Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

17 квітня 2025 року Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в інтересах дитини - [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Заводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій просить позбавити відповідачів батьківських прав відповідача стосовно їх дитини - [PERSON] , [INFO] , та стягнути аліменти у розмірі не менше, ніж по 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття на особовий рахунок дитини. Після набрання рішенням законної сили надіслати його до міського відділу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Як на підставу позовних вимог посилається на те, що відповідачі є батьками [PERSON] , [INFO] . Батьки неодноразово потрапляли в поле зору правоохоронних органів, центру соціальних служб та служб у справах дітей у зв`язку з асоціальною поведінкою, сімейним насиллям та вживанням наркотичних речовин. [PERSON] вже мала негативний досвід виховання дитини, тому її старшого сина виховує його батько. Під час неодноразових виходів за місцем проживання родини встановлено, що батьки неналежно утримують дитину, у помешканні безлад, розкидані речі, всюди купи мотлоху та сміття. Під час чергової перевірки 04.04.2025, батьки перебували у стані, схожому на наркотичне сп`яніння, мати мала синці на обличчі та інші сліди побиття. Співмешканець матері не заперечував свою агресивну поведінку, оскільки вона ображає дитину, може завдати йому болю, коли перебуває у стані наркотичного сп`яніння. За інформацією сусідів, 03.04.2025 був виклик поліції у зв`язку з тим, що [PERSON] побив [PERSON] . Батько неодноразово вчиняв сварки, під час яких застосовував психологічне та фізичне насилля до [PERSON] . З батьками неодноразово проводились психолого-педагогічні бесіди щодо відповідального ставлення до виконання батьківських обов`язків, проте це не вплинуло на спосіб їх життя. За інформацією патрульної поліції від 31.03.2025 батьки пройшли медичне обстеження в МОЦПЗ, за результатами якого [PERSON] перебувала у гострій інтоксикації наркотичними речовинами. Своїм способом життя батьки створили небезпечні умови для дитини, тому 04.04.2025 дитину вилучено з родини та госпіталізовано до КПН ИИР «МДЛ №2». Питання щодо забезпечення прав дитини 10.04.2025 розглядалось на комісії у присутності батьків та комісія дійшла висновку про доцільність позбавлення батьків батьківських прав. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду. 21 квітня 2025 року по даній справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання. 18 серпня 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позові, долучила висновок органу опіки та піклування. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 16.10.2025 позов не визнала, посилаючись на те, що дитина була здорова, доглянута. Підтвердила, що [PERSON] застосовує до неї фізичне насилля, проте зазначила, що дитину він не ображає. Зараз дитина живе поряд із бабусею (матір`ю [PERSON] ) і вона бажає оформити опіку. Коли дитина була у лікарні, вона була з нею, а потім пішла додому за документами, а чоловік її побив. Орган опіки повідомив лікарню, що їм невідомо її місце перебування. З дитиною та чоловіком вона не може проживати, оскільки чоловік ображає її, але вона бачиться з дитиною, гуляє з ним, оскільки він з бабусею проживає поруч. В наступні судові засідання [PERSON] не прибула, причину не повідомила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, причину не повідомив, відзиву не подав. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, причин не повідомив. Враховуючи повторну неявку відповідачів та третьої особи, приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутності. Вислухавши пояснення учасників справи, покази свідка, дослідивши матеріали справи суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована ) та ч.ч. 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Аналогічна норма закріплена у статті 80 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Враховуючи наведене, позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Позбавлення батьківських справ завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , видане 09 квітня 2025 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Згідно з повідомленням Миколаївського міського центру соціальних служб від 13.03.2025 № 13973/74.01-16/25-2, 12.03.2025 фахівцем Центру, спеціалістом служби у справах дітей адміністрації Заводського району та працівниками поліції було здійснено сумісне відвідування сім`ї [PERSON] та встановлено, що у помешканні брудно, речі розкидані, купа мотлоху та сміття на підлозі. Зі слів [PERSON] стало відомо, що її співмешканець [PERSON] неодноразово вчиняв сварки, бив її, на обличчі жінки були синці та подряпини. Бабуся дитини [PERSON] повідомила, що батьки дитини вживають наркотичні речовини, даний факт батько дитини не заперечив. [PERSON] було запропоновано тимчасове влаштування до Притулку для осіб, які постраждали від домашнього насильства, вона спочатку відмовилась, а потім погодилась. Фахівцем Центру супроводжено [PERSON] до КЗ «ЦПМСД №3» з метою проходження медичного огляду, однак вона відмовилась від співпраці, спочатку поводилась спокійно, а потім почала проявляти агресію. Того ж дня бабуся дитини повідомила, що 11.03.2025 під час сварки [PERSON] вдарив [PERSON] та дитину, який в цей час перебував на руках у жінки. Відповідно до відповіді Управління патрульної поліції в Миколаївській області від 31.03.2025 № 5480/41/16/01-2025, на підставі повідомлення від 12.03.2025 у телефонному режимі представника служби у справах дітей Заводського району щодо неналежного виконання батьківських обов`язків [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , було здійснено спільний комісійний виїзд на вказану адресу та під час спілкування з [PERSON] та її цивільним чоловіком [PERSON] було з`ясовано, що вони ймовірно можуть вживати наркотичні речовини. Згідно виписки МОЦПЗ №260 від 20.02.2025 [PERSON] перебувала у гострій інтоксикації наркотичних речовин. 28.03.2025 інспекторами складено протокол за ч. 1 ст. 184 КУПаП, [PERSON] , спілкуватися, знайомитися з матеріалами справи та підписувати протокол відмовилася. Відповідно до акту проведення оцінки рівня безпеки, проведеного 04.04.2025, висновок щодо рівня небезпеки - небезпечно, інформація про вжиті негайні заходи для безпеки та захисту дитини - госпіталізація дитини. 04.04.2025 завідуючою сектором ССД Норенко О.О., головним спеціалістом ССД Гомола Т.О., ФСП ММЦСС Захоровою К.А. складено акт №90 обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого умови проживання з усіма вигодами, мебльоване, речі розкидані, продукти харчування наявні. У дитини окреме ліжечко, наявне дитяче харчування, засоби гігієни. Мати дитини побита, зі слів батька він так захищав сина від неї. 09 квітня 2025 року виконавчим комітетом Миколаївської міської ради прийнято рішення № 468 про негайне відібрання дитини [PERSON] , [INFO] у батьків, [PERSON] , [PERSON] . Улаштовано дитину до КНП ММР «Міська дитяча лікарня №2» для проведення медичного обстеження. Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.05.2025 по справі № 487/2305/25 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, а саме ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дитини - [PERSON] , [INFO] . Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.06.2025 по справі № 487/2257/25 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, а саме ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дитини - [PERSON] , [INFO] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що дитина проживає з нею. [PERSON] та [PERSON] є наркозалежними, не цікавляться дитиною, фінансово не утримують. Лише раз та два тижні можуть зателефонувати і запитати про дитину. З дитиною [PERSON] ніколи сама не гуляла, навіть до відібрання дитини нею переважно займалась вона (бабуся). В будинку було брудно, вона намагалась допомогти, але це було марно. Відповідачі не працюють, продають з будинку речі. Отже встановлено, що батьки дитини не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечують матеріально, продовжують вести асоціальний спосіб життя, незважаючи на запропоновану допомогу відповідними службами. Зазначені вище фактори, суд розцінює, як ухилення відповідачів від виховання своєї дитини, які свідомо нехтують своїми батьківськими обов`язками. Окрім цього, суд враховує, що відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 18.06.2025 № 16021/02.02.01-22/03/14/25, орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги у частині позбавлення батьківських прав є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв`язку з чим, з метою захисту прав та інтересів дитини, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідачів на утримання дитини, суд виходить з такого. Статтею 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Аналогічна норма закріплена у статті 80 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ст.ст.180-182 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На виконання цього обов`язку за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, розмір яких визначається з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, платника аліментів, наявності у останнього інших утриманців та інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 3 ст. 184 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням викладеного та виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на утримання дитини аліменти у розмірі по 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви - 17 квітня 2025 року та до повноліття дитини, на особистий рахунок дитини. Розподіляючи судові витрати, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з дотриманням положення ст.4 Закону України «Про судовий збір», з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 1211,20 грн за кожну вимогу, тобто по 2422,40 грн з кожного.

Outcome: approved