомості про відмову споживача від договору про споживчий кредит. До відносин за кредитним договором застосовуються положення § 1 Глави 71 ЦК України (позика), якщо інше не встановлено § 2 Глави 71 ЦК України (кредит) і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На вимогу ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Факт отримання [PERSON] грошових коштів за договором позики № 2284128 від 01.04.2024 підтверджується довідкою за вих. № КД-000088787/ТНПП від 21.11.2025, виданою ТОВ «ФК «Фінекспрес», з якої вбачається, що на виконання умов договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного між ТОВ «ФК «Фінекспрес» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», було здійснено платіжну операцію: 01.04.2024 на суму 2000,00 грн, отримувач: [PERSON] ЕПЗ номер [NUMBER] . Номер платіжної картки відповідає номеру, зазначеному відповідачем при підписанні кредитного договору. Факт отримання [PERSON] грошових коштів за додатковою угодою № 2284128-493782 до договору позики № 2284128 від 01.04.2024 підтверджується довідкою за вих. № КД-000088796/ТНПП від 21.11.2025, виданою ТОВ «ФК «Фінекспрес», з якої вбачається, що на виконання умов договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного між ТОВ «ФК «Фінекспрес» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», було здійснено платіжну операцію: 04.04.2024 на суму 4000,00 грн, отримувач: [PERSON] ЕПЗ номер [NUMBER] . У цивільному процесі кожна сторона спору доводить ті обставини, про які стверджує. Правом подати відзив відповідач не скористався. У матеріалах справи відсутні належні, достовірні, допустимі, достатні докази, які б спростовували отримання відповідачем грошових коштів за договором позики № 2284128 від 01.04.2024 та додатковою угодою № 2284128-493782 до договору позики № 2284128 від 01.04.2024. Відтак, матеріалами справи підтверджено, що первісний кредитор ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язання перед [PERSON] , взяті на себе за договором позики № 2284128 від 01.04.2024 та додатковою угодою № 2284128-493782 до договору позики № 2284128 від 01.04.2024 виконав у повному обсязі, грошові кошти у сумі 2000,00 грн та 4000,00 грн було передано відповідачу у власність шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача. З огляду на вказане, суд вважає факт виконання кредитодавцем умов договору з передачі грошових коштів доведеним, та на цій підставі, виниклим обов`язок відповідача повернути позичені грошові кошти в порядку та на умовах, визначених договором кредитування. 3. Факт невиконання позичальником обов`язку з повернення кредиту. Порядок та строки повернення кредиту визначено у договорі та надано у вигляді таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка є невід`ємною частиною договору, підписаного електронним підписом [PERSON] . Із розрахунку заборгованості станом на 25.09.2024 боржника [PERSON] за договором позики № 2284128 від 01.04.2024 вбачається, що [PERSON] сплатив 828,00 грн пені. Заборгованість [PERSON] перед первісним кредитором становила 18 012,00 грн. За змістом ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Суд зауважує, що обрана відповідачем процесуальна поведінка, у тому числі неподання заяв по суті справи, неподання у встановлені процесуальні строки доказів унеможливлюють формування у справі висновків про повну або часткову безпідставність позовних вимог. Належні і допустимі докази виконання позичальником [PERSON] взятих на себе за договором позики № 2284128 від 01.04.2024 обов`язків з повернення позичених грошових коштів та процентів, у матеріалах справи відсутні. 4. Факт переходу права вимоги від клієнта до фактора. У ході дослідження наявності права на позов у контексті переходу права вимоги щодо боржника [PERSON] від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» у кредитних правовідносинах, що виникли на підставі договору позики № 2284128 від 01.04.2024, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , суд встановив таке. Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України). Виконання боржником грошової вимоги факторові звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом (ст. 1082 ЦК України). За змістом ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Матеріалами справи підтверджено наявність у позивача статусу фінансової установи. У зв`язку з невиконанням позичальником своїх обов`язків, взятих на себе за договором позики № 2284128 від 01.04.2024, право вимоги за зазначеним договором до позичальника як боржника передано від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021. Як передбачено зазначеним договором факторингу, а саме пунктом 1.1. договору, за цим договором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» як клієнт відступає факторові ТОВ «ФК «ЄАПБ», право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав, до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою, процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту, а фактор ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. Відповідно до п. 1.2. договору факторингу, перехід від клієнта ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до фактора ТОВ «ФК «ЄАПБ» прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. В день, коли здійснюється перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників, клієнт зобов`язаний передати фактору інформацію згідно реєстру боржників в електронному виді за формою, наведеною у додатку № 5 до цього договору, на підставі акту прийому-передачі інформації згідно реєстру боржників в електронному вигляді (додаток № 6). Права вимоги, що передаються фактору, є дійсними (п. 2.2.1 договору факторингу). 28.07.2021 сторонами зазначеного вище договору факторингу укладено додаткову угоду № 2 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, 13.06.2022 укладено додаткову угоду № 7 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, а 25.09.2024 додаткову угоду № 37, відповідно до якої Сторони дійшли додаткової згоди про передачу прав вимоги за договором факторингу згідно реєстру боржників № 31 від 25.09.2024, згідно реєстру боржників № 32 від 25.09.2024. Відповідно до п. 6 зазначеної додаткової угоди № 37, вона є в невід`ємною частиною договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021. Як вбачається із акту прийому передачі реєстру боржників № 31 від 25.09.2024, за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників № 31 від 25.09.2024 кількістю 4301, після чого, з урахуванням пункту 1.2. договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, від клієнта ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до фактора ТОВ «ФК «ЄАПБ» переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Зазначений акт підписано сторонами договору факторингу, а саме ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ». З наявного у справі Витягу з реєстру боржників № 31 від 25.09.2024 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 вбачається, що за актом прийому-передачі реєстру боржників № 31 від 25.09.2024 передано права вимоги відносно [PERSON] (ІПН боржника: [NUMBER] ) за договором позики № 2284128 з основною сумою боргу 6000,00 грн, сумою заборгованості за процентами 840,00 грн, сумою заборгованості за пенею 11 172,00 грн. Відтак, суд вважає доведеною обставиною перехід 25.09.2024 на підставі договору факторингу № 14/06/21 прав вимоги щодо боржника [PERSON] від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» у кредитних правовідносинах, що виникли на підставі договору позики № 2284128 від 01.04.2024, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] . Отже, суд встановив факти укладення договору позики № 2284128 від 01.04.2024 та додаткової угоди № 2284128-493782 до договору позики № 2284128 від 01.04.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] ; виконання ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язання перед [PERSON] , взятих на себе за договором позики № 2284128 від 01.04.2024 у повному обсязі; передання грошових коштів у сумі 2000,00 грн та 4000,00 грн відповідачу у власність шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача; невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за договором позики № 2284128 від 01.04.2024; переходу на підставі додаткової угоди № 37 від 25.09.2024 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2024 прав вимоги щодо боржника [PERSON] від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» у кредитних правовідносинах, що виникли на підставі договору позики № 2284128 від 01.04.2024, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] . Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до пункту 2 зазначеного договору, сума позики становить 2000,00 грн, строк позики 30 днів, денна процентна ставка (фіксована) становить 0,50% за день, датою надання позики є 01.04.2024, датою повернення позики є 01.05.2024. Відповідно до п. 4 договору позики № 2284128 від 01.04.2024, проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики, виходячи із строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором. Перевіряючи правильність розрахунку заявлених до стягнення сум у розмірі 6000,00 грн заборгованості за основною сумою боргу, 840,00 грн заборгованості за процентами, суд, враховуючи положення пунктів 2, 4 договору, здійснив відповідні перерахунки за формулою: сума процентів за користування кредитом = 2000/100х0,50х3 + 6000/100х0,50х27 = 840,00 грн, та встановив, що заявлена до стягнення сума заборгованості за процентами відповідає умовам договору. Суд зауважує, що відповідач не спростував наведеного у позові розрахунку. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми позичених коштів в будь-який час. Разом з тим, як встановлено судом, відповідач [PERSON] не виконав у встановлений договором строк свого обов`язку із повернення грошових коштів первісному кредитору, отриманих ним за умовами договору позики № 2284128 від 01.04.2024, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» у розмірі 6840,00 грн, з яких 6000,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 840,00 грн заборгованості за процентами. Зазначені обставини повністю підтверджено наданими позивачем доказами та не спростовано відповідачем. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за пенею за договором позики № 2284128 від 01.04.2024 у розмірі 11 172,00 грн суд зазначає таке. 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та діє дотепер. Відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Оскільки прострочення відповідачем [PERSON] виконання грошового зобов`язання зі сплати кредиту виникло у період дії в Україні воєнного стану, то з відповідача не підлягає стягненню заборгованість за пенею, відтак, в цій частині позов не підлягає задоволенню. На підставі ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частинами 1, 2, 3, 4 та пунктом 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами, дослідженими в судовому засіданні, оціненими кожен по окремості, а також у сукупності та взаємозв`язку, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального права, з дотриманням вимог процесуального права, суд дійшов висновку про те, що майнові права позивача підлягають захисту в судовому порядку, позов підлягає частковому задоволенню, а порушене право відновленню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 6840,00 грн, з яких: 6000,00 грн становить заборгованість за основною сумою боргу (за тілом кредиту), 840,00 грн становить заборгованість за нарахованими процентами. Щодо питання про розподіл судових витрат, яке підлягає вирішенню відповідно до ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення, то на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1149,87 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (6840 / 18 012 х 3028 = 1149,87 грн). На підставі наведеного та

Outcome: partial