Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

У серпні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказувало, що 11.06.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (ТОВ «Авентус Україна») та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №187383 на суму 3 992 грн. 00 коп. у формі електронного документа відповідно до Ззакону України «Про електронну комерцію». При цьому, зазначав, що ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору про надання фінансового кредиту №187383 від 11.06.2018 року та перерахував на рахунок [PERSON] безготівковим шляхом кошти в розмірі 3992 грн., а відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «Він Фінанс». Також вказував, що 12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу №1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту №187383 від 11.06.2018 року. 18.02.2019 року укладено додаткову угоду №7 та на виконання договору факторингу підписано реєстр права вимоги №8 від 31.10.2018 року про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників, в тому числі і до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту №187383 від 11.06.2018 року перейшло до нового кредитора ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «Він Фінанс»). Зазначав, що після відступлення права вимоги, відповідач [PERSON] заборгованість не погасив, а тому ТОВ «Він Фінанс» просить поновити строк позовної давності для подання позову до суду та стягнути з [PERSON] заборгованість в загальному розмірі 20 575 грн. 20 коп., яка складається з суми заборгованості 15 721 грн. 30 коп., суми інфляційних втрат - 3 437 грн. 69 коп., суми 3% річних - 1 416 грн. 21 коп. На підставі вищевикладеного, посилаючись на умови договору, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №187383 від 11.06.2018 року у розмірі 20 575 грн. 20 коп., яка складається з наступного: суми заборгованості - 15 721 грн. 30 коп., суми інфляційних втрат - 3 437 грн. 69 коп., суми 3% річних - 1 416 грн. 21 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн., а також судовий збір в сумі 2 422 грн. 40 коп. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві міститься вимога про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак у матеріалах справи містяться письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначав, що надані позивачем докази укладення між сторонами справи кредитного договору не містять підпису [PERSON] , у тому числі й загальні умови договору кредитної лінії та графік розрахунків, а лише містять напис: «електронний підпис» в графі «позичальник» без ідентифікуючих даних, що в свою чергу позбавляє можливості встановити факт ознайомлення відповідачем, саме з тими документами, які були надані позивачем до суду. Таким чином, з наданих позивачем доказів неможливо встановити факт як виникнення кредитних зобов`язань між сторонами справи, так і отримання [PERSON] кредитних коштів, тому вважає, що поданий Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» позов не підлягає задоволенню. Згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. З матеріалів справи убачається, що 11.06.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (ТОВ «Авентус Україна») та [PERSON] в електронній формі, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», був укладений договір про надання фінансового кредиту №187383(а.с.30 зворотна сторона 32). Відповідно до п. 1.1, 1.4. договору товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в загальній сумі 4000 грн. 00 коп., на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Строк дії договору 16 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за договором. 12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс») укладено договір факторингу №1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту №187383 від 11.06.2018 року. 12.04.2018 року укладено додаткову угоду №7 та підписано реєстр права вимоги №8 від 31.10.2018 року про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників, в тому числі і до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту №187383 від 11.06.2018 року перейшло до нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором №187383 від 11.06.2018 року становить 15 721 грн. 30 коп., а саме: сума основного боргу 3999 грн. 00 коп., сума боргу за процентами 1149 грн., 70 коп., сума боргу за пенею та штрафами 10 579 грн. 60 коп.(а.с.63). 25.07.2024 року загальними зборами учасників ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» прийнято рішення про зміну назви на ТОВ «Він Фінанс»(а.с.85-86). Як визначено у статтях 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1049 ЦК України). У статті 1077 ЦК України визначено поняття договору факторингу. Договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом норм діючого законодавства, які регулюють право вимоги, представник позивача повинен надати належні та допустимі докази на підтвердження, що Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» набуло право вимоги по виконанню відповідачем боргових зобов`язань за договором №187383 від 11.06.2018 року про надання фінансового кредиту, укладеного 11.06.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (ТОВ «Авентус Україна») та [PERSON] . Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що він отримав право вимоги за зобов`язаннями [PERSON] на підставі договору факторингу №1, укладеного 12.04.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Відповідно до п.п. 4.1 п. 4 Договору право вимоги переходить від Клієнта до Фактора на в день підписання ними відповідного Реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному Додатку. Пунктом 8.1. визначено, що цей Договір набуває чинності та всі права та обов`язки Сторін за цим Договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін, та скріплення печатками (за наявності її у Сторони). У пункті 8.2 Договору передбачено, що його строк починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1. цього Договору та закінчується 31.12.2018 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором. Враховуючи вищевказані умови договору, обов`язковим підтвердженням переходу прав вимог за цим договором факторингу є реєстр прав вимоги. При цьому, у постанові Верховного Суду від 24.04.2018 по справі № 914/868/17 зроблено висновок, що відповідно до положень статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги щодо майбутніх вимог можливе тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012). Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору. Разом з тим, судом встановлено, що Договір факторингу №1 укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» 12.04.2018 року, тобто ще до підписання кредитного договору №187383 від 11.06.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] . Крім того, позивачем не надано доказів, що первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» на картку відповідача перераховано кредитний ліміт у розмірі, встановленому договором, тобто виконано зобов`язання кредитодавця, передбачені зазначеним договором. Позивачем не долучено ні квитанції про перерахування коштів на картку відповідача, ні виписки про рух коштів по картці чи інших документів. Повідомлення ТОВ «ФК «Вей фор пей» від 22.05.2025 року містить інформацію про те, що 11.06.2018 року товариством за дорученням ТОВ «Авентус Україна» здійснено успішний переказ коштів на суми 3500 грн., 3500 грн., та 4000 грн. на різні банківські картки. При цьому, матеріали справи не містять жодної інформації про реквізити картки, якою користувався відповідач [PERSON] . Також слід зазначити, що за клопотанням Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» витребувано інформацію з АТ «ПУМБ» щодо перерахування коштів [PERSON] , зі змісту якої убачається, що в банку рахунки на ім`я [PERSON] відкриті після запитуваного в ухвалі періоду, а саме після дати укладення спірного кредитного договору, у зв`язку з чим у банка відсутня можливість надати запитувану інформацію про перерахування коштів на рахунок відповідача у сумі 4000 грн. саме 11.06.2018 року. Також, зазначили, що телефонний номер [NUMBER] не є фінансовим номером телефона, який закрплено за рахунками [PERSON] (а.с.149). Таким чином, позивачем не доведено факту виконання ТОВ «Авентус Україна» умов договору про надання коштів, який би породжував обов`язок [PERSON] повернути надані кошти та виконати інші обов`язкові платежі згідно з умовами договору, тобто наявності фактичних договірних відносин між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] . Також вимоги позивача про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних, є безпідставними, оскільки відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. До того ж, позивачем не доведено право вимоги на суму заборгованості у розмірі 20 575 грн., 20 коп., тому безпідставними є вимоги застосування наслідків неналежного виконання грошового зобов`язання, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України й відповідно стягнення за період з 23 лютого 2029 року по 23 лютого 2022 року інфляційних витрат та 3 відсотків річних. За таких обставин суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, доходить висновку наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. На підставі п. 2 ч. 1 ст.141 ЦПК України, оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача. З огляду на наведене,

Outcome: dismissed