Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

17 листопада 2025 року в суд надійшла позовна заява [PERSON] , за підписом представника [PERSON] , до ТзОВ «Фінансова компанія «К9», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К.О. та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Журавльової Л.М. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та повернення безпідставно набутих коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на даний час на підставі заяви [PERSON] відкрито кримінальне провадження №12025100020003761 за ч. 4 ст. 190 КК України, оскільки у період з 2020 по 2021 роки невстановлені особи, використовуючи її персональні дані, без згоди та відома потерпілої, шахрайським шляхом оформили на її ім`я низку кредитних договорів у різних фінансових установах на загальну суму 129 тис. грн. Стверджує, що у зв`язку із невиконанням одного з таких кредитних договорів приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. було вчинено виконавчий напис №2415 від 24.11.2021р. на користь ТзОВ «Фінансова компанія «К9», на підставі якого приватним виконавцем Кондрюком К.О. відкрито виконавче провадження №68396143 про стягнення з позивача на користь відповідача коштів у розмірі 5000,00 грн. Зазначає, що про існування оспорюваного виконавчого напису та відкриття виконавчого провадження [PERSON] дізналася лише 28 липня 2025 року після списання з її банківської картки коштів у сумі 5000,00 грн. Вважає, що виконавчий напис №2415 від 24.11.2021р. вчинено за відсутності належних правових підстав та без підтвердження факту існування дійсного зобов`язання між позивачем та відповідачем, а тому такий не підлягає виконанню. Зокрема, позивач не отримувала від ТзОВ «Фінансова компанія «К9» жодних письмових повідомлень або вимог про усунення порушень чи про намір вчинення виконавчого напису, що є умовою підтвердження безспірності заборгованості; а кредитний договір, на виконання якого вчинено виконавчий напис, не був нотаріально посвідченим. Враховуючи вищенаведене, просить визнати виконавчий напис №2415 від 24.11.2021р., вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М., таким, що не підлягає виконанню; стягнути з ТзОВ «Фінансова компанія «К9» на користь [PERSON] безпідставно набуті кошти у розмірі 5000,00 грн. та судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн., докази про понесення яких буде надано суду в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Ухвалою суду від 19.11.2025р. відкрито спрощене позовне провадження; частково задоволено клопотання представника позивача про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, а саме залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К.О. та відмовлено у залучені до справи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Журавльової Л.М.; частково задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К.О. та Київський державний нотаріальний архів надати суду в строк до 05 грудня 2025 року належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження та нотаріальної справи відповідно; призначено судове засідання на 12 грудня 2025 року о 10 год. 00 хв. та надано учасникам справи строк для подачі заяв по суті спору. Судове засідання 05 грудня 2025 року відкладено у зв`язку із ненадходженням витребуваних доказів на 29 грудня 2025 року о 10 год. 00 хв. На виконання ухвали суду від 19.11.2025р. 22 грудня 2025 року засобами електронного зв`язку (система «Електронний суд») від приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К.О. надійшли копії матеріалів виконавчого провадження №68396143. В подальшому судові засідання неодноразово відкладалися, в тому числі за клопотанням представника позивача, який наполягав на необхідності отримання копії матеріалів нотаріальної справи. Проте 02 січня 2026 року, 06 лютого 20226 року та 16 лютого 2026 року в суд надійшли відповіді Київського державного нотаріального архіву №4290/01-21 від 02.12.2025р., № 4535/01-21 від 22.12.2025р. та № 151/01-21 від 27.01.2026р., за підписом завідувача Гуль Л., у яких зазначено, що документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] находяться в стадії звірки та передавання, тобто архів не має можливості виконати ухвалу суду із об`єктивних причин. Для вирішення питання по суті рекомендують звертатися до Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ). 17 лютого 2026 року позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] , представник відповідача ТзОВ «Фінансова компанія «К9» та третя особа приватний виконавець виконавчого округу Чернівецької області Кондрюк К.О., які були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 119-120), в таке засідання не з`явилася; жодних заяв чи клопотань в суд не подали. Відповідач та третя особа правом на подання відзиву та позовну заяву та письмових пояснень по суті спору відповідно не скористалися. В судовому засіданні в режимі відеоконференції з`явився представник позивача Рубля О.С., який вважав за можливе проводити судовий розгляд справи за наявної явки учасників справи, проте заперечував щодо ухвалення заочного рішення по справі. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на вищенаведене, беручи до уваги положення ст. 223, 240 ЦПК України, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для відкладення судового засідання та про проведення судового розгляду за участю представника позивача. В судовому засіданні представник позивача Рубля О.С. позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, та просив задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що оспорюваний виконавчий напис вчинено без надіслання повідомлення [PERSON] про усунення порушень на договорі, що не посвідчений нотаріально, та на користь ТзОВ «ФК «К9» за відсутності підтверджень наявності права вимоги у Товариства. Додатково повідомив, що докази про понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. буде надано суду в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, з`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що згідно з договором №1453997 від 13.01.2021р. про надання коштів на умовах споживчого кредиту (надалі - договір №1453997 від 13.01.2021р.) (а.с. 90-95), який укладено у простій письмовій формі із ТзОВ «Лінеура Україна», Товариство зобов`язується видати Клієнту ( [PERSON] ) кредит на загальну суму 5000, 00 грн. строком на 30 днів та умовах зворотності та платності (п. 1.2.-1.4. договору №1453997 від 13.01.2021р.). У п. 2.1. договору №1453997 від 13.01.2021р. передбачено, що кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або на іншу платіжну картку Клієнта, реквізити якої надані Клієнтом Товариству з метою отримання кредиту. Відповідно до Графіку платежів до договору №1453997 про надання коштів на умовах споживчого кредиту дата повернення кредиту та сплати нарахованих процентів 12 лютого 2021 року. 24 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. вчинено виконавчий напис №2415 про стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором №1453997 від 13.01.2021р., укладеним з ТзОВ «Лінеура Україна», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 1-01102021 від 12.10.2021р. є ТзОВ «Фінансова Компанія «К9», заборгованості за період з 12 жовтня 2021 року по 03 листопада 2021 року на загальну суму 16400,00 грн., що складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту 5000,00 грн., строкової заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом 11400,00 грн., а також 50,00 грн. за вчинення виконавчого напису нотаріусом (а.с. 95). З тексту Виконавчого напису вбачається, що нотаріус Журавльова Л.М. при його вчиненні керувалася ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172. В подальшому ТзОВ «Фінансова Компанія «К9» звернулося до приватного виконавця виконавчого округа Чернівецької області з заявою про примусове виконання виконавчого напису №2415, виданого 24 листопада 2021 року (а.с. 89). 27 січня 2022 року приватний виконавець виконавчого округу Чернівецької області Кондрюк К.О. відкрив виконавче провадження № 68396143 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №2415, виданого 24.11.2021р. (а.с. 88-89). Згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження № 68396143 від 31.07.2025р. виконавче провадження закінчено у зв`язку із повним фактичним виконанням; залишок нестягненої суми за виконавчим провадженням 0 гривень (а.с. 84). Отримати належним чином засвідчені копії матеріалів нотаріальної справи, на підставі яких 24 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. вчинено виконавчий напис №2415, не виявилося можливим, що підтверджується відповідями Київського державного нотаріального архіву №4290/01-121 від 02.12.2025р., № 4535/01-21 від 22.12.2025р. та № 151/01-21 від 27.01.2026р. (а.с. 102, 115, 122). При цьому, враховуючи строки розгляду справи, визначені ст. 275 ЦПК України, зважаючи на наявність в матеріалах справи копії кредитного договору та копії виконавчого напису, що достатньо для вирішення справи по суті, суд приходить до висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами. 09 жовтня 2025 року внесено відомості до ЄРДР за № 12025100020003761 за скаргою [PERSON] із попередньою кваліфікацією вчиненого за ч. 4 ст. 190 КК України (а.с. 21). А 16 жовтня 2025 року [PERSON] отримала у Дарницькому УП ГУНП у м. Києві пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого (а.с. 22). Також у підтвердження доводів позивача про вчинення щодо [PERSON] шахрайських дій надано копію рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 20.10.2025р. у справі №719/714/25 за позовною заявою ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», за підписом представника Усенка М.І., до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно з яким суд, відмовляючи у задоволенні позову, дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних доказів, які підтверджують підписання Кредитного договору №3424928 від 29.12.2020р. саме [PERSON] та виконання первісними кредиторами ТзОВ «Авентус Україна» умов Кредитного договору №3424928 від 29.12.2020р. щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок [PERSON] (а.с. 12-20). Окрім того, згідно з довідкою АБ «УКРГАЗБАНК», за підписом начальника управління з контролю за ефективністю комунікацій з клієнтами Банку Кліщенко Г., ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» повідомило, що у Банку відсутні рахунки на ім`я [PERSON] (а.с. 34). За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон) порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. У ст. 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. У підпункті 3.2 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5 (далі - Порядок), визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, що передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. по справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р., постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016р. скасовано; визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014р. № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, змін, які вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів шляхом доповнення новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 24 листопада 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. по справі № 826/20084/14. Відповідно до п. 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Укладений між ТзОВ «Лінеура Україна» та позивачем договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічної правова позиція зазначена в постановах ВС від 15.04.2020р. по справі №158/2157/17, від 21.10.2020р. по справі №172/1652/18, в постанові ВП ВС від 21.09.2021р. по справі № 910/10374/17. Відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу, що останній, звертаючись до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, надав останньому для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений без правових підстав, відповідно заборгованість за кредитним договором не є безспірною, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов?язаний зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічний висновок викладено у постанові Верхового Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.09.2021р. у справі № 201/6498/20. Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, що стягнені з [PERSON] в межах виконавчого провадження №68396143 в загальній сумі 16450, 00 грн. на підставі оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, то отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до ст. 1212 ЦК України. Згідно з ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Таким чином,

Outcome: approved