Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначивши, що 12.11.2014 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області постановлено рішення у справі за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Вказаним рішенням стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 148380,27 гривень боргу за кредитним договором та 1483,80 гривень судових витрат. На виконання вказаного судового рішення 31.03.2015 року видано виконавчий лист №279/936/14-ц, який було звернуто до примусового виконання. В результаті невиконання рішення суду та умов договору у відповідача станом на 23.02.2022 виникла заборгованість в розмірі 102084,23 грн.. Просить стягнути вказану заборгованість та понесені судові витрати. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Представником відповідача-адвокатом Майстренко М.С. подано відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити, оскільки рішення суду було звернуто до виконання, з [PERSON] фактично утримано 36192,29 грн. у рахунок виконання судового рішення, тобто основне зобов`язання перебувало у стадії фактичного виконання. Позивачем відповідь на відзив не подано. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Судом встановлено, що 05.07.2007 року між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк", був укладений кредитний договір № 283/1-142 за яким відповідач отримав кредит у сумі 12000,00 швейцарських франків з кінцевим строком погашення до 04.07.2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами 10% річних. Також 25.06.2009 року уклали додаткову угоду №1 до договору № 283/1-142 про збільшення максимального ліміту заборгованості по кредиту до 12222,72 швейцарських франків. 12.11.2014 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області постановлено рішення у справі за позовом ПАТ " Укрсоцбанк" до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Вказаним рішенням стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 148380,27 гривень боргу за кредитним договором та 1483,80 гривень судових витрат. На виконання вказаного рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області 31.03.2015 року видано виконавчий лист №279/936/14-ц, який було звернуто до виконання. Рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року за №5/2019, а також рішенням загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» протокол №4/2019 від 15.10.2019 року затверджено Передавальний акт. Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» до його правонаступника АТ «Альфа-Банк», в тому числі і право грошової вимоги кредитора до [PERSON] за кредитним договором укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] . 12.08.2022 року позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». З даних довідки ТОВ "Лемберг-Плаза" від 30.01.2026 року слідує, що по виконавчому провадженню 73810981 від 12.01.2024 року відкритом приватним виконавцем Волковою Є.О. по заборгованості [PERSON] на користь АТ "Сенс Банк", загальна сума утримання складає 165550,48 грн., утримано з [PERSON] - 36192,29 грн., залишок становить 129358,19 грн.. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до пункту 8.35 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). У пункті 8.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за "користування кредитом" (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за "користування кредитом", до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та пункті 6.19. постанови від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19). Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, судовим рішенням від 12.11.2014 року у справі №279/936/14-ц підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника перед банком у розмірі 148380,27грн. та його порушення, яке виникло на підставі кредитного договору. Виконавчий лист №279/936/14-ц було неодноразово звернуто до виконання по виконавчому провадженню від 12.01.2024 року з [PERSON] було стягнуто заборгованість в розмірі 36192,29 грн.. Позивачем нараховано 3% річних та інфляційні втрати за період з 02.04.2017 по лютий 2022 року у розмірі 102084,23 грн.. Вказаний розмір відповідачем не спростовано. Отже, у розумінні наведених положень закону позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням від 12.11.2014 року.

Outcome: approved