Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

22.12.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» через представника звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.01.2019 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір №Р36.12892.004758695, за яким відповідачці надано кредит. 17.11.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений договір факторингу №17112023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №Р36.12892.004758695 від 08.01.2019 перейшло до позивача. Згідно з п. 2.1. договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 2.2 договору права вимоги, які АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк» та визначені в реєстрі боржників, що вважається невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до Реєстру боржників №2 до договору факторингу №17112023 від 17.11.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №Р36.12892.004758695 від 08.01.2019 у сумі 265254,76 грн. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 17.11.2023, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №Р36.12892.004758695 від 08.01.2019 у сумі 265254,76 грн, з яких 99087,88 грн - заборгованість за основним боргом, 61462,88 грн - заборгованість за відсотками, 104704,00 грн - заборгованість за комісіями, яку просить стягнути з відповідача на користь позивача, а також розподілити судові витрати. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25.12.2025 відкрите провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання із розгляду справи, встановлений сторонам строк для подання письмових заяв по суті справи. Позивач представника для участі в судовому розгляді не направив, позовна заява містить клопотання про проведення судового розгляду без його участі, за відсутності заперечень проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не прибула, причин неявки не повідомляла, у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подала, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання відзиву у встановлений судом строк або ж відкладення судового засідання, від відповідача не надходило. Копію ухвали про відкриття провадження в справі разом із копією позовної заяви, додатками, надіслано відповідачеві на зареєстровану адресу місця проживання, вказане відправлення повернуте відправникові у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою, що підтверджується рекомендованим повідомленням. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, пов`язаної із належним здійсненням правосуддя, зокрема сформульованої в справі «Сидоренко проти України» (Sydorenko v. Ukraine (dec.), №73193/12, 18 February 2021), загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають належного вручення судових документів стороні, однак стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, що зобов`язує національні органи влади забезпечити ідеально функціонуючу поштову систему. Органи влади несуть відповідальність лише за ненадсилання заявнику відповідних документів. Той факт, що заявниця не отримала кореспонденцію, надіслану їй Вищим спеціалізованим судом, сам по собі не є достатнім для того, щоб закласти аргументовану основу для заяви про те, що права заявниці за статтею 6 § 1 Конвенції були порушені. Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №913/879/17, від 21.05.2020 року у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі №24/260-23/52-б). Відтак відповідач вважається належним чином повідомленою про судовий розгляд справи, що відповідає вимогам п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Частиною 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з неподанням відповідачем відзиву на позовну заяву, зважаючи на те, що позивач не висловив своїх заперечень проти заочного розгляду справи, розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого главою 11 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту ч. 2 ст. 1054 ЦК України випливає, що до кредитних відносин застосовуються положення законодавства, які регулюють позичкові відносини (параграф 1 глави 71 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. 08.01.2019 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір №Р36.12892.004758695. За умовами кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 100000,00 грн, включно зі страховим платежем, який зобов`язався повернути разом із процентами за користування кредитом та платою за обслуговування кредитної заборгованості (п. 1.1 договору). Кредит надається строком на 60 місяців, шляхом оплати переказу коштів за наданими позичальником реквізитами або зарахування на банківський поточний рахунок позичальника, вказаний в заяві-анкеті (п. 1.2 договору). За п. 1.3 договору за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 9%. Станом на день укладення договору змінна частина ставки становить 9,5%, разом із маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 18,5% (п. 1.4 договору). Пунктами 1.5-1.7 погоджено порядок та умови зміни банком процентної ставки. За п. 1.10 за обслуговування кредиту банком позичальник щомісячно сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості. П. 6 договору передбачений графік щомісячних платежів, що включає фіксовану суму платежу за розрахунковий період (5131,68 грн за всі місяці, крім останнього, коли така сума складає 5131,27 грн), суму, що зараховується на погашення основного боргу, а також проценти за користування кредитом і розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості. Реальна річна процентна ставка складає 97,54371644%, загальна вартість кредиту 307900,00 грн. Вказані умови відтворені в паспорті споживчого кредиту від 08.01.2019. Крім того, за п. 4 паспорту споживчого кредиту, плата за обслуговування кредитної заборгованості складає 2,55% щомісячно від початкової суми кредиту. Кредитний договір, паспорт споживчого кредиту підписані сторонами в простій письмовій формі, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями відповідних документів. Первісний кредитор повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору. Відповідач умов договору у встановлений договором термін не виконав. Остання сплата відповідачем/зарахування по кредитному договору здійснене 10.06.2019. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною першою статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до частини першої статті 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Таким чином, у Цивільному кодексі України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. Відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. 17.11.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №17112023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №Р36.12892.004758695 від 08.01.2019, укладеним між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , перейшло до позивача. Згідно з п. 2.1. договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а останнє приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 2.2. договору факторингу права вимоги, які АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами, у паперовому вигляді в день укладання цього договору та надсилається АТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладання цього Договору. Реєстр Боржників після належного його підписання сторонами вважається невід`ємною частиною цього договору. На підтвердження придбання позивачем права грошової вимоги суду надано платіжну інструкцію №20494 від 20.11.2023. Відповідно до Реєстру боржників №2 до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №Р36.12892.004758695 від 08.01.2019 у сумі 265254,76 грн, з яких 99087,88 грн - заборгованість за основним боргом, 61462,88 грн - заборгованість за відсотками, 104704,00 грн - заборгованість за комісіями. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 17.11.2023, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. При цьому, в розмір заборгованості, заявленої у позові, первісним кредитором включено прострочену плату за обслуговування кредиту в розмірі 104704,00 грн. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №Р36.12892.004758695 від 08.01.2019 станом на 17.11.2023, заборгованість за вказаним кредитним договором становить 265254,76 грн, з яких 99087,88 грн - заборгованість за основним боргом, 61462,88 грн - заборгованість за відсотками, 104704,00 грн - заборгованість за комісіями. Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бут здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статі звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. На підтвердження наявності заборгованості в заявленому розмірі позивачем надано виписку про рух коштів за рахунком на ім`я [PERSON] за період із 08.01.2019 до 17.11.2023. Верховний Суд у постанові від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц дійшов правового висновку, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Отже надана банком виписка за картковим рахунком позичальника у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2021 в справі №278/2177/15-ц: виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідачем не надано суду жодних доказів як неотримання нею грошових коштів у кредит, так і доказів своєчасного та у повному обсязі виконання умов кредитного договору. Відтак суд приходить до висновку про наявність підстав до стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості за сумою основного боргу та процентів за користування кредитом. Вирішуючи питання про розмір заборгованості, що слід стягнути із відповідачки, а також стягнення нарахованої, однак не сплаченої комісії, суд керується наступним. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 вирішувала питання про встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування; чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна /нікчемна/оспорювана. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 цього Закону. Зокрема, оскільки позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Вказаний висновок Великої Палати Верховного Суду має бути врахований під час розгляду даної справи. За обставинами даної справи, перелік послуг, за який банком підлягає до нарахування комісія, встановлений п. 1.10 договору, зводиться до надання інформації банком позичальнику про стан його заборгованості, а також опрацювання інформаційних запитів позичальника. З врахуванням наведеного, аналізуючи зміст кредитного договору, укладеного між АТ «Ідея Банк» та відповідачем, суд дійшов висновку про те, що останньому встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, пункти кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, а відтак частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, а саме плата за обслуговування кредиту та прострочена плата за обслуговування кредиту не підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи викладене, наявні підстави для зарахування сум, сплачених відповідачкою в рахунок погашення комісії за кредитним договором, в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Відповідні суми, згідно виписки, внесені 08.02.2019, 25.03.2019, 10.06.2019, їх розмір становить 9816,22 грн, що слід вважати сумою, внесеною на погашення зобов`язань позичальника за кредитним договором. Отже позов належить задовольнити частково. За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак судовий збір, сплачений позивачем при звернені до суду відповідно до платіжної інструкції від 05.12.2025 №149837 в сумі 3978,81 грн, слід стягнути із відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial