Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

До Дунаєвецького районного суду Хмельницької області надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з останнього заборгованість у сумі 60600,00 грн за кредитним договором № 14.04.2025-100001140 від 15.04.2025 (далі кредитний договір), а також судовий збір у сумі 2422,40 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаним кредитним договором у нього виникла заборгованість, яка складається з: тіла кредиту 20000,00 грн, процентів 26600,00 грн, комісії за надання кредиту 1000,00 грн, комісії за обслуговування 3000,00 грн, неустойки 10000,00 грн. Як правову підставу для звернення до суду позивач зазначає норми Цивільного кодексу України щодо обов`язковості умов укладених договорів, обов`язковості виконання боржником узятих на себе зобов`язань за договором та особливостей укладення і виконання кредитних договорів, норми Закону України «Про електронну комерцію» щодо порядку укладення договорів в електронному вигляді. Разом із поданням позову представник позивача заявив клопотання про розгляд справи без його участі. Ухвалою від 24.11.2025 Дунаєвецький районний суд Хмельницької області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цій справі, ухвалив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останнім зобов`язань за укладеним ним кредитним договором. Вказані правовідносини є цивільно-правовими та регулюються Цивільним кодексом України. Сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2 ст. 628 ЦК України). За ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Судом встановлено, що між товариством з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" та відповідачем було укладено кредитний договір № 14.04.2025-100001140 від 15.04.2025 на умовах повернення суми кредиту з процентами, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 20000,00 грн на 168 днів (до 29.09.2025). Відповідно до п. 6 заявки до кредитного договору встановлено процентну ставку "Стандарт" - фіксовану незмінну процентну ставку у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 7 чергових періодів користування кредитом. Відповідно до п. 7 заявки встановлено процентну ставку "Економ" - фіксовану незмінну процентну ставку у розмірі 0,5% за 1 день, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за тими, в яких застосовується процентна ставка "Стандарт". Комісія за надання кредиту становить 1000,00 грн (п. 8 заявки), комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 1000,00 грн у кожному з 3 чергових періодів, наступних за першим (п. 9 заявки), загалом 3000,00 грн. Вказаний вище кредитний договір та додатки до нього підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який було відправлено на фінансовий номер телефону відповідача та введено відповідачем 15.04.2025. Ідентифікація відповідача здійснена через Систему BankID Національного банку України, що підтверджується відомостями, отриманими з центрального вузла Системи BankID НБУ, відповідно до якого встановлено особу відповідача - [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , дата народження [INFO] . Позивач свої зобов`язання за укладеним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти на умовах, передбачених договором. Факт перерахування коштів підтверджується листом товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальні Платіжні рішення" від 10.11.2025, відповідно до якого 15.04.2025 на підставі договору на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024 було перераховано 20000,00 грн на платіжну картку відповідача 4441111044768749, транзакція в системі iPay.ua - № 711468917, призначення платежу: видача за договором кредиту № 14.04.2025-100001140. Також факт отримання відповідачем коштів підтверджений інформацією АТ «Універсал Банк», наданою банком на виконання ухвали суду про витребування доказів. Відповідач, отримавши кредитні кошти, був зобов`язаний в силу вимог ст. 629 та 1054 ЦК України їх повернути на умовах та у строк, передбачений укладеним договором. При цьому, в матеріалах справи документів, які б підтверджували виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, немає. Відповідач, у свою чергу, не сплатив своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що випливає з довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором, що наданий позивачем. Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням ст. 617 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності відповідно до ст. 89 ЦПК України. Щодо розміру процентної ставки за кредитним договором суд зазначає таке. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1%. Вищезазначену статтю було доповнено ч. 5 згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ від 22.11.2023. При цьому, вищезазначеним Законом прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» також було доповнено п. 17, відповідно до якого тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності вказаним Законом, установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5% (з 24.12.2023 до 22.04.2024 включно), протягом наступних 120 днів - 1,5% (з 23.04.2024 включно до 20.08.2024 включно) та з 21.08.2024 включно та надалі - 1%. У даному випадку кредитний договір укладено 15.04.2025, тобто у період дії обмеження денної процентної ставки на рівні 1,0%. Встановлена договором процентна ставка "Стандарт" у розмірі 1% за день та процентна ставка "Економ" у розмірі 0,5% за день не перевищують встановленого законом максимуму, а тому нарахування процентів за такими ставками протягом строку кредитування є правомірним. Досліджуючи розрахунок заборгованості, суд встановив, що позивач нарахував проценти за користування кредитом за період з 15.04.2025 по 29.09.2025 (168 днів), тобто виключно в межах строку кредитування, визначеного договором. Згідно з графіком платежів проценти за ставкою "Стандарт" (1% за день) нараховано за перші 7 чергових періодів (98 днів), що складає 19600,00 грн (20000 ? 1% ? 98), а за ставкою "Економ" (0,5% за день) - за наступні 5 чергових періодів (70 днів), що складає 7000,00 грн (20000 ? 0,5% ? 70). Загальна сума процентів складає 26600,00 грн, що відповідає розрахунку позивача. Щодо комісій суд зазначає, що комісія за надання кредиту у розмірі 1000,00 грн та комісія за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3000,00 грн (1000,00 грн ? 3 чергові періоди) передбачені кредитним договором (п. 8, 9 заявки), нарахування здійснено відповідно до узгоджених сторонами умов та графіку платежів. Разом з тим, оцінюючи правомірність вимоги позивача про стягнення неустойки у сумі 10000,00 грн, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (у ред. Закону № 2120-IX від 15.03.2022) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Суд зазначає, що вказана норма Цивільного кодексу України є нормою прямої дії, яка звільняє позичальника від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором на період дії воєнного стану в Україні. На час розгляду цієї справи воєнний стан в Україні, введений Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, залишається чинним. Суд звертає увагу, що позивач у позові посилається на зміни до Закону України «Про споживче кредитування», внесені Законом № 3498-IX від 22.11.2023, якими виключено п. 6.1 Прикінцевих та перехідних положень та викладено п. 6 у новій редакції, і зазначає, що для договорів, укладених після 24.01.2024, нарахування неустойки є дозволеним. Проте суд зазначає, що п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, на відміну від положень Закону «Про споживче кредитування», є самостійною нормою Цивільного кодексу, яка не була скасована, змінена або обмежена у своїй дії щодо кредитних договорів, укладених після певної дати. Ця норма поширюється на всі кредитні договори, незалежно від дати їх укладення, та діє на весь період воєнного стану. Враховуючи, що на час розгляду цієї справи в Україні діє воєнний стан, а кредитний договір між позивачем та відповідачем є договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит кредитодавцем, суд доходить висновку, що вимога позивача про стягнення неустойки у сумі 10000,00 грн задоволенню не підлягає. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у наступному розмірі: основний борг 20000,00 грн, проценти за користування кредитом за період з 15.04.2025 по 29.09.2025 26600,00 грн, комісія за надання кредиту 1000,00 грн, комісія за обслуговування кредитної заборгованості 3000,00 грн, загалом 50600,00 грн. В решті позовних вимог, а саме у стягненні неустойки у сумі 10000,00 грн, слід відмовити як таких, що не підлягають задоволенню з огляду на наведені вище обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів справи, позивач під час подання позову сплатив судовий збір у сумі 2422,40 грн, розрахованій виходячи з ціни позову 60600,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № СЦ00052837 від 12.11.2025. Оскільки позовні вимоги задоволено частково у сумі 50600,00 грн, що становить 83,50% від заявленої суми, судовий збір підлягає стягненню із відповідача на користь позивача пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме у сумі 2022,70 грн (2422,40 ? 83,50%). Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: partial