Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача У листопаді 025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» ( далі - ТОВ «Споживчий центр» ) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 01 лютого 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладений кредитний договір № 01.02.2025-100000548, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 8 000,00 грн, строком на 140 днів, зі сплатою відсотків у розмірі 1% вдень, який застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір відсоткової ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Також сторонами погоджено розмір комісії за надання кредиту - 20% від суми кредиту, що дорівнює 1 600,00 грн, а також неустойку в розмірі 80,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання /неналежного виконання кожного окремого зобов`язання. Зазначає, що ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало 01 лютого 2025 року позичальнику кредит у розмірі 8 000,00 грн. Однак відповідачка [PERSON] свої зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим в неї утворилась заборгованість у розмірі 18 153,33 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7 625,43 грн, заборгованості за відсотками в розмірі 7 487,90 грн, та неустойки в розмірі 3 040,00 грн. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідачки на його користь вище зазначену заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Відповідачка [PERSON] не подала відзив на позов. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 14 листопада 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, з ініціативи суду розгляд справи вирішено проводити в судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 19 січня 2026 року визнано потрібним, щоб представник позивача надав особисті пояснення. Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2026 року задоволено заяву представника позивача [PERSON] про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2026 року задоволено заяву представника позивача [PERSON] про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. В судовому засіданні представник ТОВ «Споживчий центр» Ларіонов К.О. позов підтримав з підстав наведених у позовній заяві. В доповнення до обставин зазначених в позовній заяві вказав, що сплату відповідачкою 08 березня 2025 року коштів в сумі 640,00 грн та 18 березня 2025 року - 320,00 грн, які класифіковано кодом - 374 зараховано в неустойку, однак помилково не відображено цей класифікований код у розділі "примітки". Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №2008540 від 14 листопада 2025 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] повторно не з`явилася в судове засідання, судові повістки повернуто до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Враховуючи те, що відповідачка була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася повторно, відзиву на позовну заяву не подала, суд провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. ст.223,280 ЦПК України. Фактичні обставини справи 01 лютого 2025 року відповідачка [PERSON] підписала пропозицію позивача ТОВ «Споживчий центр» укласти електронний кредитний договір (оферту) в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», та надала позивачу заявку, яка є невід`ємною частиною цієї пропозиції, з якою вона ознайомилася в цей же день за посиланням htpp://sgroshi.com.ua/ua/informaciya-o-kompanii згідно з ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ( а.с. 23-24 ). Також, 01 лютого 2025 року відповідачка [PERSON] одноразовим ідентифікатором для підписання кредитного договору Е969 підписала відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 01.02.2025-100000548, який є частиною електронного кредитного договору, укладеного у порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» ( а.с. 24-26). При укладенні вказаного кредитного договору [PERSON] було пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи ВаnkID Національного Банку України ( а.с. 28). Згідно кредитного договору № 01.02.2025-100000548 від 01 лютого 2025 року, сторони погодили наступні умови кредитування: дата видачі кредиту 01 лютого 2025 року; сума кредиту 8 000,00 грн; строк, на який надається кредит 140 днів з дати його надання; дата повернення кредиту 20 червня 2025 року; процентна ставка - 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку,на який надається кредит; комісія за надання кредиту - 20 % від суми кредиту, що дорівнює 1 600,00 грн; неустойка 80,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання /неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. У кредитному договорі зазначено реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів 4441-11хх-хххх-7029 ( а.с.24 звор.) Видача кредитних коштів підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 06 листопада 2025 року №1-0611, згідно якої 01 лютого 2025 року о 09 год 43 хв 14 с на платіжну карту [NUMBER] зараховано 8 000,00 грн, призначення платежу видача за договором кредиту № 01.02.2025-100000548 (а.с. 29). Отже ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі згідно умов договору. В свою чергу відповідачка зобов`язувалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування ним та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором, однак вона свої зобов`язання в повному обсязі не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором. З карт субконто договори, контрагенти за 01.02.2025-21.11.2025 та за 01.02.2025-06.02.2026, а також довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №01.02.2025-100000548 від 01 лютого 2025 року встановлено, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором складає 18 153,33 грн, з яких: основний борг 7 625,43 грн, відсотки 7 487,90 грн, неустойка 3 040,00 грн. ( а.с. 11, 43-52, 78-87). Застосовані норми права та висновки суду за результатами розгляду справи Між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, непогашення відповідачем заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ч. 1, 2 та ч. 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами. Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Положення ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачають, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За матеріалами справи встановлено, що 01 лютого 2025 року відповідачка [PERSON] підписала заявку про приєднання до пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), та підписала відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 01.02.2025-100000548. Положеннями вказаних документів визначено, що заявка на отримання споживчого кредиту та відповідь позичальника про прийняття пропозиції ( акцепт ) кредитного договору складають кредитний договір. Відповідачка підтвердила, що ознайомилася з примірниками вказаних документів, що складають договір, та зобов`язалася виконувати його умови. Зі змісту кредитного договору вбачається, що його підписано позичальником електронним підписом - одноразовим ідентифікатором Е969, що відповідає вимогам статтей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». У вказаному кредитному договорі сторони погодили умови кредитування, в тому числі розмір кредиту, відсоткову ставку за користування кредитом, розмір комісії, а також відповідальність за порушення умов договору. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у позивача виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачці, а у відповідачки виникло зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають в результаті використання кредитних коштів, та повернути кредит. Отже між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. З карт субконто договори, контрагенти за 01.02.2025-21.11.2025 та за 01.02.2025-06.02.2026, встановлено, що відповідачкою сплачено 18 березня 2025 року кошти в сумі 374,57 грн, які позивачем зараховано в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, а тому наявні підстави для стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту у сумі 7 625,43 грн ( 8 000,00 374,57 грн). Щодо нарахування відсотків за користування кредитом, то суд зазначає таке. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5%, а з 21 серпня 2024 року не більше 1%. Незважаючи на те, що розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, вони повинні узгоджуватися із нормами законодавства. З метою повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, суд також перевіряє правильність нарахування відсотків, шляхом самостійного їх перерахування. Згідно умов кредитного договору позичальнику надано 01 лютого 2025 року кредит у розмірі 8 000 грн, строком на 140 дні, з кінцевим терміном повернення - 20 червня 2025 року. Процентна ставка - 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. В період з 01 лютого 2025 року по 18 березня 2025 року, тобто протягом 46 днів, тіло кредиту становило 8 000,00 грн. Отже розмір нарахованих відсотків за цей період складає 3 680,00 грн (8 000,00 грн х1,00% = 80,00 грн в день х 46 днів). З карт субконто договори, контрагенти за 01.02.2025-21.11.2025 та за 01.02.2025-06.02.2026 встановлено, що у зв`язку із сплатою відповідачкою 18 березня 2025 року коштів в сумі 374,57 грн, які позивачем зараховано в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, а тому з 19 березня 2025 року тіло кредиту становить 7 625,43 грн (8 000,00 грн 374,57 грн). Отже розмір нарахованих відсотків за період з 19 березня 2025 року по 20 червня 2025 року, тобто за 94 дні, складає 7 167,50 грн (7 625,43 грн х 1,00% = 76,25 грн в день х 94 дні). Таким чином загальний розмір нарахованих відсотків за користування кредитними коштами становить 10 847,50 грн (3 680,00 грн + 7 167,50 грн ). З карт субконто договори, контрагенти за 01.02.2025-21.11.2025 та за 01.02.2025-06.02.2026 встановлено, що 14 лютого 2025 року відповідачкою сплачено 897,00 грн та 223,00 грн, 04 березня 2025 року - 1 000,00 грн, 08 березня 2025 року - 120,00 грн, 18 березня 2025 року - 1 120,00 грн, які позивачем зараховано як сплата відсотків. Всього відповідачкою було сплачено 3 360,00 грн заборгованості за відсотками. Отже розмір заборгованості за відсотками, який підлянає стягненню з відповідачки [PERSON] складає 7 487,50 грн ( 10 847,50 грн - 3 360,00 грн ). Щодо вимоги про стягнення з відповідачки неустойки, то суд зазначає таке. Положення п. 18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначають, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отжев суду відсутні підстави для стягнення з відповідачки [PERSON] 3 040,00 грн неустойки, оскільки вона нарахована позивачем у період дії в Україні воєнного стану, що є неправомірним. Однак, з карт субконто договори, контрагенти за карт субконто договори, контрагенти за 01.02.2025-21.11.2025 та за 01.02.2025-06.02.2026 судом встановлено сплату відповідачкою 08 березня 2025 року коштів в сумі 640,00 грн та 18 березня 2025 року - 320,00 грн, які класифіковано кодом - 374. В розділі «примітки» вказаних карт субконто договори позивач не зазначає в рахунок погашення яких саме складових частин кредиту зараховані сплачені відповідачкою кошти. З пояснень представника позивача в судовому засіданні встановлено, що ці кошти зараховані в неустойку, однак помилково не відображено цей класифікований код у розділі "примітки". З огляду на вищенаведене суд зараховує ці кошти в рахунок погашення заборгованості за відсотками в сумі 960,00 грн (640,00 грн +320,00 грн). Таким чином загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 01.02.2025-100000548 від 01 лютого 2025 року, який підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] на користь позивача, складає 14 152,93 грн, з яких: основний борг 7 625,43 грн, відсотки за користування кредитом 6 527,50 грн ( 7 487,50 грн - 960,00 грн ). Щодо розподілу судових витрат Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із матеріалів справи встановлено, що позовна заява подана через систему «Електронний суд» та відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір позивачем сплачено із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8, що становить 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № СЦ00052254 від 11 листопада 2025 року. Враховуючи часткове задоволення судом позовних вимог на суму 14 152,93 грн, що становить 77,96 % від ціни позову (14 152,93 грн х 100% : 18 153,33 грн), тому розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, становить 1 888,50 грн судового збору ( 2 422,40 грн х 77,96 % ).

Outcome: partial