Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача 23 січня 2026 року позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Він обґрунтував позов тим, що 24 жовтня 2003 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції у Львівській області. У шлюбі мають двох спільних дітей - [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спору з відповідачкою про місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] не має. Під час спільного проживання з відповідачкою, яке тривало близько 23 років, між нами втрачено взаєморозуміння та спільні сімейні інтереси. 3 початком повномасштабного вторгнення разом не проживають, подружні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведуть, примирення не можливе. Аліменти справно сплачує більше двох років. Спору про майно вони не мають (а.с.1-2). Заяви, клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі Своєю ухвалою від 26 січня 2026 року суддя прийняла до розгляду позовну заяву та відкрила провадження у справі, ухвалила здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначила судове засідання (а.с.12-13). Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити та проти заочного рішення не заперечує (а. с.18). Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлена судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулись на адресу суду з відміткою «адресат відсутній» (а.с.16,17). Таким чином, надсилання листа рекомендованою поштою на фактичну адресу є достатнім для визнання повідомлення належним чином здійсненим, оскільки подальше отримання кореспонденції адресатом не залежить від волі та контролю відправника, зокрема й суду. Указана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечила позивачка. За таких обставин, на підставі ст. 223 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд не здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та розглядає справу на підставі представлених суду доказів. Установлені судом фактичні обставини справи [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] , який вони зареєстрували 24.10.2003 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції у Львівській області, про що складено актовий запис № 73, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] , виданим 23 січня 2021 року (а.с.6). У сторін є неповнолітня донька, [PERSON] , [INFO] , що підтверджує Свідоцтво про народження, серії [NUMBER] , видане повторно 22.01.2026 Радехівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с.8). Сторони шлюбні відносини не підтримують. Збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, що свідчить про остаточний розпад сім`ї. Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивача припинити шлюбні відносини з відповідачем. Позиція суду Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Норми права, які застосував суд, мотивована оцінка наведених сторонами аргументів та висновки суду Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. На підставі ст. 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. З огляду на частину другу статті 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позивач скористався таким правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Узагальнюючи наведене, суд вважає, що причини, які спонукають позивача [PERSON] наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позовні вимоги про розірвання шлюбу необхідно задовольнити. Щодо розподілу судових витрат Враховуючи клопотанням позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Outcome: approved