Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, який мотивує тим, що він є власником автомобіля Hyundai Elantra д.н.з. [NUMBER] . 05.04.2017 року близько 10 год. ранку він припаркував свій автомобіль біля дороги між земельними ділянками за адресою: м. Ірпінь, вул. Київська, буд. 1-Ц та м. Ірпінь, вул.. Київська, буд. 1-Щ та пішов у своїх справах. Проте близько 11:15 почув гуркіт, вийшовши на вулицю та виявив, що із земельної ділянки, розташованої поблизу вказаного житлового будинку впало сухостійне дерево. Прибувши за викликом співробітниками поліції було зафіксовано падіння трухлявого дерева, складено протокол огляду місця події у присутності двох понятих та встановлено причину падіння дерева: перегниття коріння. Також у протоколі зазначено перелік пошкоджень завданих падінням дерева. Було також відзняте місце події, з вказаних фото видно, що дерево впало на проїжджу частину з земельної ділянки: м. Ірпінь, вул. Київська , 1-щ, власником якої є відповідач. Завданий матеріальний збиток становить 112971,02грн. згідно проведеної експертизи. З метою добровільного відшкодування завданої шкоди він звернувся до відповідача з листом (претензією-вимогою) 20.04.2017 року. [PERSON] є власником земельної ділянки разом з насадженнями, що розташовані на території такої земельної ділянки. В разі порушення законодавства з питань благоустрою населених пунктів, громадяни повинні відшкодовувати збитки у встановленому законом порядку. Через неналежне утримання належного нерухомого майна відповідачем було завдану шкоду як матеріальну так і моральну. Автомобіль був придбаний ним за пів року до вказаної події, а тому внаслідок його ушкодження зазнав душевних страждань. Через таке самопочуття в нього досі поганий сон, відчуває складності в тому щоб засинати. Вартість ремонту автомобіля є значною , тому він майже весь час перебуває в поганому настрої, так як це ставить його сім`ю в скрутне матеріальне становище. Через постійно пригнічений настрій у нього погіршилися відносини в сім`ї, з його близькими та колегами по роботі. Також він постійно відчуває внутрішню напругу та хвилювання не лише за своє майно, але і за життя та здоров`я, через те, що на території відповідача знаходяться й інші сухостійні дерева, які продовжують падати (останній випадок відбувся знову 13.07.2017 року. Відповідач не здійснює жодних заходів щодо приведення території у відповідність до норм законодавства про благоустрій. Моральну шкоду оцінює у 10000,00грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 112971,02грн. та моральну шкоду в розмірі 10000,00грн., а також сплачений судовий збір. Відповідачем [PERSON] через канцелярію суду подано заперечення проти позову, відзив (доповнення), в яких зазначає, що доказами того, що дерево росло на його земельній ділянці позивач вважає: власне твердження про це та протокол огляду місця події, складений з його слів. Інших доказів, які б свідчили про те, що дерево росло на його земельній ділянці позивач не надає. Взявши за основу власні припущення та вважаючи їх установленими фактами, позивач вимагає від нього відшкодувати завдані йому збитки. Проти позовних вимог заперечує повністю у зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю. Всі заяви та твердження позивача суперечать дійсності, ґрунтуються на припущеннях та спростовуються належними доказами. Згідно фактичних обставин: позивач припаркував свій автомобіль в місці забороненому для зупинки та стоянки. Через деякий час, на його автомобіль впав стовбур дерева і пошкодив авто. Позивач заявляє, що: дерево впало з його земельної ділянки; дерево впало внаслідок порушення ним обов`язків по утриманню зелених насаджень; свої дії позивач вважає повністю правомірними, а себе вважає жертвою його недбалості. Підставою вимог позивача є його припущення про те, що шкода автомобілю завдана падінням дерева з належної йому земельної ділянки. Однак, жодних доказів того, що дерево росло на його земельній ділянці позивач не надає. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не встановлював та не має жодного уявлення про дійсні межі земельної ділянки. При цьому, ні він сам, ні працівники поліції, ні поняті зазначені в протоколі огляду місця події, не знали і не могли знати про межі земельної ділянки та, тим більше, засвідчувати факт падіння дерева з його земельної ділянки. Таким чином, і заява позивача і протокол не є належними та допустимими доказами того, що впале дерево росло на його земельній ділянці. Звіривши фото надані позивачем та фото із сервісу: google.com.ua/maps з мережі Інтернет, зрозуміло, що мова може йти, виключно, про дерево, яке знаходилося поза межами його земельної ділянки. Дерево, на яке вказує позивач, було елементом об`єкту благоустрою відмінного від його земельної ділянки. Він володіє земельною ділянкою площею 0,037 га за адресою: м. Ірпінь, вул. Українська, 1 -щ. В той же час, позивач заявляє, що припаркував свій автомобіль між ділянками за адресою: м. Ірпінь вул. Київська, 1 - Ц та вул. Київська, 1 - Щ. У зв`язку з цим, нез`ясованим залишається питання: чи тотожні між собою адреси між собою адреси: м. Ірпінь, вул. Київська, 1 - Щ та м. Ірпінь, вул. Українська, 1 - Щ. Дізнавшись про подання позову, він провів обстеження земельної ділянки на предмет залишків дерева. За результатами огляду встановив, що дерево з його ділянки не падало. Для підтвердження цього факту звернувся до організації, яка має необхідне (геодезичне) обладнання та сертифікати. За результатами дослідження ділянки, інженером - землевпорядником Погурельським було встановлено, що дерево з його ділянки не падало. Залишки дерева були виявлені поза межами земельної ділянки. Таким чином, твердження позивача про те, що дерево росло на його земельній ділянці, спростовується належними доказами. Крім того, згідно даних на місцевості, поряд із його земельною ділянкою прокладений (в землі) високовольтний кабель лінії електропередач потужністю КЛ - 10 КВ, цей факт підтверджується фото та планом М 1:500. Згідно п. 5 постанови КМ України від 4 березня 1997 р. № 209 «Про затвердження Правил охорони електричних мереж»: охоронні зони електричних мереж встановлюються: уздовж підземних кабельних ліній електропередачі - у вигляді земельної ділянки, обмеженої вертикальними площинами, що віддалені по обидві сторони лінії від крайніх кабелів на відстань 1 метра. Як видно з фотографій, дерево, про яке імовірно йде мова, знаходилося поза межами його земельної ділянки в межах охоронної зони електричних мереж. У зв`язку з тим, що дерево росло за межами його ділянки він не був зобов`язаний, а тим більше, не мав права вчиняти будь - які дії по відношенню до нього. Дерево - чужа власність. Його обов`язки по утриманню зелених насаджень обмежені межею його земельної ділянки і не поширюються на зелені насадження, що перебувають у власності, користуванні, володінні інших осіб або на території інших осіб, у зв`язку з цим, між ним, його діями та падінням дерева - відсутній будь - який причинно-наслідковий зв`язок. А це, в свою чергу, виключає зв`язок між шкодою отриманою позивачем та ним. Що стосується причин настання подій описаних позивачем, то такі події - є випадком, що стався внаслідок безвідповідальності самого позивача. На це вказують наступні обставини та факти: згідно даних на місцевості: з одного боку, земельна ділянка обмежена дорогою (перехрестям доріг), а з іншого - заїздом/виїздом до/з прилеглої території таунхаузів. При цьому, відстань від перехрестя до заїзду до прилеглої території таунхаузів (зі сторони, де стояв автомобіль позивача) - не більше 18 (вісімнадцяти) метрів. В цьому проміжку, як вбачається з матеріалів справи позивач і припаркував свій автомобіль. Як вбачається з матеріалів справи, позивач припаркував автомобіль з грубим порушенням п. 15.9. ПДР, оскільки, припаркувати автомобіль довжиною в 4,5 м. таким чином, щоб на відстані у 18 м. він був одночасно віддаленим і від перехрестя і від заїзду до таунхазів на 10 м. і більше - фізично неможливо. Водночас, матеріали справи не містять належних доказів того, що територія, де стояв автомобіль позивача, відведена для стоянки автомобіля та, що його автомобіль знаходився у спеціально обладнаному місці для паркування автотранспорту і вжито необхідних заходів для його безпечного збереження. В той же час, жоден з нормативно-правових актів не передбачає обов`язок балансоутримувача дерева або власників сусідніх земельних ділянок забезпечувати схоронність припаркованих автомобілів (поза спеціальними місцями для паркування автомобілів) належних третім особам. Протокол огляду місця події складено зі слів позивача. До того ж, під час огляду ушкодженого транспортного засобу в місці події його залучено не було, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості надати пояснення та заперечення щодо причин пошкодження автомобіля під час огляду місця події та складання документів. Всі документи подані позивачем - є документами про наслідок події. В той же час, позивачем не подано жодного документа, який би свідчив про те, що завдана йому шкода мала джерелом свого походження - його земельну ділянку та стала наслідком його протиправних дій. Надані позивачем матеріали та докази не доказують завдання йому шкоди саме з його вини, протиправність його дій, причинний зв`язок між ними. Навпаки, наявні матеріали та докази вказують на те, що позивач став жертвою власної недбалості та випадкових обставин за наслідки яких, відповідно до ст. 323 Цивільного кодексу України, повинен самостійно нести відповідальність. Причиною пошкодження автомобіля позивача - став випадок. Причиною ж випадку, стали дії, недбалість, необачність позивача та порушення ним елементарних правил безпеки та правил дорожнього руху. Ризик же випадкового пошкодження/знищення майна, повністю покладається на власника. Що стосується розміру заявленої матеріальної шкоди, то залишається незрозумілим принцип її визначення. Як відомо, позивач користується автомобілем, в той же час, в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують факт понесення ним затрат на ремонт автомобіля в зазначеному ним, в позовній заяві, розмірі. Стосовно заяви позивача про його бажання врегулювати спір в досудовому порядку та його ухилення від такого врегулювання, зазначає наступне: 29 квітня 2017 року він отримав лист не встановленої (на той час) особи з вимогою оплатити: 201442,30 грн. На конверті була зазначена зворотна адреса: [ADDRESS] . На зазначену адресу ним була направлена відповідь, однак, відправлений лист повернувся у зв`язку із закінченням строку зберігання, що свідчить про ухилення, як раз позивача від вирішення спору в досудовому порядку. Відносно визначення розміру моральної шкоди, необхідно відмітити наступне: людина з «тонкою» душевною структурою однаково відчуває моральні страждання як у випадку порушення її так і у випадках порушення нею самою установлених норм та правил суспільства. В даному випадку, позивач відчуває моральні страждання виключно відносно предметів матеріального світу, які належать особисто йому. Що ж стосується його обов`язків дотримуватися норм та правил встановлених законодавством та суспільством, такі норми та правила позивач вважає для себе не обов`язковими та, від їх порушення, не відчуває докорів сумління та моральних страждань. Все це вказує на однобічність суджень та на перебільшення позивачем рівня своїх «страждань». Просить суд в задоволенні позову [PERSON] про відшкодування шкоди відмовити повністю, судові витрати покласти на позивача. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В поданих письмових поясненнях до судових дебатів від 11.02.2026 року представник [PERSON] - адвокат Глушко Ю.М. підтримав позовні вимоги, додатково зазначив, що просить суд звернути увагу на те, що обставини щодо падіння 05.04.2017 року на автомобілі (зокрема автомобіль позивача) дерева, яке росло на належній відповідачу земельній ділянці з кадастровим номером 3210900000:01:046:0072, вже були встановлені судом в іншій цивільній справі за № 367/1821/13, у якій було прийнято кінцеве рішення про задоволення позову [PERSON] (власник автомобіля «Нісан Пафайндер», р/н [NUMBER] ), до [PERSON] про відшкодування шкоди. Просив суд позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди - задовольнити у повному обсязі. Стягнути з [PERSON] на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 112971,02грн., моральну шкоду в розмірі 10000,00грн., та судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву щодо розгляду справи без його участі та прийняти письмові судові дебати. В яких зазначає, що на його ділянці і біля неї немає і ніколи не було парковки. Він ніколи не дозволяв і не примушував позивача паркуватися на його землі. Позивач сам зробив цей вибір. Рішення і дії позивача нерозривно пов`язані з наслідками. Шкода нерозривно пов`язана із діями позивача. Вона - наслідок дій та виборів позивача, вчинених без його примусу. Позивач не міг не бачити і не розуміти, що ставить автомобіль під пошкодженим деревом, в місці не призначеному для паркування. Це груба необережність, а не проста необачність. Неправомірна поведінка позивача, яка є передумовою відповідальності і причиною шкоди, була вчинена позивачем, а не ним. Щодо моральних страждань позивача, то позивач мав би страждати і від порушення прав іншої людини. Однак, він страждає вибірково, а вчинене ним порушення - залишає емоційно нейтральним. При такій "моральності" позивача, його моральні страждання компенсовані порушенням ним права власності і позивач не заслуговує на компенсацію за "зручні" страждання. Щодо витрат позивача на правову допомогу. Зазначений розмір допомоги є завищеним , враховуючи, що з моменту укладення договору до сьогоднішнього дня ніяких інтелектуальних або документальних навантажень на представника не було, - такі витрати є надмірними. Вартість послуг представника не відповідає ні складності справи, ні реальним витратам часу на підготовку до засідань. Подані позивачем докази є недостовірними: в протоколі огляду місця події не встановлено, що дерево росло на його землі та те, що він порушив правила благоустрою; звіт про оцінку майна готувався під повним контролем позивача і в ньому відсутнє те, що спеціаліст попереджений про кримінальну відповідальність та про те, що звіт готується для подання до суду; у висновках експертів, які проводили земельно- технічну експертизу сказано, що встановити точне місцезнаходження дерева - неможливо, а у висновку "експерта" [PERSON] зафіксовано, що автомобіль позивача знаходився на його землі. Просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, судові витрати покласти на позивача. Присудити з позивача на його користь понесені ним судові витрати 16000,00грн., витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката та 15500,00грн. оплата за проведення земельно-технічної експертизи (по другому питанню) по справі № 367/5776/17, згідно ухвали від 15.06.2020р. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] [PERSON] , є власником автомобіля Hyundai Elantra , 2016 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . З протоколу огляду місця події від 05.04.2017 року, складеного слідчим СВ Ірпінського ВП в присутності понятих [PERSON] та [PERSON] , за участю спеціаліста [PERSON] , огляд розпочато о 13год 00хв, огляд закінчено о 13год. 20хв. встановлено об`єктом огляду являється місцевість розташована за адресою: Київська обл.., м. Ірпінь, вул. Українська, 1-Ц. Під час огляду встановлено, що на відстані 3 метрів від паркану буд. 1-Ц по вул. Укераїнська знаходиться два припаркованих автомобіля, які стоять один біля одного перший автомобіль марки Хюондай Елантра р/н [NUMBER] та другий автомобіль марки Нісан пасфайндер р/н [NUMBER] . Під час огляду на даху автомобіля Хюндай лежить дерево, яке впало внаслідок перегниття коріння. Вказане дерево під час падіння пошкодило автомобілі. Автомобіль Нісан має наступні пошкодження: дах у вигляді вм`ятин з правої та лівої сторони, дуги які знаходяться на даху автомобіля також пошкоджені у вигляді погнутостей з правої та лівої сторін. Під час огляду місця події співробітниками поліції було відзнято фото з місця події, на яких видно, що дерево впало на проїжджу частину з земельної ділянки: м Ірпінь, вул. Українська , 1-Щ, вказані обставини знайшли своє підтвердження з наявних в матеріалах справи копії протоколу огляду місця події від 05.04.2017 року та копії ілюстративної таблиці до протоколу огляду місця події від 05.04.2017 року. Згідно інформації державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, кадастровий номер 3210900000:01:046:0072, за адресою м. Ірпінь, вул. Українська . 1-Щ, належить [PERSON] . Згідно звіту № 813 від 24.04.2017 про оцінку автомобілю складеного ФОП [PERSON] , завданий позивачу, як власнику автомобіля, матеріальний збиток становить 112971,02грн. Згідно висновку експерта № 346/01/2019 від 28.01.2019 року, за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 03.06.2021 року, складеного судовим експертом Експертно-дослідної служби України згідно замовлення [PERSON] від 10.12.2018 року договір № б/н від 10.12.2018 року, підготовленого для подачі до Ірпінського міського суду Київської області в цивільній справ № 367/5776/17 [PERSON] (свідоцтво № 1623 від 22 березня 2013 року, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України) встановити чітке місце розташування досліджуваного багаторічного насадження (дерева) станом на дату проведення дослідження не вбачається можливим, оскільки залишки досліджуваного дерева, в тому числі кореневої системи та стовбура, відсутні. Разом з тим, за результатами проведення порівняння фотоматеріалів та здійснених замірів встановлено, що основа досліджуваного дерева була розташована в межах земельної ділянки з кадастровим номером 3210900000:01:046:0072. Згідно висновку експерта № 713/06/2021 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 03.06.2021 року, складеного судовим експертом Експертно-дослідної служби України Хомутовським М.В. (свідоцтво №1966 від 30 листопада 2018 року та № 1977 від 30 січня 2019 року, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України) визначити за результатами проведення візуально-інструментального обстеження земельної ділянки з кадастровим номером 3210900000;01:046:0072 за адресою: Київська область, вул. Українська, 1-щ чітке (конкретне) місце розташування досліджуваного дерева та визначити чи розташоване в межах земельної ділянки з кадастровим номером 3210900000:01:046:0072 станом на дату проведення дослідження не вбачається за можливе в зв`язку із тим, що на дату проведення дослідження залишки досліджуваного (впавшого) дерева, в тому числі його кореневої системи та стовбура, відсутні. При цьому в рамках даного дослідження зіставляючи інформацію яка відображена у фотоматеріалах, що містяться в наданих на дослідження документах, а також картографічному вільно доступного сервісі Google із результатами проведеного візуально-інструментального обстеження встановлено, що досліджуване дерево (основа) розташовується в межах земельної ділянки з кадастровим номером 3210900000:01:046:0072 на території яка зображена на рисунку № 45 сірим кольором та проходить по точках 1-2-3-4-1, що мають наступні координати: 1 (X: 5588011.9741; Y: 3352484.410), 2 (X: 5588013.894; Y: 3352482.169), 3 (X: 5588014.115; Y: 3352482.336), 4 (X: 5588012.340; Y: 3352484.686). Відповідно до ч. 1 статті 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів». громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію. Згідно з ч. 2 ст. 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», охорона, утримання та відновлення зелених насаджень на об`єктах благоустрою, а також видалення дерев, які виросли самосівом, на земельних ділянках переданих у власність здійснюються за рахунок коштів їх власників. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», видалення дерев, кущів, газонів і квітників здійснюється в порядку. затвердженому Кабінетом Міністрів України. Негайне видалення пошкоджених дерен або кущів (їх частин) може здійснюватися підприємствами, установами, організаціями або громадянами в разі, якщо стан таких пошкоджених зелених насаджень загрожує життю, здоров ю громадян, а також майну громадян та/або юридичних осіб. Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» в разі порушення законодавства з питань благоустрою населених пунктів, такі громадяни повинні відшкодовувати збитки у встановленому законом порядку. Така ж норма продубльована і в Правилах благоустрою «Про Інспекцію по контролю за благоустроєм міста Ірпеня та селищ Ворзель, Гостомель, Коцюбинське», затверджених рішенням Ірпінської міської ради (п.п. 3.2.1., 3.2.4 Правил). За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. Крім того, як передбачено вимогами ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, що завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п.2 своєї постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідок дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. В свою чергу, за правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Будь-яких доказів, які б підтверджували дотримання відповідачем законодавства з питань благоустрою, матеріали справи не містять. В ході судового розгляду встановлено, що дерево, яке спричинило механічні пошкодження автомобіля Hyundai Elantra д.н.з. [NUMBER] , було розташована в межах земельної ділянки з кадастровим номером 3210900000:01:046:0072, що належить відповідачу. Крім того, згідно вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16 травня 2024 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди встановлені наступні обставини.Обставини про те, що 05.04.2017 року близько 11:15 на автомобіль марки NissanPathfinder д.н. [NUMBER] , який належить [PERSON] , котрий був припаркований на вул. Українська, буд. 1-Ц, м. Ірпінь, впало дерево, що спричинило пошкодження автомобіля; під час огляду місця події співробітниками поліції було відзнято фото з місця події, на яких видно, що дерево впало на проїжджу частину з земельної ділянки: м Ірпінь, вул. Українська , 1-Щ, - знайшли своє підтвердження з наявних в матеріалах справи копії протоколу огляду місця події від 05.04.2017 року та копії ілюстративної таблиці до протоколу огляду місця події від 05.04.2017 року. Згідно інформації державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, кадастровий номер 3210900000:01:046:0072, за адресою м. Ірпінь, вул. Українська . 1-Щ, належить [PERSON] . Згідно висновку експерта № 346/01/2019 від 28.01.2019 року, встановити чітке місцерозташування досліджуваного багаторічного насадження (дерева) станом на дату проведення дослідження не вбачається можливим, оскільки залишки досліджуваного дерева, в тому числі кореневої системи та стовбура, відсутні. Разом з тим, за результатами проведення порівняння фотоматеріалів та здійснених замірів встановлено, що основа досліджуваного дерева була розташована в межах земельної ділянки з кадастровим номером 3210900000:01:046:0072. В ході судового розгляду встановлено, що дерево, яке спричинило механічні пошкодження автомобіля NissanPathfinder д.н. [NUMBER] , було розташоване в межах земельної ділянки з кадастровим номером 3210900000:01:046:0072, що належить відповідачу - [PERSON] Постановою Київського апеляційного суду від 01 серпня 2025 рокупо цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 травня 2024 року залишено без змін. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає. Матеріалами справи не підтверджено доводи відповідача стосовно того, що дерево, яке впало на автомобіль позивача, знаходилось поза межами земельної ділянки, належної йому. Посилання відповідача на те, що [PERSON] припаркував автомобіль у невстановленому місці, не знайшли свого підтвердження в суді, оскільки вказана обставина не підтверджується належними доказами, тобто, протоколом чи постановою про притягнення до адміністративної відповідальності. При цьому, суд звертає увагу на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між наявністю чи відсутністю в діях [PERSON] порушень правил дорожнього руху та пошкодженням автомобіля внаслідок падіння дерева. Суд також не бере до уваги твердження відповідача про те, що звіт № 813 від 24.04.2017 про оцінку автомобіля не є належним та допустимим доказом по справі, оскільки, готувався під повним контролем позивача і ньому відсутнє те, що спеціаліст попереджений про кримінальну відповідальність та про те, що звіт готується для подання до суду. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення незалежної оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування. Відповідно до пунктів 1.2 1.4 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року № 145/5/2092, Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ. Вимоги Методики є обов`язковими під час проведення авто товарознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових авто товарознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин. Згідно з п. 4.3 цієї Методики за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ. Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів встановлено, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092. Наданий позивачем звіт відповідає вказаним вимогам закону та підзаконних нормативно-правових актів. Будь-яких належних та допустимих доказів на його спростування відповідачем не надано. Відповідачем також не доведено необґрунтованості чи суперечності Звіту № 813 від 24.04.2017 про оцінку автомобіля іншим матеріалам справи та не спростовано викладених у ньому обставин. Власних звітів про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди відповідач суду не надав. Клопотання про проведення експертизи не заявляв. За таких обставин у суду відсутні підстави сумніватися у достовірності розрахованого ФОП [PERSON] розміру збитку. Також слід зазначити, що згідно з частиною другою статті 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постанові № 643/10751/16-ц від 23.11.2020. Натомість, згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо), або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається у відповідності до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У відповідності до звіту № 813 від 24.04.2017 про оцінку автомобілю складеного ФОП [PERSON] , матеріальний збиток, завданий власнику автомобіляHyndai Elantra д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження, складає 112971,02грн. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, що з відповідача, як з особи відповідальної за спричинення шкоди майну позивачу, на користь позивач підлягає до стягнення 112971,02грн. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди. Згідно вимог ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пункт 3 ч.2 ст. 23 ЦК України передбачає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Пунктом 2 частини 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В контексті практики Європейського суду з прав людини варто зазначити, що справедливість компенсації як категорія, що застосовується й національним законодавцем, проте є не розкритою в судових прецедентах, визначається ЄСПЛ з урахуванням усіх обставин, а також особливостей справи. Суд суворо дотримується позиції, що відшкодування має виключно компенсаційний, а не каральний, обтяжуючий або запобіжний характер. Відповідно до правового висновку, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. У правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/3509/18, провадження № 61-17721св19, зазначено, що за загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Позивач оцінює моральну шкоду у розмірі 10000,00грн. При цьому, зазначає, що зазнав душевних страждань внаслідок пошкодження автомобіля, має погане самопочуття, а саме: проблеми зі сном та пригнічений настрій. При цьому жодних доказів, щодо погіршення стану здоров`я, чи проходження відповідного лікування пов`язаного з погіршенням стану здоров`я суду не надано. Суд погоджується з тим, що внаслідок пошкодження транспортного засобу, позивач зазнав страждання та стрес. Враховуючи вказані обставини, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд частково задовольняє вимогу про стягнення моральної шкоди з відповідача - у розмірі 1000 гривень. За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 112971,02 грн. та моральної шкоди в розмірі 1000,00грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, понесені нею і документально підтверджені, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовну заяву [PERSON] задоволено частково (ціна позову - 122971,02 грн. задоволено позовних вимог на загальну суму 113971,02 грн. тобто на 93%. Згідно квитанції № ПН578 від 01 вересня 2017 року позивачем сплачений судовий збір в розмірі 1139,72грн. Згідно квитанції № ПН575 від 01 вересня 2017 року позивачем сплачений судовий збір в розмірі 640,00грн. Суд, відповідно до положень статті 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - 1655,14грн. Позивачем не надано жодного документального підтвердження, щодо оплати проведеної судової експертизи, тому суд приходить до висновку про відмову в цій частині позовних вимог. Згідно даних дублікату квитанції № 0.0.2127137861.1 від 17..05.2021 року вбачається, що [PERSON] оплатив 15500,00грн. за проведення земельно-технічної експертизи ц.с. № 367/5776/17 (друге питання). Суд, відповідно до положень статті 141 ЦПК України, не присуджує відповідачу понесені витрати на оплату експертизи, оскільки, позовна вимога щодо стягнення матеріальної шкоди, а судова земельно-технічної експертизи була призначена з метою конкретизації місця падіння дерева, що стало причиною заподіяння такої шкоди задоволено судом в повному обсязі Щодо вимоги стягнення витрат на правничу допомогу. В своїх роз`ясненнях, наданих у п.п.47-48 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2017 року №10, ВССУ зазначив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Надання платної правової допомоги регламентується Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно частини 1 статті 26 якого, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Аналізуючи наведене, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності, враховуючи всі аспекти та складність справи, яка не представляє складності, позов, поданий позивачем невеликого змісту, не потребує значного часу для його виготовлення, на думку суду такі витрати позивача не були неминучими. В матеріалах справи міститься копія договору про надання правової допомоги № 0307-17 від 03.07.2017р., укладеного між Єрмоленко Дарією Юріївною (адвокат) та [PERSON] за умовами якого адвокат зобов`язується надати правову допомогу за окремими дорученнями клієнта, а клієнт зобов`язується оплатити надані послуги на мовах цього договору. Згідно п. 2.2.3. договору клієнт зобов`язується оплатити адвокату юридичні послуг, вартість яких визначена додатковими угодами до цього договору та актами прийому-передачі наданих послуг. Згідно п. 3.2. договору гонорар складається з суми вартості послуг визначених в додаткових угодах до цього договору та актів приймання-передачі наданих послуг. Згідно п. 3.4. договору гонорар може оплачуватись на будь-якому етапі виконання договору, на підставі писаних сторонами додаткових угод в яких визначено вартість окремих адвокатських послуг та акту приймання-передачі наданих послуг. Згідно п. 7.1. договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками сторін (у разі наявності печаток) та діє до 31.12.18 р. Суду надані копії додаткових угоддо договору про надання правової допомоги № 0307-17 від 03.07.2017р. від 25.12.2018р. та 28.12.2020р., з яких вбачається, що строк дії договору продовжувався: а саме до 31.12.2020р. та до 31.12.2022р. відповідно. Також в матеріалах справи містить ордер серія СМ № 12 від 13.03.2018 року, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ЧН № 000080 від 18 листопада 2016 року. При цьому жодних додаткових угод в яких визначено вартість окремих адвокатських послуг адвоката Єрмоленко Ж.Ю. позивачу, актів приймання-передачі наданих послуг суду не надано. Згідно договору про надання правової допомоги, укладеного 24.01.2022 року між Забуга В.В. (адвокат) та [PERSON] (клієнт) вбачається, що адвокат з моменту підписання договору приймає на себе доручення клієнта надати йому всебічну, якісну і кваліфіковану правову допомогу із представлення, захисту та поновлення прав і законних інтересів клієнта у спірних правовідносинах з [PERSON] під час розгляду цивільної справи № 367/5776/17 також визначено, що зобов`язується оплатити адвокату юридичні послуг, вартість яких визначена додатковими угодами до цього договору та актами прийому-передачі наданих послуг; гонорар складається з суми вартості послуг, які узгоджені сторонами та зазначені в додаткових угодах до цього договору; порядок обчислення гонорару ( фіксований розмір, погодинна оплата), порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в додатковій угоді до цього договору; факт надання правової допомоги (послуг) підтверджується актами приймання-передачі наданих правових послуг писаних сторонами. Згідно додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги від 24.01.2022 року від 24.01.2022 року сторони дійшли згоди, що вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється виходячи із фактично затраченого часу адвоката для надання правової допомоги (погодинна оплата) та розраховується виходячи із вартості години роботи адвоката. Вартість 1 (однієї) години роботи адвоката становить 1500,00грн. Виключенням являється надання адвокатом правової допомоги у вигляді представництва інтересів клієнта під час розгляду справи в судовому засіданні Вартість такої правової допомоги є вкованою і становить 5440,00грн. за участь адвоката в 1 (одному)судовому засіданні. У разі прибуття адвоката у судове засідання, яке не відбулося не з вини адвокат - 2720,00грн. (п. 2 угоди). Згідно п. 3 угоди сторони дійшли згоди, що в разі досягнення позитивного рішення у справі клієнт також сплачує адвокату додаткову винагороду «Гонорар успіху» в розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню з [PERSON] за цим судовим рішенням. Згідно п. 5.1. угоди правова допомога вважається наданою після підписання сторонами акту приймання-передачі наданої правової допомоги. Також в матеріалах справи міститься копія ордеру серія АІ № 1155621 від 24 січня 2022 року, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КС № 7536/10 від 14 березня 2019 року. При цьому жодних актів приймання-передачі наданих [PERSON] послуг адвокатом Забуга В.В. згідно вимог додаткової угоди від 24.01.2022 року № 1 до договору про надання правової допомоги від 24.01.2022 року (п. 5.1 додаткової угоди) суду не надано. Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів надання правової допомоги адвокатом Забуга В.В. згідно договору про надання правової допомоги, укладеного 24.01.2022 року та додаткової угоди № 1 до нього. Також суд звертає увагу, що згідно ордеру серія АІ № 1738832 від 01 листопада 2024 року адвокат Глушко Юрій Миколайович на підставі договору про надання правничої допомоги № б/н від 01 листопада 2024 року надає правничу допомогу [PERSON] у Ірпінському міському суді Київської області, Київському апеляційному суді, Верховному суді. При цьому в матеріалах справи крім копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КС № 6033/10 від 18.05.2017р. відсутні як сам договір про надання правничої допомоги № б/н від 01 листопада 2024 року так і належні докази щодо документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат (документи, які б підтверджували вартість адвокатських послуг так і надання самих послуг). Позивач ставить вимогу стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу при цьому не зазначає її розміру та не надає жодного доказу щодо отримання такої допомоги, жодного документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунку також не надано. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що вимога [PERSON] щодо стягнення витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню, як така, що необґрунтована та безпідставна. Також відповідачем була заявлена вимога щодо стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в розмірі 16000,00грн. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визнання розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обгрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободо договору, закріпленому в статті 626 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому в статті 43 Конституції України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В своїх роз`ясненнях, наданих у п.п.47-48 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2017 року №10, ВССУ зазначив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно поданої копії договору про надання правничої допомоги № 0812-17 від 08 грудня 2017 року, укладеного між [PERSON] (клієнтом) та адвокатом Онищук Русланом Юрійовичем вбачається, що клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу клієнту у формі консультацій, роз`яснень та бути його представником в установах, підприємствах, організаціях, незалежно від форми власності, органах державної влади та місцевого самоврядування, в судах будь - якої юрисдикції по справі № 367/5776/17, що розглядається Ірпінським міським судом Київської області за позовом [PERSON] про відшкодування шкоди. Розділом 4 договору визначено винагорода, оплата послуг адвоката . Згідно п. 4.1. договору сторонами погоджена виплата винагороди адвоката за надання правничої допомоги у суді першої інстанції в розмірі 12000 (дванадцяти) тисяч гривень 00 коп. та надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції в розмірі 16000 (шістнадцяти) тисяч гривень 00 коп. Згідно п. 4.2. договору оплата здійснюється авансом в готівковому порядку згідно приходного касового ордера. Згідно п. 4.3. договору обов`язкові платежі (послуги нотаріуса, судові збори, оплата експертиз і т.д.) сплачує клієнт самостійно при такій необхідності. До матеріалів справи додано копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 44 від 08 грудня 2017 року, в якому зазначена інформація щодо прийняття від [PERSON] адвокатом Онищуком Р.Ю. 16000,00грн., підстава договір про надання правової допомоги № 0812-17 від 08 грудня 2017 року; копію свідоцтва про право та зайняття адвокатською діяльністю № 3122 Онищуком Р.Ю. При цьому відповідачем не подано до суду детального опис робіт (наданих послуг), та відсутні докази оплати послуг адвоката наданих в суді першої інстанції а розмірі 12000,00грн. (згідно договору від 08.12.2017р. ( п. 4.1.)). Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що вимога [PERSON] щодо стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме: витрати на правову допомогу в розмірі 16000 грн. не підлягає задоволенню в повному обсязі, як така, що необґрунтована та безпідставна. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial