Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

1.Стислий виклад позовних вимог. 01.12.2025 року позивач, від імені та в інтересах якого діє адвокат Іващик Т.Л., звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно шляхом визнання за [PERSON] право на завершення приватизації та реєстрацію права власності на земельні ділянки. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] померла тітка позивача [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно: 1. житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] ; 2. земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] ; 3. земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,4000 га, що знаходиться за адресою: село Пожарки Луцького району Волинської області. [PERSON] за життя склала заповіт на ім`я [PERSON] , який спадщину прийняв шляхом подачі заяви до Рожищенської державної нотаріальної контори. Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 07.11.2013 року за позивачем визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, як на спадкове майно після смерті [PERSON] . Постановою нотаріуса Рожищенської державної нотаріальної контори від 17.11.2025 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на: земельну ділянку площею 0,2500 га; земельну ділянку площею 0,4000 га, які були надані спадкодавцю: рішенням Пожарківської сільської Ради народних депутатів Рожищенського району Волинської області від 28.12.1993 року №3/3, рішенням сесії Пожарківської сільської Ради народних депутатів Рожищенського району Волинської області від 28.12.1993 року №3/3. Представник позивача просить визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно шляхом визнання за [PERSON] право на завершення приватизації та реєстрацію права власності на: - земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,4000 га, що знаходиться за адресою: село Пожарки Луцького району Волинської області, як на спадкове майно після смерті [INFO] [PERSON] . 2.Рух справи в суді. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2025 року, справу передано на розгляд головуючому судді Шептицькій Н.В. (ас 32), яка ухвалою від 16.12.2025 року прийняла позовну заяву до розгляду, відкрила загальне позовне провадження, витребувала матеріали спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , призначила підготовче засідання (ас 33-34). 26.12.2025 року в суд надійшли матеріали спадкової справи (ас 39-53). Ухвалою суду від 13.01.2025 року підготовче провадження було закрито і справа призначена до судового розгляду по суті (ас 63-64). Учасники справи в судове засідання не з`явилися. 18.12.2025 року представник позивача подав заяву про розгляд справи у відсутності його та позивача (ас 37). 09.02.2026 року представник відповідача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти заявлених вимог не заперечує (ас 69). Суд ухвалив: розгляд справи проводити у відсутності учасників справи, згідно ч.1 ст.223 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.ч. 4, 5 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою прийняття рішення у цій справі є 13.02.2026 року - дата складення повного судового рішення. 3.Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. В судовому засіданні дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, суд встановив наступне. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла тітка позивача [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно. [PERSON] за життя склала заповіт на ім`я [PERSON] , який спадщину прийняв шляхом подачі заяви до Рожищенської державної нотаріальної контори. Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 07.11.2013 року за позивачем визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, як на спадкове майно після смерті [PERSON] . Постановою нотаріуса Рожищенської державної нотаріальної контори від 17.11.2025 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадищину, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на: земельну ділянку площею 0,2500 га; земельну ділянку площею 0,4000 га, які були передані у приватну власність безоплатно спадкодавцю: рішенням Пожарківської сільської Ради народних депутатів Рожищенського району Волинської області від 28.12.1993 року №3/3, рішенням сесії Пожарківської сільської Ради народних депутатів Рожищенського району Волинської області від 28.12.1993 року №3/3. Встановлені в судовому засіданні обставини підтверджуються письмовими доказами: Свідоцтвом про смерть [PERSON] (ас 5), Свідоцтвом про народження [PERSON] (ас 6), Свідоцтвом про народження [PERSON] (ас 7), Свідоцтвом про народження [PERSON] (ас 8), заповітом [PERSON] від 10.05.2006 року (ас 13), рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 07.11.2013 року у справі №167/1702/13-ц (ас 14-15), довідкою виконкому Пожарківської сільської Ради Рожищенського району Волинської області №248 від 03.05.2012 року (ас 16), Витягом з ДРРП від 17.12.2013 року (ас 17-18), Архівним витягом з рішення сесії Пожарківської сільської Ради народних депутатів Рожищенського району Волинської області від 28.12.1993 року №3/3 (ас 19), випискою з рішення Пожарківської сільської Ради народних депутатів Рожищенського району Волинської області від 28.12.1993 року №3/3 (ас 20), матеріалами спадкової справи №205/2012 (ас 39-54). 4. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за законом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно. 5.Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи щодо земельних ділянок, суд керується такими нормами права. Предметом спору у справі є визнання права на завершення приватизації і реєстрацію права власності, Статтею 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення. Згідно п.«г» ч.1 ст.81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Частиною першою ст.116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, що передбачено пунктом «а» частини третьої ст.152 ЗК України. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачений у ст.118 ЗК України. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання (ч.6 ст.118 ЗК України). Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення (ч.7 ст.118 ЗК України). Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін (ч.8 ст.118 ЗК України). Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування (ч.9 ст.118 ЗК України). Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність (ч.10 ст.118 ЗК України). У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (ч.11 ст.118 ЗК України). Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (ст.125 ЗК України в редакції від 31 березня 2006 року). Відповідно до абзацу 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Частиною другою ст.16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. З огляду на наведені норми закону, захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п.1 ч.3 ст.152 ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду з позовами про визнання відповідного права у порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, провадження 14-652цс18, у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 128/1911/15-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17, від 29 серпня 2019 року у справі № 554/1195/17від 30 червня 2020 року у справі № 623/633/17, від 25 березня 2020 року у справі № 158/1672/17, що свідчить про сталість судової практики у вирішенні питання права на завершення приватизації земельної ділянки. Таким чином, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації. 6. Висновки суду. Аналіз норм права, що регулюють спірні правовідносини, свідчить про те, що початком процедури безоплатної приватизації земельної ділянки є звернення громадянина, зацікавленого у такій приватизації, до відповідного компетентного органу (органу місцевого самоврядування) із заявою про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Водночас матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про початок процедури приватизації, який би був ініційований спадкодавцем щодо земельних ділянок, які зазначені представником позивача у позовній заяві. Зважаючи на відсутність належних та достатніх доказів того, що спадкодавець [PERSON] за життя із дотриманням вимог законодавства розпочала процедуру приватизації вказаних вище земельних ділянок, які надавались їй у власність чи користування, суд доходить висновку, що позовні вимоги про визнання права на завершення приватизації і реєстрацію права власності до задоволення не підлягають. Також суд зауважує, що сам факт звернення громадянина до уповноваженої особи про надання йому у власність земельної ділянки і прийняття відповідного рішення цією уповноваженою особою про передачу у власність такої земельної ділянки, не грунтується на вищенаведених нормамах чинного законодавства та практиці ВС, оскільки, як суд зазначив вище, системний аналіз норм права, що регулюють спірні правовідносини, свідчить про те, що початком процедури безоплатної приватизації земельної ділянки є звернення громадянина, зацікавленого у такій приватизації, до відповідного компетентного органу (органу місцевого самоврядування) із заявою про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Окрім того, суд зазначає, що суд не вправі покладати в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Судові витрати слід залишити за позивачем, згідно ч.1 ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed