Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до Обухівського районного суду Київської області з вказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог вказав, що [PERSON] на початок червня 2024 рок мала відкриті рахунки в АТ «Райффайзен Банк», зокрема користувалася послугою «Кредит готівкою». У зв`язку з повномасштабним вторгненням в березні 2022 року [PERSON] виїхала разом з донькою та онуками до Німеччини, де наразі перебуває. У середині червня 2024 року банк заблокував поточний рахунок [PERSON] , з якого списувались кошти на погашення «Кредит готівкою», кредитної картки та страхових внесків. При цьому про затримку сплати кредиту не повідомив. В подальшому позивачу стало відомо, що 17.10.2024 року Банк відступив ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» борг, який виник по кредитному рахунку. [PERSON] неодноразово зверталася до Банку, щоб дізнатись причину блокування рахунку, однак працівники Банку надати відповідь на вказане не змогли. При цьому, Банк надав роз`яснення, що позивач могла перераховувати кошти за повними реквізитами IBAN рахунку, однак таких реквізитів [PERSON] не мала, а Банк не направив повідомлення з номером такого рахунку. Разом з цим вважає, що Банк не мав права відступати борг, оскільки позивач не отримувала жодних повідомлень про сплату заборгованості та будь-якої письмової вимоги від Банку. Крім того, відступлення боргу мало місце за договором кредитування №014/38080582/1239021 від 20.01.2020, який позивачка з банком не укладала, у [PERSON] на ту дату був лише договір з банком №014/380805/82/790016 від 20.01.2020. Новий кредитор ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» допустив неетичну поведінку при взаємодії із споживачем кредиту та його близькими особами. Кредитна справа позивача була передана від Банку Товариству у квітні 2025 року. В жовтні 2024 року відповідач ФК вже надіслало позивачці поштою повідомлення про відступлення права вимоги, а в листопаді 2024 року повідомлення було надіслано повторно. При цьому таке повідомлення мало напис «БОРГОВЕ ПОВІДОМЛЕННЯ», а представники товариства телефонували чоловіку позивачки, який не вказаний у кредитному договорі, при цьому, що здійснюється запис розмови не повідомили. Неправомірними діями відповідачів позивачу заподіяно матеріальної шкоди на суму 46815 грн. та моральної шкоди на 100000 грн. Позивач просила встановити факт відсутності заборгованості [PERSON] перед АТ «Райффайзен Банк» по договору споживчого кредитування №14/380805/82/1239021 від 24.09.2021 у зв`язку з безпідставним та незаконним блокуванням АТ поточного рахунку позивача з червня по жовтень 2024 року та через неповідомлення про затримку сплати кредиту, у відповіднсті до ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування»; визнати неправомірним відступлення АТ «Райффайзен Банк» права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» до [PERSON] , через порушення банком п.2.6 Заяви договору про надання кредиту №14/380805/82/1239021 від 24.09.2021 та п.3.6.3 ст.3 Розділу 6 Правил банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк» від 25.08.2024 щодо обов`язку банку у досудовому врегулюванні простроченої заборгованості; визнати відсутність права вимоги у АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» до [PERSON] за договором споживчого кредитування №14/380805/82/1239021 від 20.01.2020, за яким АТ відступив товариству право вимоги до [PERSON] та якого немає в наявності; зобов`язати АТ забезпечити [PERSON] подальшу можливість сплачувати поточні платежі без будь-яких штрафних санкцій та пені, згідно умов договору споживчого кредитування №14/380805/82/1239021 від 24.09.2021 по графіку платежів з моменту блокування АТ «Райффайзен Банк» поточного рахунку [PERSON] у червні 2024 року; визнати ТОВ ««Фінансова компанія «Сіті Фінанс» таким, що порушило ч.4 та п.7 ч.5 ст.25 Закону України «Про споживче кредитування» щодо етичної поведінки при взаємодії із [PERSON] , як споживачем кредиту та її близькими особами; стягнути з відповідачів в рівних частинах на користь позивача моральну шкоду у розмірі 100000 грн., матеріальну шкоду у розмірі 46815 грн., а всього 146815 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 40000 грн. Ухвалою судді від 20.10.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. 04.11.2025 року представник АТ «Райффайзен Банк» - Дьоміна Н.Ю. подала через підсистему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому заперечила позовні вимоги та вказала, що 24.09.2021 року між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] було укладено Заяву-Договір про надання кредиту «Кредит готівкою» № 014/380805/82/1239021, згідно умов якого Кредитор надав Позичальнику кредит у сумі 13 839,35 грн. строком на 60 місяців з фіксованою процентною ставкою 45,9% річних, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, а також виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором. Згідно п. 2.13 Заяви-договору, Позичальник надає згоду на те, що Банк у встановленому законодавством порядку має право без згоди Клієнта відступити свої права вимоги за кредитом будь-якій особі або обтяжити ці права будь-яким чином. Окрім того, Клієнт зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів ануїтетними платежами у валюті кредиту кожного місяця. Однак, позивач не виконала взяті на себе зобов`язання та допустила прострочення платежів на погашення кредиту та відсотків. Вказала, що у наданому розрахунку заборгованості наявні відомості щодо планових та фактичних погашень позивача, а також міститься інформація щодо простроченої заборгованості та залишку заборгованості за кредитом. При цьому, позивач доказів на підтвердження позовних вимог до суду не подав. Доводи щодо блокування рахунку позивача та вину Банку відповідач відхиляє, оскільки Банки самостійно визначають у своїх внутрішніх документах з питань ПВУ/ФТ1 порядок дій, який забезпечує здійснення всіх заходів з належної перевірки клієнта, зокрема заходів щодо актуалізації даних про клієнта. У разі ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей банк, враховуючи вимоги ст.15 Закону про ПВУ/ФТ1, зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговування), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції. На запити Національного банку АТ «Райффайзен Банк» повідомив, що Банк не має права обслуговувати клієнта, якщо його ідентифікацію (пере ідентифікацію) не проведено своєчасно. За таких умов Банк змушений здійснювати блокування рахунків та обмежувати видаткові операції по ним. Для обмеження видаткових операцій по рахунку здійснюється тимчасове блокування платіжних карток. У зв`язку із невчасно пройденою ідентифікацією було заблоковано всі наявні рахунки позивача. Так, позивач намагався здійснити поповнення рахунку за повним номером заблокованої картки, у зв`язку з чим отримана відмова на проведення операції. При цьому, поповнення рахунку за повними реквізитами на рахунок IBAN лишалося активним, однак позивач таким варіантом не скористалася. Надалі, у зв`язку з неможливістю списання планових платежів через блокування рахунку утворилася заборгованість за сплатою платежів по кредиту. При цьому, Банком надсилалось інформування на фінансовий номер телефону позивача про необхідність сплати планових платежів та, в подальшому, про можливість відступлення у випадку несплати. Враховуючи відсутності оплати планових платежів, 17.10.2024 року право вимоги за кредитним договором було відступлено ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс». Інформація про відступлення права вимоги за кредитним договором викладена у листі-повідомленні АТ «Райффайзен Банк» від 17.10.2024 року. Разом з тим, актуалізація даних проведена позивачем 23.10.2024 року. Таким чином, блокування рахунку позивача відбулося відповідно до норм чинного законодавства та сталося виключно з вини позивача, що підтверджує відсутність порушення норм ЗУ «Про споживче кредитування» АТ «Райффайзен Банк». Зауважила, що позивач не обґрунтувала яким чином договір відступлення права вимоги, який був укладений між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» порушує його суб`єктивні права та охоронювані законом інтереси. Зазначені обставини в обгурнування позову не свідчать про порушення його прав та/або інтересу, як боржника за кредитним договором, і в результаті визнання оспорюваного договору недійсним, такі права не буде захищено та відновлено. Крім того,у позовній заяві не зазначено, в чому саме полягає моральна шкода та з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір шкоди, яким доказами це підтверджується. Також, посилання позивача на листування з відповідачами та НБУ та прирівнювання часу на листування до роботи з оплатою праці, є недостатнім та неналежним доказом в підтвердження стягнення матеріальної шкоди. Разом з цим, вважає заявлений розмір витрат на правову допомогу є неспівмірним, оскільки представником позивача не є адвокат. 05.11.2025 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» - Титаренко В.В. подав через підсистему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому вказав, що ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» не є учасником правовідносин, що виникли на підставі первинного договору споживчого кредиту від 24.09.2021 року, укладеного між Кузьменко Л.М. та АТ «Райффайзен Банк». Зазначений договір створив цивільні права обов`язки виключно між первісним кредитором та [PERSON] , і лише внаслідок укладення договору відступлення права вимоги Товариство набуло статусу нового кредитора у межах вже існуючого зобов`язання. Твердження позивача про нібито відсутність договору споживчого кредиту, за яким було відступлено право вимоги, є необґрунтованими та надуманими. АТ «Райффайзен Банк» у своїх офіційних листах чітко підтвердив факт укладення з позивачем кредитного договору, зазначивши, що розбіжність у датах має виключну технічну помилку і жодним чином не впливає на чинність чи дійсність правочину. Цю ж позицію відображено й у відповіді Національного банку України, яка долучена до матеріалів справи самим позивачем та підтверджує факт існування дійсного кредитного договору між Банком і Позичальником. Окрім того, ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» отримало від Банку повний обсяг документів, необхідний для реалізації права вимоги за кредитним договором, що забезпечує належне підтвердження наявності та змісту зобов`язання позичальника перед новим кредитором. Таким чином, твердження позивача про «відсутність договору», «не існування договору» є спробою поставити під сумнів дійсне кредитне зобов`язання та уникнути його виконання, не маючи під собою жодного фактичного чи правового підґрунтя. Окрім того, позивач стверджує, що ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» діяло «неетично», зокрема, нібито телефонувало її близьким особам, надсилало повідомлення з погрозами або здійснювало психологічний тиск. Відповідь Національного банку України чітко підтвердила, що факт неетичної поведінки ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» не підтверджений. З позову вбачається, що усі твердження позивача мають характер припущень та суб`єктивних оцінок, які відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України не можуть бути покладені в основу судового рішення й мають доказового значення. 10.11.2025 року [PERSON] через підсистему «Електронний суд» подав відповідь на відзив АТ «Райффайзен Банк», в якій вказав, що пункти відзиву «щодо порушення позивачем територіальної підсудності» та «щодо відсутності повноважень у представника позивача» були розглянуті Київським апеляційним судом та відповідь на них надана у постанові суду від 26.09.2025 року. Разом з цим, 28.09.2018 року [PERSON] уклала з АТ «Райффайзен Банк Аваль» Угоду № PDV2-2621448 про обслуговування та відкрила поточний рахунок разом з платіжною дебітною карткою Fishka. 20.01.2020 року [PERSON] уклала з Банком договір споживчого кредитування «Кредит готівкою» № 014/380805/82/790016. В подальшому, 24.09.2021 року позивачка уклала з Банком Договір споживчого кредитування «Кредит готівкою» № 014/380805/82/1239021 строком на 60 місяців до 24.09.2026 року. По вказаному договору, 24.09.2021 року позивачка отримала від Банка кошти в сумі 13839,75 грн., з наданої суми Банк закрив попередній кредит від 20.01.2020 року в сумі 8 792,46 грн., решта 4 507,54 грн. було зараховано на картковий рахунок позивачки Fishka. Підписанням договору споживчого кредитування № 014/380805/82/1239021 від 24.09.2021, відповідно до п.2.4.1 цього договору, за дорученням клієнта (позивачки), Банк прийняв на себе виконання грошових зобов`язань за кредитом: «З метою виконання грошових зобов`язань за кредитом, Клієнт доручає Банку здійснювати 19 числа кожного місяця Договірне списання коштів з карткового рахунку на Поточний рахунок в сумі 591,59 грн., яка дорівнює сумі ануїтетного платежу згідно Графіку». Зауважив, що відповідно до п.3.7 кредитного договору: «Передбачене пунктом 2.4.1 Заяви-Договору Договірне списання здійснюється Банком незалежно від наявності/відсутності на Поточному рахунку суми коштів, достатньої для погашення заборгованості Клієнта за Кредитом, за наявності достатньої суми коштів на картковий рахунок Клієнта. У разі недостатності чи відсутності коштів на картковому рахунку, Банк не здійснює часткове списання коштів з карткового рахунку та буде повторювати спробу здійснити Договірне списання з карткового рахунку до того моменту, поки картковий рахунок не поповниться на необхідну суму для повної оплати належної до списання суми коштів». Вказав, що порядок погашення кредиту за цим договором споживчого кредитування передбачає тільки Договірне списання коштів Банком з карткового рахунку на Поточний рахунок кредиту і ніяких інших способів погашення кредиту, в тому числі перерахування коштів по IBAN, в ньому не передбачено. Номер IBAN Поточного рахунку «Для виплат» в п.1.2 Кредитного договору вписаний ручкою (ким і коли не зазначено) після підписання позивачкою цього Договору, Банк такий номер рахунку не надавав. Вважає, що виконання п.3.4 Кредитного договору, а саме умов щодо забезпечення Клієнтом коштів на Поточному рахунку, теж покладається на Банк, оскільки інших способів забезпечення коштів на Поточному рахунку тільки як перерахування Банком коштів з карткового рахунку на Поточний рахунок, відповідно до зобов`язання Банку, зазначеному в п. 2.4.1 та п.3.7 Кредитного договору, Договором не передбачено. Тобто, кошти на Поточному рахунку забезпечував Банк, а не позивачка. Інформування про стан рахунків Банк не надавав. Все що могла робити позивачка це перераховувати кошти на свою Картку Fishka (картковий рахунок), що вона і робила. Але, заблокувавши картку та картковий рахунок, Банк позбавив її можливості вносити кошти для погашення кредиту, не надавши при цьому альтернативні варіанти погашення кредиту. Отже, свідомо заблокувавши картку Fishka та картковий рахунок позивачки на чотири місяці, Банк заблокував (зупинив) порядок погашення кредиту та перестав виконувати своє зобов`язання відповідно до п. 3.7 та п. 2.4.1 Кредитного договору, не повідомив позивачку про затримку сплати кредиту відповідно до ч.4 ст.16 ЗУ «Про споживче кредитування», чим порушив права споживача фінансових і платіжних послуг. Разом з цим, Банк мав право відступити борг (вжити заходи для стягнення заборгованості) тільки у разі невиконання позивачкою письмової вимоги від Банка на погашення заборгованості. Оскільки Банк не надсилав позивачці письмової вимоги, відповідно у Банка і не виникло права на відступлення боргу за споживчим кредитом. Таким чином, Банк не виконав свої зобов`язання за договором споживчого кредитування щодо Договірного списання коштів з карткового рахунку на Поточний рахунок кредиту позивачки, перестав робити сплату страхових внесків та не дотримався порядку відступлення права вимоги, тому у виникненні боргу винен Банк, а не позивачка. Вказав, що позивачка має право на компенсацію моральної шкоди за порушення прав, як споживача кредиту заподіяної їй надавачами фінансових послуг в мінімальному розмірі сум штрафів, встановлених державою за такі правопорушення. Як основу для розрахунку позивач взяла мінімальний розмір штрафу в сумі три тисячі неоподатковуваних мінімумів, що в загальному складають 100 000 грн. 10.11.2025 року [PERSON] через підсистему «Електронний суд» подав відповідь на відзив ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», в якій вказав Банк мав право відступити борг, у разі невиконання позивачкою письмової вимоги від Банка на погашення заборгованості. Оскільки Банк не надсилав позивачці письмової вимоги, відповідно у Банка і не виникло права на відступлення боргу за споживчим кредитом. На звернення позивачки НБУ надав з цього питання відповідь Банку: «Банком надсилались повідомлення на Ваші телефонні номери [NUMBER] та [NUMBER] про необхідність сплати планових платежів та, в подальшому, можливість відступлення кредиту, у випадку несплати. При цьому, листи-вимоги щодо погашення кредиту не надсилались, лише смс-інформування». Однак, позивачка не отримувала смс-інформування від Банка про необхідність сплати кредиту. Виходячи з наведеного, Банк не може мати права вимоги до позивачки до боргу, який сам створив. 30.10.2024 року позивачка отримала на Укрпошті рекомендований лист від ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» з відміткою «Боргове повідомлення» та 21.11.2024 року «Повідомлення про відступлення прав вимог (повторно). 24.04.2025 року позивачка отримала через Укрпошту на свою поштову адресу лист ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» з досудовою вимогою від 22.04.2025 року за договором № 014/380805/82/1239021 від 24.09.2021 року. 02.06.2025 року позивачка отримала на свою електронну адресу лист від Товариства, у якому директор просить вимогу від 22.04.2025 року вважати не дійсною, а вреєстрі боржників, цього листа вказана дата видачі кредиту 20.01.2020 та дата повернення кредиту 24.11.2026 року, що не відповідає ні даті видачі кредиту, ні строку повернення в 60 місяців. У квітні 2024 року, відповідаючи на запит НБУ, Банк визнав, що зробив технічну помилку, в той час як номер договору вказано вірно. Доказами прав нового кредитора є передані первісним кредитором документи, які містять інформацію про обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора. Відступлення права вимоги може здійснюватись тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав та без наявності кредитного договору не можна встановити обсяг та зміст прав кредитодавця (нового кредитора). Договір кредитування № 014/380805/82/1239021 від 20.01.2020 року за яким Банк відступив Товариству борг на ім`я позивачки ні Банк ні Товариство не надали, отже цього договору у них немає, а відтак і зобов`язань також немає. Договір №014/380805/82/1239021 від 24.09.2021 року був переданий Банком Товариству неправомірно, тому Товариство також не набуло права вимоги до позивачки за цим Договором. Таким чином, Банк залишається єдиним кредитором перед яким позивачка ще має зобов`язання. Ухвалою суду від 04.12.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні представники позивача Кузьменко В.В. та Базик О.П. позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові та заявах по суті спору. Представники АТ «Райффазен Банк» щодо задоволення позовних вимог заперечили через їх безпідставність та необгрунтованість. Представник ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» до суду не з`явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини. [PERSON] є клієнтом АТ «Райффайзен Банк». Так, 28.09.2018 року [PERSON] уклала з АТ «Райффайзен Банк Аваль» Угоду № PDV2-2621448 про обслуговування та відкрила поточний рахунок разом з платіжною дебітною карткою Fishka. 20.01.2020 року [PERSON] уклала з Банком договір споживчого кредитування «Кредит готівкою» № 014/380805/82/790016. 24.09.2021 року між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] було укладено Заяву-Договір про надання кредиту «Кредит готівкою» № 014/380805/82/1239021, згідно умов якого Кредитор надав Позичальнику кредит у сумі 13 839,35 грн. строком на 60 місяців з фіксованою процентною ставкою 45,9% річних, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, а також виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором. Сторони погодили, що з метою виконання грошових зобов`язань за Кредитом, Клієнт доручає Банку здійснювати 19 числа кожного місяця Договірне списання коштів з КР на Поточний рахунок в сумі 591,59 грн., яка дорівнює сумі ануїтетного платежу згідно Графіку (п. 2.4.1 Заяви). Відповідно до п. 3.4 Клієнт має забезпечити наявність коштів на Поточному рахунку для подальшого здійснення Банком Договірного списання коштів згідно з умовами, передбачениим пунктом 9 Заяви про акцепт Публічної пропозиції/Угоди. У випадку об`єктивної неможливості забезпечення Клієнтом достатньої суми на рахунках (арешт коштів, закриття рахунків тощо), з яких Банк здійснює договірне списання коштів з метою погашення Клієнтом заборгованості за Кредитом, погашення Клієнтом заборгованості може бути здійснено Клієнтом будь-яким іншим шляхом, погодженим Банком. Як убачається з позову та підтверджується показами [PERSON] , [PERSON] в березні 2022 року виїхала до Німеччини, де проживає і на даний час. Термін дії картки з якої здійснювалось списання коштів для погашення кредиту, закінчувався 09/22. Банк повідомив [PERSON] , що термін дії картки буде автоматично продовжено до 2026 року, що відображено у виписках по рахунках позивача, яка продовжувала користуватися зазначеною карткою та сплачувала щомісячні платежі по кредиту. З наданого АТ «Райффайзен Банк» витягу з операційних систем Банку вбачається, що 15.04.2024 року та 15.05.2024 року на фінансовий номер [PERSON] направлялись смс-повідомлення про необхідність оновлення даних. 18.06.2024 року Банк направляв повідомлення про блокування рахунків. Вказане повідомлення позивачці доставлено не було (помилка в обробці чи доставці). 18.06.2024 року Банк тимчасово зупинив банківське обслуговування, у зв`язку із ненаданням інформації для оновлення персональних даних. Позивачем не проводилось планове погашення за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості яка згідно розрахунку банку станом на 17.10.2024 становила 12774 грн. 83 коп. 17.10.2024 року Банк відступив ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» право вимоги за кредитним договором, укладеним між банком та позивачем, що підтверджується виписками по рахунку та копією Договору відступлення права вимоги від 20.02.2024 року №114/2-67 F, Додатковою угодою №1 до вказаного Договору від 21.01.2025 року. 25.10.2024 року [PERSON] отримала смс-повідомлення від Банку про відступлення права вимоги за кредитом 014/380805/82/1239021. 11.11.2024 року [PERSON] звернулася до Банку через електронну пошту з листом в якому вказала, що на початку жовтня 2024 року її чоловік [PERSON] звертався до відділення Банку та намагався з`ясувати причину блокування рахунку, однак співробітники порадили телефонувати на гарячу лінію, оскільки не розуміють чому заблоковані рахунки. Разом з цим, матеріали справи не містять доказів звернення [PERSON] до Банку з питань блокування рахунку та сплати по кредиту в період з червня по жовтень 2024 року, що представником позивача підтверджується та не оспорюється. З листа Національного банку України від 23.05.2025 року за вих. № 14-0005/39922 вбачається, що банки самостійно визначають у своїх внутрішніх документах з питань ПВК/ФТ порядок дій, який забезпечує здійснення всіх заходів з належної перевірки клієнта, зокрема заходів щодо актуалізації даних про клієнта (пункт 26 розділу ІІІ Положення № 65). У зв язку із невчасно пройденої переідентифікації було заблоковано всі наявні рахунки. Разом з тим, Банк повідомив, що актуалізація даних була проведена 23.10.2024 року. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами виник спір з кредитних зобов`язань та правовідносин з питань банківського обслуговування, які призвели до відступлення права вимоги новому кредитору, яке позивачка вважає неправомірним. Відповідно до преамбули до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до роз`яснень, які містяться у ч.2 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Позивачка є клієнтом АТ «Райффайзен Банк» з 2018 року та 24.09.2021 року підписала Заяву-договір про надання кредиту «Кредит готівкою», що підтверджено сторонами та матеріалами справи. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно д ст. 628 ЦК України , зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Норми ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» визначають випадки порушення прав споживачів. А саме, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; ціну продукції визначено неналежним чином; документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач,своєчасно не передано (надано) споживачу. Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» зобов`язує суб`єктів первинного фінансового моніторингу ( у т.ч. банки) здійснювати належну перевірку нових клієнтів, а також існуючих клієнтів. Належна перевірка клієнта передбачає здійснення заходів, перелік яких встановлено п.34 ст.1 Закону. До таких заходів належить ідентифікація та верифікація клієнта, встановлення (розуміння) мети та характеру майбутніх ділових відносин або проведення фінансової операції; забезпечення актуальності отриманих та існуючих документів, даних та інформація про клієнта. Пунктом 13 додатка 1 до Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого Постановою Правління НБУ №65 від 19.05.2020 для банків встановлено обов`язок забезпечувати актуалізацію даних про клієнта у встановлені строки, які залежать від рівня ризику ділових відносин з клієнтом. Відповідно до норм ст.11 Закону про ПВК/ФТ Банк має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобов`язані подати інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для здійснення належної перевірки, а також для виконання банком інших вимог законодавства у сфері ПВК/ФТ. Обґрунтовуючи блокування рахунків позивача, Банк посилається на те, що відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого Постановою Правління НБУ № 65 від 19.05.2020 року, встановлено для банків обов`язок здійснювати актуалізацію даних своїх клієнтів. Відповідно до вимог законодавства Банк не має права обслуговувати Клієнта, якщо його ідентифікацію (пере ідентифікацію) не проведено своєчасно. За таких умов Банк змушений здійснювати блокування рахунків та обмежувати видаткові операції по ним. Разом з цим, відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Суд розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог вважає, що блокування рахунку позивача не впливає на утворення та наявінсть заборгованості перед Банком, оскільки позивач не скористалася іншими способами сплати кредиту, ніж Договірне списання коштів з карткового рахунку, що встановлено під час розгляду даної цивільної справи. Доводи представника позивача щодо неповідомлення Банку про інші способи оплати та затримку сплати кредиту суд відхиляє, оскільки позивачка була обізнана про обов`язок сплати по кредиту до 19 числа кожного місяця відповідно до Графіку платежів та ознайомлювалася з умовами кредитного договору, в якому передбачені альтернативні способи оплати, окрім Договірного списання коштів з карткового рахунку. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору суд констатує, що позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, у результаті пасивних дій з боку позивачки утворилася заборгованість, яку Банк, відповідно до умов кредитного договору, відступив ТОВ Фінансова компанія «Сіті Фінанс». Окрім того, не оспорюючи самого договору відступлення права вимоги АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ Фінансова компанія «Сіті Фінанс» № 114/2-67 F від 20.02.2024 року, позивач просить визнати таке відступлення неправомірним, однак суд зауважує наступне. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Позовна заява містить тільки доводи щодо неправомірності переходу права вимоги за кредитним договором на користь Товариства, що не має ліцензії необхідної для здійснення валютних операцій, які є помилковими. При цьому, заміна кредитора у зобов`язанні не змінює саме зобов`язання і позивач має ті ж самі права і обов`язки, визначені кредитним договором, як перед первісним кредитором, так і, у разі переходу права вимоги, перед іншим кредитором, а тому сама по собі заміна кредитора не свідчить про порушення прав позивача. Вимога про зобов`язання АТ «Райффайзен Банк» забезпечити подальшу можливість сплачувати поточні платежі без будь-яких штрафних санкцій та пені, згідно умов договору споживчого кредитування № 14/38085/82/1239021 від 24.09.2021 року є безпідставною з огляду на наявність договору відступлення права вимоги, який є чинним та позивачем не оскаржується. Разом з цим, суд зауважує, що під час розгляду справи встановлено відсутність договору споживчого кредиту між банком, який є відповідачем у справі та [PERSON] №14/380805/82/1239021 від 20.01.2020 року, а дата кредитного договору № 14/380805/82/1239021, яка має розбіжності в листі-повідомленні про відступлення та паперовому кредитному договорі зазначена технічно помилково. Вказана помилка визнана сторонами та неіснуючий з такою датою договір не породжує правових наслідків, жодним чином не впливає на права позивача, а тому визнання відсутнім права вимоги у АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ Фінансова компанія «Сіті Фінанс» до [PERSON] за договором споживчого кредиту від 20.01.2020 року, не підлягає захисту в судовому порядку. Щодо позовних вимог про визнання ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» таким, що порушило ч.4 та п.7 ч.5 ст.25 Закону України «Про споживче кредитування» щодо етичної поведінки при взаємодії із [PERSON] , як споживачем кредиту та її близькими особами. В обгрнтування вказаної вимоги представник позивача зазначав про направлення позивачу новим кредитором повідомлення про відступлення права вимоги без розуміння останнього обсягу своїх прав та наявності адрес і контактів для взаємодії; телефонні дзвінки представника товариства чоловіку позивачки, який не вказаний в кредитому договорі, не повідомлення про запис розмови; направлення новим кредитором повідомлень на адресу позивача з написом «Боргове повідомлення». Оцінюючи доводи представників позивача у зазначеній частині позовних вимог, надані ними на підтвердження вимог докази, проаналізувавши зміст норм Закону України «Про споживче кредитування», обставини справи суд не встановив з боку ФК при взаємодії із позивачем та її близькими особами при врегулюванні простроченої заборгованості за кредитним договором неетичної поведінки та її наслідків, які б підлягали судовому захистові. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. З наведеного вбчається, що здійснюючи правосуддя суд захищає порушені права (майнові чи не майнові), а не просто констатує факт порушення закону. Позов про встановлення факту не призводить до реального поновлення прав, оскільки є інтересом у правовій визначеності, а не захистом порушеного права. Позовні вимоги, які не призводять до реального відновлення права, є неналежними. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної та матеріальної шкоди, слід зазначити наступне. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав і така шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз`яснює Пленум Верховного Суду України в п.5 своєї постанови №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(з послідуючими змінами) при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд обов`язково повинен з`ясувати: наявність такої шкоди, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Оскільки наявність необхідних умов для стягнення з відповідачів моральної шкоди в межах розгляду даної справи не встановлена, то і вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Вимоги про стягнення матеріальної шкоди в сумі 46 815 грн., яка згідно доводів представників полягає в затратах позивача на листування з фінустановами, доказово не обгрунтовані, а правові підстави для їх стягнення судом не встановлені. Змагальність, згідно умов ст. 13 ЦПК України, полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Відмовляючи у позові, підстав для стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу суд не вбачає.

Outcome: dismissed