Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: ТОВ «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», Національний банк України, Обухівська державна нотаріальна контора про звільнення майна з під арешту. Обґрунтовуючи свою заяву тим, що [INFO] помер [PERSON] , після нього відкрилась спадщина та за заявою позивача була заведена спажкова справа №63/2025. Під час підготовки свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно Обухівська державна нотаріальна контора Київської області затримала видачу вищезазначеного свідоцтва в зв`язку з виявленням арешту на все нерухоме майно [PERSON] , обтяження № 5581678 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 42895011 від 08.04.2014 року, накладеного державним реєстратором в інтересах ПАТ «Банк « Фінанси та Кредит». Національний Банк України 17.12.2015 року за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняв постанову №898 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», на сьогоднішній день процедура ліквідації ще триває. Згідно з відповіддю Фонду від 25.04.2025 року, станом на дату запровадження тимчасової адміністрації - 18.09.2015 року - відомості про [PERSON] як контрагента чи боржника банку були відсутні. Водночас банк не виконав обов`язок щодо зняття заборон відчуження майна, унаслідок чого на майні спадкодавця зберігається арешт, накладений за виконавчим листом. Обухівський відділ ДВС відмовив у звільненні майна з-під арешту, посилаючись на знищення виконавчого провадження за строком зберігання та порадив звернутися до суду. Для вирішення питання про звільнення майна з під арешту позивачка змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді від 19 вересня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 17 жовтня 2025 року протокольною ухвалою було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті з викликом сторін. Позивачка [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, щодо винесення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився повторно, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подавав. Представник третьої особи: Обухівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилась, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі. Представник третьої особи: Національного Банку України в судове засідання не з`явився, подав до суду пояснення в яких просив суд розглядати справу без участі представника третьої особи та вирішити спір відповідно до чинного законодавства України за наявних в матеріалах справи доказах. Представник третьої особи: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в судове засідання не з`явився, подав до суду пояснення, в яких просив суд розглядати справу без його участі, покладався на розсуд суду. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 20.01.2026 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов до висновку про розгляд справи у заочному порядку. Рішенням Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання. Одним із таких прикладів, коли поведінка заявників стала однією з причин затягування розгляду справи, є рішення Європейського суду з прав людини «Чікоста і Віола проти Італії». Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши письмові докази приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Узинською міською радою від 06.03.2025 року, серії [NUMBER] , актовий запис № 71. Позивачка зазначає, що є рідною сестрою померлого спадкодавця [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження. Різне написання прізвища у документах - « [PERSON] » та « [PERSON] » - стосується однієї і тієї ж особи та однієї родини і зумовлене особливостями перекладу прізвища з російської мови на українську, що підтверджується довідкою виданою [PERSON] від 13.03.2003 року Інститут мовознавства ім. О.О.Потебні. Так, у російській мові прізвище передається як « [PERSON] », тоді як відповідно до норм чинного українського правопису правильним є варіант « [PERSON] ». Відмінність у написанні виникла внаслідок різного мовного оформлення документів та не свідчить про різних осіб. Після смерті [PERSON] , державним нотаріусом Обухівської державної нотаріальної контори Коваленко Л.О., 17.04.2025 року відкрито спадкову справу № 63/2025, № витягу 80871070. 09.09.2025 року державним нотаріусом Обухівської державної нотаріальної контори Коваленко Л.О., надано лист відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, від 21.04.2025 року невизначене майно, все майно що належить на праві власності [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , померлого [INFO] , Тип обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 5581678, зареєстровано: 07.05.2014 року реєстратором Реєстраційна служба Обухівського міськрайонного управління юстиції київської області, підстава обтяження: постанова 424895011 від 08.04.2014 року ВДВС Обухівського МРУЮ. Вид обтяження: арешт нерухомого майна. Опис предмета обтяження: все майно. В своєму листі, яким позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно було рекомендовано звернутись до суду за захистом свої порушених прав. Звернувшись до Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області з заявою, щодо зняття арешту, позивачка отримала відповідь від 06.05.2025 року, на підставі того, що дане виконавче провадження знищено за терміном зберігання та було запропоновано заявниці звернутись до суду за захистом свої порушених прав. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 42895011 від 08.04.2014 року державним реєстратором накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] , про що внесено запис про обтяження за № 5581678. Як вбачається з пояснень третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з 27.12.2022 року НБУ 17.12.2015 року за пропозицію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняв постанову № 898 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». З 27.12.2022 року ліквідація Банку здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо. Станом на дату запровадження тимчасової адміністрації у Банку, а саме 18.09.2015 відомості про [PERSON] як боржника або контрагента Банку в Єдиній операційно-інформаційній системі відсутні. У зв`язку з тим, що внаслідок існування обтяження позивачка позбавлена можливості реалізувати своє право на прийняття спадщини, вона звернулась до суду з даним позовом. Статтею 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, а відповідно до ст.1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1299 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, але для цього необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, позивачка [PERSON] , звернулась до Обухівської державної нотаріальної контори з заявою про відкриття спадщини. Державний нотаріус Обухівської державної нотаріальної контори Коваленко Л.О., отримавши заяву завела спадкову справу № 63/2025. 09.09.2025 року державним нотаріусом Обухівської державної нотаріальної контори Коваленко Л.О., надано лист відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, від 21.04.2025 року невизначене майно, все майно що належить на праві власності [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , померлого [INFO] , Тип обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 5581678, зареєстровано: 07.05.2014 року реєстратором Реєстраційна служба Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області, підстава обтяження: постанова 424895011 від 08.04.2014 року ВДВС Обухівського МРУЮ. Вид обтяження: арешт нерухомого майна. Опис предмета обтяження: все майно. Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений в його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном. Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що підстав для подальшого обтяження майна позивача на даний час немає. Постановою Верховного суду від 22.12.2021 року у справі № 645/6694/15-ц надано правову позицію згідно якої наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувана, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення позивача до суду, за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується його право власності, внаслідок чого останній позбавлений змоги реалізувати свої спадкові права та в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому позовні вимоги є законними та обґрунтованими. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved