Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Стислий виклад позиції учасників процесу 30 грудня 2025 року адвокат Сопронюк Геннадій Михайлович звернувся до суду в інтересах позивача [PERSON] з позовом до відповідача Радехівської міської ради Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог представник позивача обґрунтував тим, що позивачка не може реалізувати свої майнові права як спадкоємець у позасудовому порядку, а тому змушена звернутися з позовом до суду за визнанням права власності на земельні частку (пай) у порядку спадкування на підставі сертифіката, серії ЛВ № 0115324, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) на ім`я [PERSON] за № 6372 від 27.09.1996 (а.с.1-4, 77). Заяви та клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі Своєю ухвалою від 27 серпня 2025 року суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче судове засідання (а.с.26). Своєю ухвалою від 5 січня 2026 року суд прийняв до розгляду цивільну справу №451/2152/25 за позовом [PERSON] до Радехівської міської ради Львівської області про визнання права власності на спадкове майно (а.с.37). Учасники справи у судове засідання не прибули. Представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити (а.с.47). Представник відповідача Радехівської міської ради Львівської області 23.01.2026 подав до суду клопотання, у якому просив суд розгляд справи проводити без його участі та ухвалити рішення на розсуд суду (а.с.76). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд не здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Установлені судом фактичні обставини справи Згідно із Свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданого 15 лютого 1966 року Оглядівською сільською радою Радехівського району Львівської області, [PERSON] народилася [INFO] в с. Лопатин Радехівського району Львівської області. Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.19). Згідно із Свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 26.08.2025, між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб виконавчим комітетом Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.20). [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] у віці 59 років в с. Опліцько Радехівського району Львівської області, про що складено відповідний актовий запис № 37, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] , виданим повторно, Радехівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 26 серпня 2025 року (а.с.13). Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкова справа не відкривалася, що підтверджується інформаційною довідкою із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 82497345 від 11.09.2025 (а.с.22). Згідно із довідкою № 237 від 26.08.2025, виданою Радехівською міською радою Львівської області [PERSON] , який помер [INFO] , на час смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом із останнім за даною адресою проживала та була зареєстрована - [PERSON] , [INFO] - дружина (а.с.21). Після смерті батька спадкове майно включало земельну частку (пай), що видно із відповіді Відділу № 6 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 23.09.2025 за №1273/308-25 (а.с.23), згідно якою на ім`я [PERSON] видано сертифікат, серії ЛВ №0115324, зареєстровано за № 6372 від 27.09.1996 на право на земельну частку (пай). Оригінал сертифіката втрачено, однак факт видачі підтверджено офіційною відповіддю компетентного органу. На підставі розпорядження голови Радехівської районної державної адміністрації Львівської області №502 від 25.09.1996 «Про затвердження розрахунку вартості земельної частки/паю та її розмірів в умовних кадастрових гектарах спілки власників селянських господарств «Опліцько» та Додатку до розпорядження Радехівської райдержадміністрації, встановлено, що у даному списку зазначений Спадкодавець - [PERSON] , який мав у власності земельну частку/пай загальною площею 1,71га (а.с.24-29). Отже, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , його дружина [PERSON] фактично вступила у володіння та управління спадщиною та прийняла її, шляхом постійного проживання з спадкодавцем на момент відкриття спадщини (фактично прийняла спадщину відповідно до ст. 549 ЦК УРСР). [INFO] померла мама позивачки - [PERSON] у віці 61 рік в м. Радехів Радехівського району Львівської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний актовий запис № 2 та підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] виданим Оглядівською сільською радою Радехівського району, Львівської області 3 лютого 2002 року (а.с.14). Після смерті [PERSON] , спадкова справа відкривалася, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 64104630 від 26.03.2021 та отримано свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.15-17). Відповідно до матеріалів спадкової справи №58/2021 (а.с.49-75) та копії довідки Радехівської міської ради Львівської області від 26.01.2026 №24 (а.с.78), наданої позивачем, спадщину після смерті матері [PERSON] прийняла позивач [PERSON] , оскільки проживала із спадкодавцем на момент смерті. Інших спадкоємців не встановлено. Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 272/02-14 від 11.09.2025, встановлено, що [PERSON] пропустила 6-ти місячний термін з часу відкриття спадщини для подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини, не було надано документів про те, що спадкоємець вступила у володіння та користування спадковим майном і відсутні документи, які підтверджують, що право власності на вищевказане нерухоме майно було зареєстроване у встановленому законом порядку на ім`я спадкодавця та не надано документів про належність вищевказаних земельних ділянок спадкодавцю. Таким чином, нотаріусом було постановлено - відмовити [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, на майно, що залишилося після смерті гр. [PERSON] , який помер [INFO] , а саме на майно - земельні ділянки надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Оглядівської сільської ради Шептицького району (колишнього Радехівського) Львівської області (а.с.30-31). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до вимог ст. 12, 229 ЦПК України ці докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за заповітом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Позиція суду Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Норми права, які застосував суд, та мотивована оцінка наведених сторонами аргументів Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Так, в пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 (720/95) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР (1540-06). У цьому разі потрібно враховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року (2768-14) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям урегульований Указом Президента України №720/95 від 08.08.1995. Відповідно до пунктів 2, 5 зазначеного Указу Президента України №720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Тобто, право на земельну частку (пай) має особа включена у списки на розпаювання. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ листом від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме п. 3.1 роз`яснив, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Згідно з нормами п.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 №666/94, право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Оскільки, у такому випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникало відповідно до норм ст. 529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року (набрання чинності ЦК України), застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Таким чином, на спадкові правовідносини після смерті спадкодавців поширюються норми ЦК УРСР, оскільки спадщина відкрилася до 1 січня 2004 року. На підставі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. З огляду на ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі статтями 549, 554 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17. За змістом ч. 1-2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як зазначив ВС КЦС у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, належним способом захисту, якщо вбачаються перешкоди в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, є звернення сторони до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. За правилами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Беручи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013, суд робить висновки, що позовні вимоги сторони щодо встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування є такими, що підлягають до задоволення. Щодо розподілу судових витрат У зв`язку з клопотанням позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Outcome: approved