Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

21.01.2026 ТОВ «Споживчий центр» (далі - Товариство) звернулося із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.11.2024 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, відповідачем цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором) підписано пропозицію про укладення кредитного договору, заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок грошові кошти в сумі 11000,00 грн. Під час ідентифікації позичальника останній пройшов однозначне встановлення особи. Кредитні кошти за договором № 01.11.2024-100001555 від 01.11.2024 надано строком на 126 днів. Дата повернення кредиту 06.03.2025 без можливості продовження (пролонгації) строку кредитування. Проте відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 23 398,36 грн., яка є документально підтвердженою. В добровільному порядку відповідач не погашає вказану суму заборгованості, тому позивач просить позов задовольнити. Не заперечує щодо можливості ухвалення судом заочного рішення. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.01.2026 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав, тому відповідно до приписів ч. 5 ст. 279 ЦПК України судом ухвалюється заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча повідомлений 10.02.2026 у розумінні приписів п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України належним чином про дату, час і місце розгляду справ шляхом надіслання повістки про виклик до суду за адресою місця реєстрації проживання, що отримана з Єдиного державного демографічного реєстру, що підтверджується довідкою поштового відділення. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов необхідно задоволити частково з таких підстав. Відповідно до ст.12-13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. В свою чергу, положеннями ст.525-527 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Договір є обов`язковим для виконання сторонами ст. 629 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 3 статті 207 Цивільного кодексу України визначено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи відповідач уклав кредитний договір № 01.11.2024-1000011555 від 01.11.2024 із Товариством шляхом використання одноразового електронного ідентифікатора. Грошові кошти в сумі 11 000,00 грн. перераховані на банківську платіжну картку відповідача № [NUMBER] (номер трансакції в системі iPay.ua - 554329683), що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 19.01.2026 №5-1901. Вказаний кредитний договір укладено строком на 126 днів із кінцевою датою повернення кредитних коштів та нарахованими процентами 06.03.2025. Процентна ставка за умовами договору фіксована-1% за день користування кредитом упродовж 9 чергових платежів, що визначаються графіком (п.12); одноразова комісія, пов`язана із наданням кредиту складає 1 650,00 грн. або 15% від суми кредиту, що сплачується різними частинами позичальником на протязі 1-го та 2-го чергових періодів (п.7). Пунктом 15 договору передбачена неустойка: 110,00 грн., яка нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Відповідач в особистому кабінеті на сайті ТзОВ «Споживчий центр» після ознайомлення з пропозицією (офертою) позичальника подав заявку на отримання кредиту, а згодом погодився з відповіддю (акцептом) про прийняття умов кредитного договору, тобто відбулося оформлення кредиту онлайн, що прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. Також ТзОВ «Споживчий центр» направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор А464, при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов зазначеного вище кредитного договору. При цьому, ознайомлення відповідача з паспортом споживчого кредиту на вищенаведених умовах також відбулося після підписання змісту цього документа вищенаведеним одноразовим ідентифікатором. Як передбачено ст. 598-599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України. Згідно з розрахунком ТОВ «Споживчий центр» сума боргу відповідача [PERSON] перед кредитором становить 23 398,36 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 9 727,38 грн., за нарахованими відсотками 8 170,98 грн., а також за неустойкою 5 500,00 грн. Товариство наголошує, що лише перші три чергові платежі із наявних 9-ти відповідач здійснював у передбачені кредитним договором строки і розмірах (грошові кошти вносилися 14.11.2024, 28.11.2024 та 12.12.2024, які включали часткову сплату основної суми (тіла) кредиту та нарахованих відсотків, а також повну виплату на користь кредитодавця одноразової комісії, пов`язаної із наданням кредиту). Отже, відповідачем умови кредитного договору не виконувалися належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором, що дає суду підстави для задоволення позову в частині стягнення неповернутої основної суми (тіла) кредиту і нарахованих відсотків з урахуванням наведених нижче додаткових мотивів. Суд не погоджується із аргументами Товариства про правомірність нарахування [PERSON] одноразової комісії, пов`язаної із наданням кредиту, з огляду на нікчемність умов кредитного договору про необхідність її сплати відповідно до положень ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Позивачем не доведено, за які конкретно супутні послуги кредитодавцем нараховано відповідні платежі, а так само погодження таких послуг зі споживачем. При цьому, враховуються висловлені у постановах Верховного Суду від 10.11.2021 (справа № 740/3852/19) та від 31.08.2022 (справа № 202/5330/19) правові позиції, які є релевантними до обставин цієї справи. У цій частині рішення суд окремо наголошує, що наданий для ознайомлення та підписання позичальнику паспорт споживчого кредиту в Розділі 4 прямо зазначає, що будь-які додаткові та/або супутні послуги Товариством під час укладення та виконання кредитного договору не надаються. Крім того, суд не погоджується із необхідність стягнення з відповідача нарахованої Товариством неустойки попри виключений з 24.12.2023 пункт 6-1 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 №1734-VIII (зміни внесені Законом № 3498-ІХ від 22.11.2023). В цій частині спору (щодо стягнення неустойки) правовідносини чітко та детально врегульовані нормою п.18 «»Перехідних та прикінцевих положень» Цивільного кодексу України, які передбачають, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Щодо застосування п.18 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України до спірних правовідносин у цій справі суд зазначає таке. Тлумачення зазначеної вище норми матеріального закону свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Ця особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідний правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22, який є обов`язковим для застосування. Таким чином, вимоги Товариства до [PERSON] про стягнення 5 500,00 грн. нарахованої пені також не можуть бути задоволені. Крім того, протиправно нарахована позичальнику одноразова комісія, пов`язана із наданням кредиту, в сумі 1 650,00 грн, з огляду на викладене, а також положення ч.1 ст.16, ст.19 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 № 1734-VIII, ураховуючи відсутність прострочених позичальником перших трьох чергових платежів за умовами договору, підлягає зарахуванню у рахунок дострокового повернення основної суми (тіла) кредиту, яка станом на 12.12.2024 повинна складати 8 077,38 грн. (11 000,00-272,94-999,68-1 650,00). На період з 13.12.2024 до 06.03.2025 припадає 84 календарних дні, тому сума належних до сплати позичальником [PERSON] процентів складатиме згідно з встановленою в договорі денною процентною ставкою 1% 6 784,68 грн. (8 077,38х0,01х84), замість заявлених до стягнення Товариством 8 170,98 грн. Сукупно з відповідача на користь Товариства необхідно стягнути 14 862,06 грн. боргу за кредитним договором від 01.11.2024 № 01.11.2024-100001555 Питання про розподіл судових витрат вирішити згідно з вимогами ст.141 ЦПК України, врахувавши необхідність стягнення з відповідача частини боргу (63,51% від ціни позову).

Outcome: partial