Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Керівник Могилів-Подільської окружної прокуратури Вінницької області звернувся до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «АМГ МИРОНІВСЬКЕ», [PERSON] , про припинення права власності на земельну ділянку шляхом конфіскації. Позовні вимоги мотивовані тим, що Могилів-Подільською окружною прокуратурою було виявлено факт порушення інтересів держави щодо незаконного перебування у приватній власності громадянки Республіки Молдова земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Так у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.12.2013 за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 0525683600:04:003:0320, площею 2,1086 га. Реєстрацію права власності проведено на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, серія ЯЛ №615172, виданого 18.03.2011 відділом держкомзему у Ямпільському районі та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер 2661, виданого 10.08.2010 державним нотаріусом Ямпільської нотаріальної контори Бешинською Г.А. 07.06.2016 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано договір оренди вказаної земельної ділянки. Орендарем є Товариство з обмеженою відповідальністю «АМГ МИРОНІВСЬКЕ» на підставі договору оренди від 22.01.2014, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «АМГ МИРОНІВСЬКЕ» та [PERSON] на 15 років. 27.11.2025 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано договір від 26.11.2025 про передачу переважного права купівлі земельної ділянки з кадастровим номером 0525683600:04:003:0320, площею 2,1086 га. Відповідно до вказаного договору «АМГ МИРОНІВСЬКЕ» передало право переважного права купівлі [PERSON] . Враховуючи, що [PERSON] , будучи громадянкою Республіки Молдова, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення по теперішній час не відчужила її, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тому є підстави для конфіскації земельної ділянки у власність держави. За таких підстав прокурором подано вказаний позов в інтересах держави. Відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 29.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «АМГ МИРОНІВСЬКЕ» та [PERSON] , призначено підготовче судове засідання. Відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 29.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 23 лютого 2026 року о 09 годині 00 хвилин в залі судових засідань Ямпільського районного суду Вінницької області. Прокурор Ямпільського відділу Могилів-Подільської окружної прокуратури Радько С. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, вх.№532 від 29.01.2026, в якій просив розгляд справи провести без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в судове засідання не з`явився. 15.01.2026 за вх.№277, суду надані письмові пояснення у справі, в яких представник просив задовольнити позовну заяву. Пояснення мотивовано тим, що [PERSON] , будучи іноземною громадянкою, порушила національне законодавство України, оскільки упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0525683600:04:003:0320 не здійснила її відчуження. За таких підстав вказана земельна ділянка підлягає конфіскації у власність держави в порядку, визначеному ст.145 Земельного кодексу України. Судові засідання просив провести без участі представника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином судовою повісткою, яка направлялася за зареєстрованим місцем проживання [PERSON] з рекомендованим повідомленням. Про причини неявки відповідач суд не повідомила, відзив суду не подала, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи в її відсутність до суду не надійшло. Відмітка на поштовому повідомленні: «відмова», відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України свідчить про те, що відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «АМГ МИРОНІВСЬКЕ» в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить підпис уповноваженої особи в рекомендованому повідомленні про отримання поштового відправлення. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: [PERSON] , в судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце проведення судового розгляду справи повідомлялася належним шляхом надсилання судової повістки, про що свідчить підпис в рекомендованому повідомленні про отримання поштового відправлення. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судовий розгляд справи за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає що позов підлягає задоволенню виходячи із наступного. Приписи ст.131-1 Конституції України, ст.56 ЦПК України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру» наділяють прокурора повноваженнями на представництво в суді інтересів держави у випадках, а саме: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Оскільки Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області у відповідності до положень ст.145 Земельного кодексу України, Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», «Положення про Головне управління Держгеокадастру в області» здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, наділене правом на подання такого роду позовів, на лист прокурора про виявлені порушення із вимогою вжити заходів щодо їх усунення, у тому числі в судовому порядку, повідомило окружну прокуратуру про те, що Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області не зверталося з позовом про конфіскацію даної земельної ділянки та враховуючи значну кількість земельних ділянок, які підлягають конфіскації на території області, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області не зможе забезпечити подання таких позовів, тобто не забезпечить належний захист державних інтересів, тому на переконання суду у відповідності до положень ст.23 Закону України «Про прокуратуру», ст.56 ЦПК України є всі підстави для підтвердження представництва прокурором інтересів держави в суді, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 травня 2020 року в справі №912/2385/18 за схожих обставин. В силу статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах Спорронґ і Льоннрот проти Швеції від 23 вересня 1982 року, Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21 лютого 1986 року, Щокін проти України від 14 жовтня 2010 року, Сєрков проти України від 07 липня 2011 року, Колишній король Греції та інші проти Греції від 23 листопада 2000 року, Булвес АД проти Болгарії від 22 січня 2009 року, Трегубенко проти України від 02 листопада 2004 року, East/West Alliance Limited проти України від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно суспільний, публічний інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися значною свободою (полем) розсуду. Принцип пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Справедлива рівновага передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Згідно ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст.14 Конституції України). Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом (ст.41 Конституції України). Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України (далі - ЗК України). Відповідно до ч.ч.1-3 ст.1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно ч.ч.1, 2 ст.22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог цього Кодексу (ч.5 ст.22 ЗК України). За змістом ч.ч.3-4 ст.81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Згідно п.е ст.140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є, зокрема, невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Відповідно до п.в ст.143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Положеннями ч.ч.1, 2, 4 ст.145 ЗК України визначено, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №456688845 від 16.12.2025, копії державного акта на право власності на земельну ділянку, серія ЯЛ №615172, виданого 18.03.2011 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, реєстр №2661 від 10.08.2010, ВРА №530635 державним нотаріусом Бешинською Г.А., копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0500557452013 від 01.07.2013 та копії додаткової угоди від 28.09.2017 до договору оренди землі від 22.01.2014, встановлено, що за відповідачем [PERSON] , яка є громадянкою Республіки Молдова, зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0525683600:04:003:0320, площею 2,1086 га на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯЛ №615172, виданого 18.03.2011 відділом держкомзему у Ямпільському районі. Щодо вказаної земельної ділянки зареєстровано право оренди на підставі договору оренди землі, б/н від 22.01.2014, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «АМГ МИРОНІВСЬКЕ» від 22.01.2014 та додаткової угоди до договору оренди землі від 28.09.2017 (а.с.15-16, 17-18, 30-31, 32-33). Із копії договору про передачу переважного права купівлі земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва від 26.11.2025 встановлено, що ТОВ «АМГ «МИРОНІВСЬКЕ» та [PERSON] уклали договір про передачу переважного права купівлі земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до якого [PERSON] надано переважне право купівлі земельної ділянки, кадастровий номер 0525683600:04:003:0320 (а.с.34-35). Із копії повідомлення Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області встановлено, що громадянка Республіки Молдова [PERSON] , [INFO] , паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон, тимчасовим посвідченням громадянина України не документувалась; з питань набуття/прийняття/встановлення належності до громадянства України не зверталась; 26.02.2016 документована посвідкою на постійне проживання в Україні № [NUMBER] (орган, що видав 0501) (а.с.24). На момент успадкування спірної земельної ділянки [PERSON] була громадянкою Республіки Молдова. Разом з тим, після набуття земельної ділянки у власність [PERSON] , грубо порушуючи вимоги національного законодавства, протягом року її не відчужила. Отже, враховуючи, що [PERSON] не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутої земельної ділянки сільськогосподарського призначення протягом року, така земельна ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. При цьому, чинним законодавством передбачено порядок відшкодування колишньому власнику земельної ділянки її вартості, внаслідок конфіскації та відчуження її уповноваженим органом. В даному випадку наявна справедлива рівновага між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваної земельної ділянки, оскільки останній мав достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак, до цього часу земельну ділянку не відчужив, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу. Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №513/444/15-ц від 23 січня 2018 року. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги керівника Могилів-Подільської окружної прокуратури Богдана Волобуєва в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про припинення права власності на земельну ділянку, шляхом її конфіскації є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені платіжною інструкцією №2940 від 19.12.2025, покладаються на відповідача, а тому суд має підстави для стягнення із відповідача на користь Вінницької обласної прокуратури судових витрат по оплаті судового збору у сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved