Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

05.08.2025 до суду звернувся представник позивачки з вказаним позовом, в якому просить: усунути перешкоди у користуванні та володінні житловим будинком з господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , витребувавши його із чужого незаконного володіння [PERSON] шляхом виселення відповідачки із даного домогосподарства; зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні частиною земельної ділянки з кадастровим номером 5920385800:01:001:0488, що розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом повернення її власнику [PERSON] . Позовні вимоги вмотивовані тим, що [PERSON] є власницею житлових будинків, що розташовані за адресами: [ADDRESS] , та [ADDRESS] , а також земельної ділянки з кадастровим номером 5920385800:01:001:0488, площею 0,6923 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказане нерухоме майно позивачка успадкувала за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] доводилася дружиною брата позивачки [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відповідачка стала проживати ом із іншим чоловіком однією сім`єю без реєстрації шлюбу у цьому ж селі. Однак [PERSON] вважає, що будинок по [ADDRESS] , належить їй або вона має права на цей будинок, в зв`язку з чим використовує його без дозволу власника та не бажає забирати звідти свої меблі та предмети домашнього вжитку, періодично приходить туди, вирощує курей. Окрім того, відповідачка без дозволу власника землі користується земельною ділянкою, що належить позивачці, засіяла половину ділянки зерновою культурою ячменем. На неодноразові вимоги позивачки, як власника вказаного нерухомого майна, покинути будинок та не користуватися земельною ділянкою відповідачка не реагує, що і стало підставою звернення до суду. 07.08.2025 ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі у спрощеному позовному провадженні з повідомленням учасників справи. 29.09.2025 відповідач [PERSON] звернулась до [PERSON] із зустрічним позовом. В якому просить: Скасувати частково свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Охтирською районною держнотконторою 10.04.1997 року, на користь [PERSON] на домоволодіння по [ADDRESS] ; свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Охтирською районною держнотконторою 10.04.1997 року, на користь [PERSON] на домоволодіння житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ; свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Охтирською районною держнотконторою 10.04.1997 року, на користь [PERSON] на земельну ділянку (пай), рілля, кадастровий номер 5920385860:01:001:0582, площею 7,5743 га; свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Охтирською районною держнотконторою 10.04.1997 року, на користь [PERSON] на земельну ділянку (пай), сіножать, кадастровий номер 5920385800:01:001:0488 площею 0,6923 га в частині визначення частки. Визнати, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , за життя, фактично прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у вигляді 1/2 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 частини земельної ділянки кадастровий номер 5920385860:01:001:0582, площею 7,5743 га та 1/2 частини земельної ділянки 5920385800:01:001:0488 площею 0,6923 га. Визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на 1/2 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на 1/2 частину домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на 1/2 частину земельної ділянки (пай), рілля, кадастровий номер 5920385860:01:001:0582, площею 7,5743 га. Визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на 1/2 частину земельної ділянки (пай), 5920385800:01:001:0488 площею 0,6923 га. Ухвалою суду від 27.10.2025 р. відповідачу було поновлено строк звернення до суду із зустрічним позовом. Зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про скасування свідоцтв про право на спадщину та визнання права власності на майно - залишено без руху, надавши позивачеві строк, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, для усунення недоліків, викладених в мотивувальній частині ухвали. Ухвалою суду від 12.11.2025 р. прийнято до спільного розгляду з первісним позовом усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою справа № 583/3505/25 провадження 2/583/1292/25, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про скасування свідоцтв про право на спадщину та визнання права власності на майно справа № 583/3505/25 провадження № 2/583/1621/25. Об`єднані позовні вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом присвоївши загальний номер: справа № 583/3505/25 провадження 2/583/1292/25 (наразі 2/583/60/26). Було прийняте рішення про розгляд спору в порядку загального позовного провадження. 29.09.2025 від відповідача на дійшов відзив на первинний позов у якому зазначено про не визнання заявлених позивачем вимог, оскільки вважає себе співвласником вказаного нерухомого майна в порядку спадкування після смерті чоловіка. 04.11.2025 р від позивача на адресу суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву в якому зазначено про не визнання заявленого позову з огляду на те, що батько позивачки за первинним позовом помер [INFO] . Спадкоємці - дружина та троє дітей: позивачка [PERSON] , її сестра та брат (чоловік відповідачки [PERSON] ) за спільною згодою визначилися, що все майно успадкує дружина померлого, тобто їх мати [PERSON] , яка подала заяву про прийняття спадщини та оформила свідоцтво про право на спадщину за законом на все майно. Про це був обізнаний чоловік відповідачки, який у випадку незгоди з даним фактом повинен був звернутися до суду з позовом про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, яке оформила його мати 10.04.1997 року, в трирічний строк. Однак чоловік відповідачки [PERSON] - [PERSON] не оспорював свідоцтво про право на спадщину, за яким все майно успадкувала мати, так як йому за рішенням батьків останні будували окремий будинок для проживання з його сім`єю в [ADDRESS] . Таке рішення батько прийняв, по-перше, щоб у сина - [PERSON] був окремий будинок, і він не претендував на будинки по [ADDRESS] та [ADDRESS] , де вони проживали, так як ці домоволодіння повинні були дістатись двом донькам. Окрім того, у батька склались вкрай неприязні стосунки з дружиною сина - [PERSON] , він її не хотів бачити у себе в домогосподарстві. Перед трагічною загибеллю батько навіть написав передсмертну записку, в якій у смерті обвинувачував невістку. Таким чином, твердження [PERSON] про те, що її чоловік прийняв половину спадщини після смерті батька, не відповідає дійсності, так як він був згоден із тим, що всю спадщину прийняла і оформила на себе мати, він цього факту не оспорював, до суду з позовом не звертався. Проти прийняття спадщини після смерті чоловіка саме сином [PERSON] була і мати, так як вона не надала дозволу на будівництво гаражу, який самочинно збудував чоловік відповідачки, але не зміг узаконити. Саме з врахуванням викладених обставин мати позивачки оформила заповіт, яким все майно заповіла доньці [PERSON] . Саме за кошти [PERSON] , в будинок проводилося газове опалення, так як у батьків не було для цього коштів і вони витрачалися на будівництво житла для [PERSON] в [ADDRESS] . Сторона відповідача за зустрічним позовом також просить суд застосувати до даних вимог про скасування свідоцтв про право на спадщину та інших вимог, які виходять з цього, встановлений цивільно-процесуальним законом строк позовної давності, що являється підставою для відмови у їх задоволенні. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Зустрічний позов не визнають з підстав викрадених у поданому ними відзиві. Відповідач та її представник також заявили про повне не визнання заявлених вимог за первісним позовом та про підтримку заявленого ними зустрічного позову. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вислухавши покази свідків, дослідивши докази у справі, дійшов наступного висновку. З доказів наданих стороною позивача встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.11.2020, зареєстрованого в реєстрі за №1382, [PERSON] є власницею житлового будинку з будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який вона успадкувала після смерті померлої [INFO] матері [PERSON] , що також підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 17.11.2020 №62491206 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.11.2020 №232790297 (а.с. 10-12). На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.11.2020, зареєстрованого в реєстрі за №1383, [PERSON] є власницею житлового будинку з будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який вона також успадкувала після смерті [PERSON] , що також підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 17.11.2020 №62491222 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.11.2020 №232793486 (а.с. 13-15). З довідки про результати проведення перевірки інформації, складеної 18.12.2024 ПОГ Охтирського РВП ГУНП в Сумській області, вбачається, що [PERSON] зверталася до Охтирського РВП ГУНП в Сумській області із заявою щодо неправомірних дій [PERSON] , яка відмовляється виїжджати з домоволодіння [ADDRESS] , пояснюючи це відсутністю власного житла. (а.с. 18) З витягу з реєстру територіальної громади вбачається, що відповідач [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , починаючи із 22.04.1983 р. та була знята з реєстрації 22.10.2024 р. за заявою власника житла [PERSON] . Стороною позивача також наданий рахунок від 28.10.1994 р. за сплату послуг по газифікації абонента [PERSON] [ADDRESS] . З доказів наданих відповідачем та витребуваних за його клопотанням встановлено наступне. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого являлися [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . 15.04.1983 року [PERSON] одружився з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . [INFO] в [PERSON] та [PERSON] , народився син [PERSON] . [INFO] народився другий син - [PERSON] . [INFO] народилася донька [PERSON] . [INFO] помер батько сторін [PERSON] . На момент смерті [PERSON] , [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Малопавлівського старостинського округу Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області за №227 від 16.11.2024 року. Згідно довідки Малопавлівського старостинського округу Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області за №270 від 31.10.2024 року на момент смерті [PERSON] , [INFO] (який помер [INFO] ) за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані такі особи: 1 [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] син, [PERSON] , [INFO] донька, [PERSON] , [INFO] онук, [PERSON] , [INFO] мати. За життя [PERSON] належало домоволодіння за адресою [ADDRESS] , та домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Також йому належала земельна ділянка (пай), рілля, кадастровий номер 5920385860:01:001:0582, площею 7,5743 га та належала земельна ділянка (пай) кадастровий номер 5920385800:01:001:0488 площею 0,6923 га, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 27.03.1997 р. дружина померлого [PERSON] . [PERSON] звернулась із заявою до Охтирської районної нотаріальної контори, у якому вказала, що вона, як дружина померлого, є спадкоємцем за законом. Їй роз`яснено, що дана заява подається один раз, не змінюється і не скасовується. Просить нотаріальну контору видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом. Інші документи будуть надані додатково. Чоловіка, який пережив немає. Інших спадкоємців, визначених у ст. 529 ЦК УРСР немає. 07.04.1997 р. дружина померлого [PERSON] . [PERSON] звернулась із заявою до Охтирської районної нотаріальної контори, у якому вказала що за час спільного сумісного проживання ними було набуте спадкове майно, яке складається із земельної частки (паю), яка знаходиться в сільськогосподарському акціонерному товаристві закритого типу «Дружба». Спадщину вона фактично прийняла так як на день смерті і по той час користувалась сертифікатом на земельну частку (пай). Крім неї інших спадкоємців своєчасно прийнявших спадщину згідно ст. 529 ЦК УРСР немає. Просить видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 10.04.1997 р. [PERSON] після смерті чоловіка успадкувала домоволодіння за адресою [ADDRESS] , і земельну ділянку під ним площею 900 м2 та домоволодіння за адресою [ADDRESS] , а також земельну частку (пай), яка становить 4,58 в умовних кадастрових гектарах без визначення частки в натурі (на місцевості), яка знаходиться в сільськогосподарському акціонерному товаристві закритого типу «Дружба», та належала померлому на підставі сертифікату серії СМ №0099557. Довідкою КП ОМР «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно планувальних робіт» за № 476 від 11.07.2025 р. наданою на запит адвоката Собини П.М. також підтверджується факт реєстрації станом на 31.12.2012 за [PERSON] права власності на домоволодіння за адресами: [ADDRESS] . Свідоцтво про право власності на вказаний будинок було видане голові колгоспного двору [PERSON] , [INFO] згідно рішення Охтирського райвиконкому №280 від 19.11.1987 р. Після ї смерті майно успадковане [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 2-ю Охтирською держнотконторою 13.01.1994 р. реєстр 56. Довідкою КП ОМР «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно планувальних робіт» за № 605 від 01.09.2025 р. наданою на запит адвоката Собини П.М. також підтверджується факт реєстрації станом на 31.12.2012 за [PERSON] права власності на домоволодіння за адресами [ADDRESS] та [ADDRESS] . Згідно Державного акту про право власності на землю на підставі рішення виконавчого комітету Малопавлівської сільської ради від 09.12.1997 р. №74 [PERSON] набула у власність земельну ділянку площею 0,17 га у межах згідно з планом на території с. Жовтневе, Малопавлівської сільської ради (вул. Жовтнева, 21). Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №137. Кадастровий номер земельної ділянки 5920385800:03:001:0102. Також за [PERSON] зареєстроване право власності на земельну ділянку за зазначеною адресою площею 0,5406 га, кадастровий номер 5920385800:03:001:0106. Цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно Державного акту про право власності на землю на підставі розпорядження голови Охтирської РДА від 22.03.2002 р. №99 [PERSON] набула у власність земельну ділянку площею 8,27 га у межах згідно з планом на території Малопавлівської сільської ради. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №746. Земельна ділянка складається із двох ділянок в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - кадастровий номер 5920385860:01:001:0582, площею 7,5743 га, номер запису про право власності : 23144545, дата та час державної реєстрації 30.10.2017 р. 11:18:24 та кадастровий номер 5920385800:01:001:0488 площею 0,6923 га. номер запису про право власності : 23141246, дата та час державної реєстрації 30.10.2017 р. 10:59: 45. [INFO] у віці 63 років помер [PERSON] . Мати померлого [PERSON] [PERSON] , [INFO] , померла в березні 2020 року. За життя, а саме - 11.06.2014 р. [PERSON] склала заповіт посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Полулях В.В. за яким все своє майно, що належатиме їй на час смерті і з чого б воно не складалось заповіла позивачу [PERSON] , [INFO] . Як зазначено вище, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.11.2020, зареєстрованого в реєстрі за №1382, [PERSON] є власницею житлового будинку з будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який вона успадкувала після смерті померлої [INFO] матері [PERSON] , що також підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 17.11.2020 №62491206 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.11.2020 №232790297. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.11.2020, зареєстрованого в реєстрі за №1383, [PERSON] є власницею житлового будинку з будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який вона також успадкувала після смерті [PERSON] , що також підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 17.11.2020 №62491222 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.11.2020 №232793486. Крім того, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.11.2020, зареєстрованого в реєстрі за №1384, [PERSON] набула у власність земельну ділянку площею 0,17 га у межах згідно з планом, кадастровий номер земельної ділянки 5920385800:03:001:0102, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який вона також успадкувала після смерті [PERSON] , що також підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 17.11.2020 №62491235 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.11.2020 №232796165. Також, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.11.2020, зареєстрованого в реєстрі за №1385, [PERSON] набула у власність земельну ділянку площею 0,5406 га у межах згідно з планом, кадастровий номер земельної ділянки 5920385800:03:001:0106, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який вона також успадкувала після смерті [PERSON] , що також підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 17.11.2020 №62491250 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.11.2020 №232798940. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.11.2020, зареєстрованого в реєстрі за №1386, [PERSON] набула у власність земельну ділянку площею 7,5743 га у межах згідно з планом, кадастровий номер земельної ділянки 5920385860:01:001:0582, що знаходиться на території Малопавлівської сільської ради Охтирського району Сумської області, яку вона також успадкувала після смерті [PERSON] , що також підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 17.11.2020 №62491267 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.11.2020 №232801533. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.11.2020, зареєстрованого в реєстрі за №1387, [PERSON] набула у власність земельну ділянку площею 0,6923 га у межах згідно з планом, кадастровий номер земельної ділянки 5920385800:01:001:0488, що знаходиться на території Малопавлівської сільської ради Охтирського району Сумської області, яку вона також успадкувала після смерті [PERSON] , що також підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 17.11.2020 №62491288 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.11.2020 №232803861. В судовому засіданні за клопотанням сторони позивача були допитані наступні свідки. Так, [PERSON] зазначила, що є сестрою позивачки [PERSON] , також пояснила що з 1986 р. мешкає в м. Охтирці. До цього мешкала у с. Жовтневе. Підтвердила що у померлого батька [PERSON] були неприязні стосунки з невісткою відповідачкою по справі [PERSON] . Для того щоб сімя її брата включно з невісткою мешкала окремо, батько вирішив збудувати сину будинок в с. Мала Павлівка. Два господарства у с. Щоми батьки планували залишити їм (їй та сестрі [PERSON] ) Фактично смерть батька пов`язує із поведінкою невістки (відповідачки [PERSON] ). На час смерті батька у 1996 р. вона мешкала окремо в м. Охтирка. Пам`ятає, що в сімї була домовленість про те, що після смерті батька ніхто з дітей не претендуватиме на спадщину, а все на себе оформить матір. Брат за життя також говорив про те, що на господарства у с. Щоми не претендує і не заперечував проти переоформлення спадкового майна виключно на матір. Їй відомо, що в будинок у с. Мала Павлівка брат жити так і не перейшов, а переоформив його на свого сина. Повідомила, що відповідач, як дружина брата починаючи із 1981 р. постійно мешкала в с. Жовтневе, а її сестра позивач [PERSON] починаючи із 1983 р. мешкала окремо створивши сімю в с. Мала Павлівка. Також стверджує, що матір при оформленні спадщини повідомляла нотаріуса про те, що у неї є троє дітей. Допитаний як свідок син позивачки [PERSON] повідомив, що саме його матір доглядала за померлою бабусею, тому остання склала на неї заповіт. Померлий дядько [PERSON] був доброю людиною і він, як племінник, підтримував із ним добрі стосунки, [PERSON] ніколи не говорив про те, що претендує на господарства у с. Щоми. Йому відомо про те, що дядько збирав сестер, у т.ч. і його матір, та говорив, що не претендуватиме на спадщину. Ця розмова була чи-то у 2014, чи-то у 2015 роках. Він також був обізнаний із тим, спадщина переоформлена на його матір. Допитана як свідок [PERSON] , племінниця позивачки [PERSON] , повідомила, що з дитинства їздила до дідуся та бабусі в с. Щоми, проводили там час, проживали у період канікул. Вона була очевидицею сварок між бабусею, та відповідачкою [PERSON] , що, на її думку, стало причиною переїзду бабусі до тітки, позивачки [PERSON] .. Їй відомо про домовленість у сімї після смерті дідуся про те, що дядькові перейде у власність збудований будинок в с. Мала Павлівка, а матері з тіткою, господарства у с. Щоми. Тобто дядько фактично відмовився від спадщини. Допитаний як свідок [PERSON] , чоловік позивачки, повідомив, що із чоловіком відповідачки та, відповідно, братом дружини [PERSON] був знайомий на протязі дуже тривалого часу, з моменту свого одруження у 1983 р. У них склались добрі стосунки. Проте у невістки, відповідачки [PERSON] , із батьками дружини були погані стосунки, що і стало опричиною того, що бабуся переїхала проживати до них у с. Мала Павлівка. [PERSON] занедбала господарство у с. Щоми. Підтверджує, що покійний тесть будував [PERSON] будинок у с. Мала Павлівка. Ще за життя батьків дружини у с. Щоми вони провели для них газ. Допитана як свідок [PERSON] , двоюрідна сестра позивачки, пояснила, що батьки сторін спочатку відбудували будинок поруч за [ADDRESS] , бо мали 3 дітей. Згодом вони побудували синові будинок в с. Мала Павлівка, так як не вжились із невісткою, відповідачкою по справі. Батько позивачки помер у 1996 році. Пам`ятає як на Різдво у 1997 р. [PERSON] говорив, що не претендуватиме на спадщину після смерті батька, бо той побудував йому будинок, і вони всі вирішили, що спадщину оформить на себе матір. Також у судовому засіданні були допитані свідки на задоволення клопотання з боку сторони відповідача по справі. Так, [PERSON] , двоюрідний брат позивача, пояснив, що відповідача [PERSON] фактично виселили з будинку, де вона з чоловіком та дітьми прожила все своє життя. Йому відомо, що в с. Мала Павлівка разом із батьком [PERSON] будинок будував також і син [PERSON] .. Після смерті батька будинок добудовував син самостійно. На момент смерті батька разом із ним мешкала дружина та сімя відповідачки, доньки мешкали окремо. Матір [PERSON] після смерті чоловіка мешкала у с. Щоми ще на протязі близько 10 років. Сім`я відповідачки доглядала за будинком робили як поточний ремонт, так і добудови (гараж, прибудову). Допитаний як свідок [PERSON] , син відповідачки, пояснив, що фактично позивачка вижила його матір із господарства за [ADDRESS] , незважаючи на те, що вони у ньому прожили усе життя (будинок від`єднали від газу та електропостачання). Батько говорив, що старе подвір`я за [ADDRESS] переписане на середню сестру, а цей будинок за [ADDRESS] переписаний на них. Перед смертю батько їздив до сестри [PERSON] , спілкуватись з приводу спадкового майна. Батько говорив що будинок за №21 перепише своїй доньці (його сестрі). Вже після смерті батька під час розмови із сином позивачки довідався про те, що все майно оформлюється на тітку [PERSON] , позивачку по справі. Через це між ними почались сварки. Коли батько робив ремонт та добудови, його ніхто не попереджав про наявність документів про спадщину на сестру. Будинок в с. Мала Павлівка будував саме його батько [PERSON] за допомогою дідуся та бабусі. Даний будинок був подарований йому на весілля та згодом він його продав. Після смерті дідуся, бабуся мешкала разом із його батьками близько 6 років. Згодом бабуся переїхала до позивачки в с. Мала Павлівка, але причиною переїзду було те, що позивачку ображав чоловік та бабуся захищала її. Батько говорив що позивач [PERSON] від спадщини відмовляється, бо претендує на отримання житла за місцем роботи. Допитаний як свідок [PERSON] пояснив, що позивач [PERSON] «вижила» відповідачку [PERSON] з будинку в [ADDRESS] , незважаючи на те, що остання прожила у ньому все своє життя. На момент смерті батька позивачки у 1996 р. там мешкав останній із дружиною та сином із його сімє`ю, у т.ч. відповідачкою та її дітьми. Позивач та її сестра у цей час мешкали окремо. Йому відомо що вказане господарство будували як покійний батько, так і його син (чоловік відповідачки). Після смерті батька господарство добудовував та підтримував його саме чоловік відповідачки. Позивач [PERSON] має окреме місце мешкання, у т.ч. квартиру у м. Зіньків, що отримала за місцем роботи. Допитаний як свідок [PERSON] , син відповідачки, заявив про те, що його покійний батько має право на частину житла. Саме позивач «вижила» його матір з будинку, де та увесь час проживала, відєднавши у господарстві світло та газ. Батько ж за життя не знав про «дарственну», а, навпаки, говорив про те, що старе господарство за №19 буде середній сестрі, а вказане домоволодіння переписане на нього. Йому відомо, що батько незадовго до смерті їздив до сестри ( [PERSON] ) та говорив, що вказане господарство (№21) перепише на свою доньку (його сестру). Після смерті батька від сина позивачки [PERSON] дізнався про те, що усе господарство буде переоформлятись на неї. Через це між родичами виникли напружені стосунки. Хоча коли батько проводив ремонти, робив прибудови, йому у цьому ніхто не перешкоджав, та про те, що господарство йому не належатиме не попереджав. В с. Мала Павлівка будинок збудував покійний батько та подарував йому на весілля. З їхньої згоди він продав вказаний будинок. Батько говорив що його сестра (позивач [PERSON] ) відмовиться від спадщини, бо претендує на отримання квартири за місцем роботи. Допитана як свідок [PERSON] , сестра відповідачки, пояснила, що вона з батьками та братом постійно мешкали в оспорюваному господарстві (№21). Також поруч мешкали дідусь із бабусею. Після смерті дідуся вони продовжували там проживати. Через деякий час бабуся переїхала мешкати до позивачки, хоча конфліктів у неї з відповідачкою [PERSON] не було. Вони утримували господарство, робили у ньому ремонти, добудови (збудували гараж, прибудову, утеплили, замінили вікна, зробили каналізацію). Про заповіт на ім`я позивачки від бабусі дізнались вже після смерті батька. Допитана як свідок мешканка с. Щоми [PERSON] пояснила, що з часу її мешкання у цьому селі (2003 р.), сім`я відповідачки [PERSON] постійно мешкала у господарстві по [ADDRESS] . Підтверджує, що у господарстві зусиллями цієї сімї робились добудови. Допитаний як свідок мешканець с. Щоми [PERSON] також підтвердив факт постійного проживання відповідачки в господарстві за вказаною адресою, Про конфлікти відповідачки з бабусею він нічого не чув. Також підтвердив на явність добудов у господарстві після смерті дідуся. Допитаний як свідок [PERSON] також пояснив, що на момент смерті дідуся окрім його дружини за вказаною адресою мешкало тільки подружжя відповідачки. Також підтвердив на явність добудов у господарстві проведених цією сімє`ю. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно з пунктом 5 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, тобто відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ЦК УРСР. Оскільки позивач просить встановити факт прийняття спадщини її чоловіком [PERSON] , [INFO] після смерті [PERSON] (батька чоловіка, то до спірних правовідносин застосовується ЦК УРСР. Відповідно до частини першої ст. 524 ЦК 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (частина перша статті 529 ЦК 1963 року). Положенням статті 548 цього Кодексу встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За змістом статті 549 ЦК 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно до частини другої статті 553 ЦК 1963 року, вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14.06.1994 року (яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин), доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово експлуатаційної організації, правління житлового - будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика або іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння майном. Доказом вступу спадкоємця в управління чи володіння майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані, тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 листопада 2020 року у справі №631/1153/13-ц (провадження №61-26750св18). При вирішенні спору в частині встановлення факту прийняття спадщини суд виходить із того, що відповідачем доведено факт прийняття спадщини її чоловіком [PERSON] , [INFO] спадщини після смерті свого батька [PERSON] , [INFO] , адже той на час смерті останнього проживав та був зареєстрований разом з покійним. Крім того, [PERSON] продовжував мешкати в будинку по [ADDRESS] разом із своєю сімє`ю аж до своєї смерті, використовував та утримував спадкове майно, що підтверджується як письмовими документами, так і поясненнями сторін та показами свідків допитаних за клопотаннями обох сторін спору. Позивач [PERSON] та допитані за її клопотанням свідки стверджують, що [PERSON] , [INFO] фактично відмовився від прийняття спадщини після смерті батька, про що була спільна домовленість в сімї і що він підтверджував сам за життя під час розмов. Про дану обставину, як наполягає сторона позивача, також свідчить подальша поведінка [PERSON] , який за видачею свідоцтв про прийняття спадщини після смерті батька до нотаріуса не звертався та в подальшому не оспорював документальне оформлення спадщини одноособово матір`ю [PERSON] . Крім того, сторона позивача посилається на пропуск строку позовної давності, оскільки померлий [PERSON] на протязі тривалого часу не оспорював прийняття спадщини одноособово матір`ю. Надаючи оцінку доводам сторони позивача у цій частині суд виходить з наступного. Покази свідків заявлених позивачем [PERSON] про відмову [PERSON] від спадщини після смерті батька на користь матері не можуть бути достатніми для встановлення цієї обставини з огляду на статус цих свідків (родинні стосунки із позивачкою). У матеріалах спадкової справи заява [PERSON] про відмову від спадкування відсутня. Та обставина, що [PERSON] не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини також не є тією обставиною, що беззаперечно свідчить про його відмову від спадщини. Проте Верховний Суд уже зауважував, що для захисту свого права на спадщину законодавцем не передбачено обов`язкового пред`явлення окремої позовної вимоги про встановлення факту прийняття спадщини спадкодавцем (постанова Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 522/21808/18 (провадження № 61-17920св23)). Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують належний захист прав у спірних правовідносинах, а є лише підставою для вирішення спору між спадкоємцями щодо їх часток у спадковому майні. Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20). З урахуванням наведеного, суд не вбачає правових підстав для встановлення у резолютивній частині судового рішення факту прийняття позивачем спадщини після смерті свого батька. Разом із тим судом встановлено, що [PERSON] на протязі тривалого часу з моменту отримання матір`ю 10.04.1997 свідоцтв про право на спадщину після смерті батька у будь-який спосіб не оспорював дану обставину. Із пояснення відповідача [PERSON] , що надала в останньому судовому засіданні чоловік незадовго до смерті говорив їй «як помру у вас нічого не буде, ні паю, нічого». Із цього приводу вона зверталась до позивачки [PERSON] , проте остання заперечила дані обставини. У постановах Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/19610/15-ц від 27 січня 2021 року у справі № 332/4629/15 від 10 вересня 2021 року у справі № 441/688/18, від 16 лютого 2022 року в справі № 711/4004/19 викладено правові висновки, відповідно до яких до правовідносин у справах за позовом спадкоємця, який прийняв спадщину, про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним застосовується трирічний строк для звернення до суду за захистом порушеного права, який розпочинає свій відлік з моменту видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. Момент, з якого особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, пов`язується з датою видачі нотаріусом відповідного свідоцтва. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 05 вересня 2022 року у справі №385/321/20 зазначено, «що початок перебігу позовної давності за позовами про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину пов`язується з тим моментом, коли спадкоємець дізнався або за усіма об`єктивними обставинами повинен був дізнатися про порушення свого права. У визначенні початкового моменту позовної давності суд повинен виходити з таких критеріїв оцінки поведінки позивача, як добросовісність, розумність та справедливість, закріплених у статті 3 ЦК України, що відповідним чином висуває до кожного учасника цивільних відносин вимоги до обрання поведінки, яка має відповідати поведінці умовного доброго господаря та дбайливого власника. Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно - правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Добрий господар повинен піклуватися про своє майно, вживати дії з його збереження та своєчасного захисту його і прав на нього протягом розумного строку. Особа не може вважатися дбайливим власником, якщо тривалий період не цікавиться своїм майном, не вживає заходів, які б вчинив добрий господар невідкладно, якщо не існує перешкод, що об`єктивно перешкоджали йому у вчиненні таких дій». Однак, Виходячи з вимог ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення прав особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або законний інтерес позивача, за захистом якого він звертається до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Тому суд має надати оцінку наступним вимогам відповідача викладеним у зустрічній позовній заяві по суті у тому числі і щодо належності (ефективності) обраного способу захисту порушеного права. Так, у зустрічному позові ставиться питання про часткове скасування свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих Охтирською районною держнотконторою 10.04.1997 року, на користь [PERSON] . ЦК УРСР 1963 року не передбачалося конструкції нікчемності правочину чи договору. Правочин чи договір, які вчинялися під час чинності ЦК УРСР 1963 року, могли бути визнані недійсними на підставі рішення суду. Згідно зі статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Отже у цивільному законодавстві не передбачено можливості скасування свідоцтва про право на спадщину за позовом заінтересованої особи в судовому порядку. В ЦК України закріплено тільки можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Вказана Правова позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду викладена в Постанові від 26 січня 2022 року у справі № 243/2499/20. Окрім того, що обраний спосіб захисту права суперечить закону, суд також бере до уваги ту обставину, що наразі оскаржувані свідоцтва є не чинними, бо спадкоємець [PERSON] померла і після її смерті нерухоме майно за заповітом було успадковане позивачем [PERSON] . Тому вимоги у цій частині позову задоволенню не підлягають. Подальші вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на частки у спадковому нерухомому майні також задоволенню не підлягають оскільки є похідними. Відмовляючи у задоволенні позову у цій частині суд також виходить із чинності свідоцтв про право на спадщину за заповітом на спадкове майно за [PERSON] успадковане нею за заповітом після смерті [PERSON] . Доказів визнання їй недійсними суду не надано, вимоги про визнання не дійсними вказаних правовстановлюючих документів не заявлялись. При вирішенні первинного позову суд виходить з наступного. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а також право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно із статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає кожній особі гарантії, крім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (частина четверта статті 9 ЖК України). Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом (частина четверта статті 311 ЦК України). Згідно з позовною заявою підставою для усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення відповідача, позивачка зазначила частину 3 статті 116 ЖК України, якою передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно, без будь-яких підстав. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. Згідно з частинами першою, другою статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу (частина четверта статті 156 ЖК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 дійшла висновку, що у законодавстві, що регулює житлові правовідносини, припинення сімейних правовідносин, втрата статусу члена сім`ї особою, саме по собі не тягне втрату права користування житловим приміщенням. Верховний Суд України у постанові від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12 зауважував, що під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певного порядку користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Звертаючись до суду з позовом у справі позивач [PERSON] посилалася на те, що вона є одноосібним власником будинку по [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] залишила будинок та проживає неподалік у цьому ж селі разом із співмешканцем, проте не бажає забирати речі домашнього вжитку, періодично приходить до господарства вирощує курей у ньому, користується городом без її дозволу як власника нерухомого майна, а тому підлягає виселенню на підставі статті 116 ЖК України, статей 321, 391 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). Диспозитивність - це один з базових принципів судочинства,

Outcome: dismissed