Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

16 жовтня 2025 року [PERSON] з використанням системи «Електронний суд» звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства виробничо-торгова фірма «Сіверянка», [PERSON] , в якому просить: - визнати недійсним ордер на житлову площу в гуртожитку № [NUMBER] серії VII-«Сіверянка», виданий ЗАТ ВТФ «Сіверянка» 19 червня 2009 року на ім`я [PERSON] на право зайняття жилої площі в кімнаті [ADDRESS] , розміром 12,06 кв.м; - визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме: кімнатою [ADDRESS] . Обґрунтовано позов тим, що 24.11.2008 позивачу ЗАТ ВТФ «Сіверянка» було видано ордер на житлову площу в гуртожитку № 1001 VII-«Сіверянка» на право зайняття жилої площі в гуртожитку по [ADDRESS] , розміром 12,06 кв.м. 25.11.2008 позивач зареєструвала своє місце проживання за цією адресою, вселилася до вказаної кімнати та уклала з Публічним акціонерним товариством виробничо-торгова фірма «Сіверянка» договір на компенсацію вартості спожитих комунальних послуг. 18.01.2021 за вказаною адресою був зареєструваний син позивача - [PERSON] . З 25.11.2008 до березня 2022 року позивач проживала за вказаною адресою, сплачувала комунальні послуги, підтримувала добросусідські відносини з сусідами та дбала про стан житлової кімнати і місць загального користування. У березні 2022 року внаслідок російської військової агресії будівля гуртожитку була значно пошкоджена через неодноразові прямі влучання. У подальшому будівлю гуртожитку відновлено, виготовлено нову технічну документацію на неї і проведено зміну нумерації приміщень, внаслідок якої номер кімнати 814 змінено на 78/3. При вселенні в кімнату після відновлення будівлі та під час укладання договорів на комунальні послуги позивачем було встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано 3 особи. Зокрема, разом із позивачем та її сином з 23.06.2009 зареєстрована [PERSON] , яка не має жодного ступеня споріднення з позивачем та за вказаною адресою ніколи не проживала і права на користування приміщенням ніколи не пред?являла. У подальшому позивачем було встановлено, що відповідачем 19.06.2009 було видано другий ордер на кімнату, в якій зареєстрована і проживала позивач. Так, при видачі спірного ордеру було порушено порядок його видачі, а саме: видано ордер на приміщення, що не було вільним. Вказаними діями порушено права позивача на вільне використання приміщення. Крім того, позивач протягом тривалого часу сплачувала комунальні послуги за вказаною адресою, що нараховувались, у тому числі і на відповідача, яка не є членом родини позивача, а отже несла необгрунтовані витрати. З 19.06.2009 відповідач жодного дня у вказаному приміщенні не проживала, інтерес до заселення чи стану вказаної кімнати не проявляла, участі в поточному ремонті кімнати з червня 2009 року до березня 2022 року не брала, необхідністю виконання робіт з ремонту кімнати після відновлення будівлі не цікавилася, комунальні послуги не сплачувала. Весь цей час відповідач фактично проживала за іншою адресою, що в сукупності підтверджує втрату відповідачем інтересу до спірного жилого приміщення, а тому позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подала. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 грудня 2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, витребувано в Публічного акціонерного товариства виробничо-торгова фірма «Сіверянка» інформацію про те, на якій підставі видавалися ордери позивачу - [PERSON] та відповідачу [PERSON] на кімнату [ADDRESS] (та документи, які це підтверджують). У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити позивачу в його задоволенні. Зокрема, відповідач вказала, що проживала в гуртожитку з 1996 року (у паспорті до реєстрації шлюбу була про це відмітка) до 2012 року. Ордери на кімнати в гуртожитку видавалися на ліжкомісця. Відповідач проживала в кімнаті 814 разом із [PERSON] . Коли остання захворіла на онкологію, за нею почали доглядати родичі і відповідач була змушена переїхати, оскільки кімната 12 кв.м була замалою для трьох осіб. У квітні 2018 року [PERSON] померла. До смерті [PERSON] у кімнаті 814 позивач не проживала. Позивача відповідач не знає. Як відомо відповідачу, позивач була зареєстрована у 814 кімнаті, а поселилася і проживала вона на 6 поверсі гуртожитку. Влітку 2018 року до відповідача зателефонувала комендант гуртожитку та повідомила, що вона поселила до відповідача в кімнату 814 дівчину - одиноку матір. Відповідач вийшла заміж, але чоловіку відповідача в гуртожитку не дозволили проживати. У зв`язку з вказаними обставинами відповідач і не проживала в кімнаті 814 в гуртожитку. До 2023 року відповідач сплачувала за своє ліжкомісце кімнату 814, а після 2023 року - перестала вносити плату, оскільки позивач зайняла кімнату. Відповідачу говорили, що в кімнаті 814 проживає жінка з дитиною, тому відповідач не хотіла їх турбувати. Після заселення позивача в кімнату 814, відповідач не навідувалася до цього житла, ключів у відповідача від цієї кімнати також зараз немає. Представник Публічного акціонерного товариства виробничо-торгова фірма «Сіверянка» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Виконавчого комітету Чернігівської міської ради у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши доводи позивача, її представника, відповідача, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. 24 листопада 2008 року ЗАТ ВТФ «Сіверянка» [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] , видано ордер № 1001 серії № VII-« [PERSON] » на житлову площу в гуртожитку, а саме: кімнату [ADDRESS] , площею 12,06 кв.м (а.с. 54). 19 червня 2009 року [PERSON] ЗАТ ВТФ «Сіверянка» також було видано ордер № 1161 серії № VII-«Сіверянка» на вказану вище кімнату (а.с. 53 на звороті). Відповідно до копії акту приймання-передачі, що затверджений рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 04 серпня 2022 року № 286 «Про затвердження акта приймання-передачі гуртожитку по [ADDRESS] у комнальну власність територіальної громади м. Чернігова», будівля гуртожитку по [ADDRESS] перебуває в комунальній власності територіальної громади м. Чернігова (а.с. 53). У кімнаті № 78/3 (до зміни нумерації 814), яка знаходиться в будинку [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією особового рахунку № [NUMBER] (наймач/власник - [PERSON] ) (а.с. 14) та копією довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщення/будинку осіб від 27 серпня 2025 року № 8330/2, виданої Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради (а.с. 13). Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із статтею 127 Житлового кодексу України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті ради. Відповідно до статті 129 Житлового кодексу України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Окремою категорією суб`єктів, чиє право на житло може бути визнане втраченим за наявності тих самих підстав, що і членів сім`ї наймача, є мешканці гуртожитку. Прийнятий у 2008 році Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» запровадив поділ гуртожитків на дві категорії: ті житлові приміщення, які підлягають приватизації, та ті, які призначені для тимчасового проживання. Оскільки на гуртожитки, що підлягають приватизації, поширюється правовий режим жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, то до їх мешканців у разі їх відсутності більше шести місяців без поважних причин за позовом відповідної особи суд може застосувати положення Житлового кодексу України, які регулюють користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Так, згідно із частинами першою, другою статті 61 Житлового кодексу України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Нормами частини першої статті 63 Житлового кодексу України встановлено, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Відповідно до частин першої, другої статті 64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно із частиною першою статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності без поважних причин наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. При цьому, слід зазначити, що захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 Цивільного кодексу України. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Суд враховує, що застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права. Вирішуючи кожний конкретний спір на підставі всіх установлених обставин, суд повинен установити, на захист якого права подано відповідний позов, чи порушене, не визнане або оспорене таке право відповідачем (відповідачами), а також з`ясувати, чи призведе задоволення заявлених вимог до реального та ефективного поновлення порушеного права, та залежно від з`ясованого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно із частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У судовому засіданні свідок [PERSON] , яка зареєстрована з 2004 року в кімнаті [ADDRESS] , суду, зокрема, показала, що з позивачем вони знайомі давно. Орієнтовно років 8 чи [ADDRESS] в цьому будинку проживає позивач. Свідок була неодноразово в гостях у позивача, але відповідача в цій кімнаті вона не бачила та її не знає. Свідок [PERSON] , яка є сестрою позивача та проживала в кімнаті [ADDRESS] , суду, зокрема, показала, що відповідач у спірному житлі не проживає, в ремонті участі не брала, комунальні послуги не сплачує, після пошкодження будівлі будинку внаслідок обстрілів не цікавилася, що з кімнатою. Свідок разом з позивачем робили ремонт у кімнаті, прибирали після обстрілів, бо було все розбито, проводили воду. Відповідач ніякої участі не брала. Позивач проживає в спірній кімнаті більше 10 років, протягом цього часу в ній відповідач з позивачем не проживала. Свідок була присутня при розмові позивача з відповідачем, де відповідач говорила, що зніметься з реєстрації, бо їй це не потрібно. Свідок [PERSON] суду, зокрема, показала, що є сестрою [PERSON] , яка проживала в кімнаті [ADDRESS] разом із відповідачем. [PERSON] десь у 2013-2014 році захворіла на онкологію. Свідок приходила до неї, доглядала, домовлялася з відповідачем про можливість заночувати. Свідок користувалася речами відповідача, які були в кімнаті. У квітні 2018 року [PERSON] померла. До смерті [PERSON] у кімнаті 814 проживала лише відповідач, інші особи не проживали. Суд враховує, що відповідач тривалий час у спірному житлі не проживає, не цікавиться станом житлового приміщення, в тому числі після пошкодження будинку внаслідок обстрілів, участі в утриманні та поточному ремонті житла не приймає, з 2023 року за комунальні послуги не сплачує. У судовому засіданні відповідач зазначила, що після того, як у спірній кімнаті стала проживати позивач, у відповідача відсутні ключі від кімнати. Разом з тим, суд бере до уваги ті обставини, що сама відповідач у судовому засіданні вказала, що вона до спірного житла орієнтовно з 2018 року не навідувалася. Відповідач не виявляла бажання проживати в спірній кімнаті, питання про надання їй ключів чи вселення не ставила. Доказів наявності у відповідача перешкод у користуванні спірною кімнатою матеріали справи не містять. За вказаних обставин, оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, враховуючи норми законодавства, а також те, що відповідач більше шести місяців за місцем реєстрації не проживає, житлом не цікавиться, участі в його утриманні не приймає, комунальні послуги не сплачує, беручи до уваги, що поважних причин відсутності відповідача за адресою її реєстрації при розгляді справи не було встановлено, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. При цьому, суд вважає вимоги позивача про визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, ефективними та такими, що відповідають порушеному праву позивача, в той час як вимога позивача про визнання ордера недійсним є взаємовиключною до іншої вимоги позивача та не відповідає змісту права, за захистом якого позивач звернулася до суду з позовом. Враховуючи викладене, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial