Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

У червні 2025 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи без самостійних вимог [INFO], [INFO] та просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] по дату його смерті [INFO] . В обґрунтування позову вказувала, що вона та [PERSON] протягом тривалого часу (з березня 2022 року по грудень 2024 року) проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина, з усіма ознаками, які притаманні подружжю, за адресою: [ADDRESS] разом з її матір`ю та двома неповнолітніми дітьми позивачки, що підтверджується копією акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 13 грудня 2024 року, довідкою-характеристикою ВП № 1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області виданою капітаном поліції Чаплінським Ю.В . 02 березня 2022 року [PERSON] був мобілізований до Збройних Сил України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 та зарахований до списків особового складу військової частини [NUMBER] , де проходив військову службу до 05 листопада 2024 року на посаді кулеметника, з 06 листопада 2024 року - до списків особового складу військової частини [NUMBER] на посаду розвідника-кулеметника та [INFO] загинув під час виконання бойового завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, в районі ведення бойових дій в Донецькій області. Незважаючи на те, що позивачка та [PERSON] протягом тривалого часу проживали однією сім`єю як чоловік та дружина, вели спільне господарство, спільно за власні кошти придбали, зокрема пральну машину, вели тривалу особисту переписку на теми, пов`язані з особистим життям, плануванням сімейного побуту та майбутнього, що свідчить про тривалі та серйозні стосунки, однак шлюб не зареєстрували. З-поміж усіх родичів [PERSON] залишив засоби зв`язку позивачки для комунікації з військовою частиною, що підтверджується копіями анкети співбесіди в/ч [NUMBER] (графа № 20 «дружина») та [NUMBER] військовослужбовця [PERSON] , де [PERSON] вказана як «наречена», і саме військова частина [NUMBER] повідомила її про обставини загибелі [PERSON] , що підтверджується відповіддю від 23.12.2024 № 22400. Ураховуючи, що станом на 01 грудня 2024 року позивачка та [PERSON] проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, [PERSON] відповідно до ч.4 ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має право на одержання одноразової грошової допомоги, тому просить суд встановити факт її проживання з [PERSON] як жінки і чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу по день його смерті [INFO] . У відзиві на позов адвокат Фортельна Ю.Ю., в інтересах [PERSON] подала відзив, у якому у задоволенні позову просила відмовити. Зазначала, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , який до 2022 року працював та проживав за кордоном, на початку війни повернувся та проживав за місцем її реєстрації в [ADDRESS] , 02 березня 2022 року був мобілізований та проходив військову службу у в/ч [NUMBER] . Указувала, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який був розірваний заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 липня 2024 року, яке набрало законної сили 22 серпня 2024 року, а з 06 листопада 2024 року [PERSON] був зарахований до списків військової частини [NUMBER] , яка вела активні бойові дії на Донецькому напрямку та був направлений в зону ведення бойових дій, а тому вимоги позивачки суперечать положенням статті 25 СК України щодо можливості одночасного перебування лише в одному шлюбі. Ураховуючи те, що [PERSON] постійно проходив військову службу, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано лише 22 серпня 2024 року, твердження позивачки про тривале проживання однією сім`єю є безпідставними і спростовується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про місце проживання позивачки, як і її чоловіка [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Уважала, що позивачка не довела належними та допустимими доказами невід`ємної складової сім`ї - наявності взаємних прав та обов`язків, оскільки анкета військовослужбовця І загону військової частини [NUMBER] не містить підпису [PERSON] , її копія не завірена представниками військової частини, та викликає обґрунтовані сумніви у її достовірності, копія товарного чека №28910 від 15.04.2024 року, доставочного листа №111418 від 15.04.2024 року та квитанції про оплату про купівлі пральної машини не підтверджують ведення спільного побуту між [PERSON] та [PERSON] , оскільки була придбана під час перебування у шлюбі [PERSON] , акт обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї, складений неповноважною особою, підписаний свідками не під час його складення, а довідка характеристика, видана старшим ДОП СП ВП №1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області капітаном поліції Чаплінським Ю.П. також видана всупереч Інструкції з організації діяльності дільничних офіцерів поліції та поліцейських офіцерів громад, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28 липня 2017 року № 650. У відзиві на позов адвокат Ткачук М.О. в інтересах [PERSON] , який був батьком [PERSON] , просила у задоволенні позову відмовити з тих же підстав. Зазначала, що строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю, сам по собі факт короткотривалого особистого спілкування чи взаємин між особами не може вважатися достатнім та належним доказом наявності між ними фактичних шлюбних відносин у розумінні чинного законодавства, а матеріали справи не містять доказів придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, наявності у сторін спільного бюджету, спільної участі в утриманні житла або його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного, надання взаємної допомоги тощо саме у період після розірвання шлюбу [PERSON] з 22 серпня 2024 року. У відповіді на відзиви представників відповідачів адвокат Солдаткін О.С. уважав твердження представників відповідачів про відсутність належних та допустимих доказів перебування позивачки та [PERSON] у фактичних шлюбних відносин помилковими, оскільки анкети військовослужбовця вказують про те, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною, направлення сповіщення про смерть військовослужбовця матері [PERSON] не спростовує наявності між ним та [PERSON] фактичних шлюбних відносин, а долучений позивачкою акт обстеження матеріально-побутових умов проживання є допустимим та достовірним доказом, оскільки виданий у межах повноважень депутата Старокостянтинівської міської ради відповідно до п. 2.3. Порядку видачі довідок відділом з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради юридичним та фізичним особам, затверджене рішенням виконавчого комітету міської ради від 25.07.2019 № 243. Також звертав увагу, що рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22.07.2024 року, яким розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] встановлено, що сторони більше п`яти років не підтримують подружні стосунки, спільного господарства не ведуть, що є преюдиційною обставиною. [PERSON] у період з 02.03.2022 року по 05.11.2024 року проходив службу у військовій частині [NUMBER] (3568-ма пересувна ремонтно-технічна база), яка дислокується у місті Старокостянтинів, та у зазначений період перебував у місті Старокостянтинів, тобто після несення служби проживав разом з позивачкою до 06.11.2024 року. Посилання відповідачів на позицію Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 244/4801/13-ц є безпідставним та нерелевантним, оскільки вказані висновки застосовуються виключно у призмі ст. 74 СК України, яка регулює порядок поділу майна та встановлює спеціальний режим правового регулювання у частині поділу майна між особами, які не перебувають у шлюбних відносин, проте, предметом цього спору є встановлення факту проживання однією сім`єю без вимоги про поділ спільного сумісного майна. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Солдаткін О.С. підтримали позовні вимоги з наведених у позові мотивів. [PERSON] зазначала, що вона познайомились з [PERSON] у березні 2022 року та з квітня 2022 року вони почали проживати разом та вже у листопаді 2022 року він зробив їй пропозицію укласти шлюб. Вона їздила до родини [PERSON] , де останній представляв її як наречену, спілкувалась з його матір`ю та сестрою, після його загибелі їздила на його упізнання, брала участь у витратах на поховання та організації поминального обіду, хоча його родина чинили їй у цьому перешкоди. Про те, що вона до серпня 2024 року перебувала у іншому зареєстрованому шлюбі [PERSON] не повідомляла. [PERSON] у судовому засіданні вказувала, що зі слів [PERSON] , він познайомився з [PERSON] у 2023 році, дійсно приїздив із нею додому, представляв її як дівчину, однак про серйозність їх стосунків не говорив, як і про пропозицію укласти із нею шлюб. [PERSON] суду підтвердив, що вони разом із сином [PERSON] були мобілізовані у березні 2022 року, проходили службу у військовій частині [NUMBER] , та оскільки були не місцевими, за межі частини їх відпускали рідко, а тому його син не міг проживати з [PERSON] . З позивачкою він познайомився у 2023 році раніше за свого сина, останній нічого про серйозність їх стосунків не говорив, зустрічався з іншими дівчатами. [INFO], [INFO] , які належним чином повідомлені про час розгляду справи своїх представників до суду не направили, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали. Заслухавши сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що 02 березня 2022 року [PERSON] був мобілізований до лав Збройних Сил України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 та зарахований до списків особового складу військової частини [NUMBER] , де проходив військову службу до 05.11.2024 року на посаді кулеметника. 06 листопада 2024 року [PERSON] був зарахований до списків особового складу військової частини [NUMBER] на посаду розвідника-кулеметника та [INFO] загинув під час виконання бойового завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації, в районі ведення бойових дій в Донецькій області. 09 грудня 2024 року [PERSON] отримала сповіщення №1/6556 про те, що її син, солдат [PERSON] , [INFO] , загинув [INFO] під час виконання бойового завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України, в районі ведення бойових дій в Донецькій області. 10 грудня 2024 року [PERSON] поховала [PERSON] , який загинув в селі Трудове, Донецької області, на кладовищі в селі Костянець Старокостянтинівської ТГ, що підтверджується довідкою, виданою КП Старокостянтинівського ККП від 12.12.2024 року №167-д. 24 лютого 2025 року [PERSON] в порядку окремого провадження звернулася до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області із заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу (справа №683/586/25), яку ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 08 травня 2025 року залишено без розгляду. Звертаючись в суд з позовом 02 жовтня 2025 року [PERSON] вказувала, що тривалий час: з березня 2022 року по грудень 2024 року проживала однією сім`єю, як чоловік та дружина з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, тобто усі права і обов`язки, притаманні подружжю, а тому з метою отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, просила встановити факт їх спільного проживання до 01 грудня 2024 року без реєстрації шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Згідно з п.1 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується зокрема у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби. Відповідно до ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у випадках, зазначених у п. п. 1 - 3 п. 2 ст. 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 4 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать зокрема жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Згідно зі ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Частинами 1, 2 ст. 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини шостої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. При цьому, в порядку статті 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок смерті одного з подружжя або оголошення його померлим, а також у разі його розірвання. Положеннями статті 74 СК України врегульовані майнові права осіб, що проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Ці положення є виключенням, а отже, особи, які проживали без реєстрації шлюбу інших прав, ніж визначені статтею 74 СК України, не набувають. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказано, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Відповідно до частини першої статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. У постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 522/1252/14-ц (провадження № 61-11255св18), від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц (провадження № 61-23286св18), від 25 квітня 2019 року у справі № 759/4596/18 (провадження № 61-3852св19), від 13 травня 2024 року у справі № 727/8026/23 (провадження № 61-5139св24) визначено, що для встановлення факту спільного проживання необхідною умовою є, зокрема, неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі. Тлумачення наведених вище норм сімейного законодавства дає підстави стверджувати, що законодавець визначив пріоритетність зареєстрованого шлюбу, також визначений принцип одношлюбності і заборони на укладання шлюбу з особою, яка вже перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі. Установлення судом факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є визнанням державою сімейних стосунків фізичних осіб і за своєю суттю є альтернативою зареєстрованого шлюбу, а отже такі відносини мають бути правомірними. Перебування особи в зареєстрованому шлюбі унеможливлює встановлення судом факту її спільного проживання з іншою особою однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки вказане не відповідає нормам сімейного права, суперечить моральним засадам суспільства та вимогам ст. 25 СК України. Як установлено судом, заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 липня 2024 року у справі 683/1108/24, яке набрало законної сили 22 серпня 2024 року, задоволено позов [PERSON] : шлюб, зареєстрований 25 липня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Ураховуючи викладене, факт перебування у фактичних шлюбних відносинах позивачки [PERSON] та [PERSON] до 22 серпня 2024 року - часу розірвання шлюбу [PERSON] з [PERSON] не може бути встановлений, оскільки це суперечить вимогам ст.25 СК України. Твердження представника позивачки адвоката Солдаткіна О.С. про те, що вказаним заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 липня 2024 року, яким розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] також встановлено, що сторони більше п`яти років не підтримують подружні стосунки, що є преюдиційним фактом, що не потребує доведення на увагу не заслуговує, оскільки питання тривалої відсутності між сторонами подружніх відносин не було предметом цього розгляду, докази з цього приводу судом не досліджувались. Крім того, вказана обставина не може бути доказом наявності між [PERSON] та [PERSON] фактичних шлюбних відносин, оскільки це суперечить вимогам ст.25 СК України щодо можливості одночасного перебування чоловіка і жінки лише в одному шлюбі. При цьому, суд звертає увагу, що ініціатором розірвання шлюбу [PERSON] з [PERSON] був саме [PERSON] . У судовому засіданні позивачка не навела достатньо переконливих причин, з яких вона, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі та одночасно у фактичних шлюбних відносинах із військовослужбовцем [PERSON] , який наприкінці 2022 року зробив їй пропозицію укласти шлюб, до серпня 2024 року не звернулась до суду із заявою про розірвання шлюбу із [PERSON] . Посилання представника позивачки про неможливість застосування судом позиції Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 244/4801/13-ц з огляду на те, вона стосується спору щодо поділу майна між особами, які не перебувають у шлюбних відносин, що є відмінним від предмету розгляду цього спору на увагу не заслуговує, оскільки, як вже зазначено вище, особи, які проживали без реєстрації шлюбу інших прав, ніж визначені статтею 74 СК України, не набувають. Копія товарного чека №28910, доставочного листа №111418 від 15 квітня 2024 року та квитанції про оплату товару - пральної машини Beko 12555 грн, здійснену [PERSON] не є доказами перебування позивачки та [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, оскільки у цей час [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] . Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] у період з 22 серпня 2024 року по 01 грудня 2024 року, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю, спільний побут, взаємні права та обов`язки. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема, щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи /служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання. Спільний побут передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/ надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком і жінкою та реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України тощо. Наведені висновки узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, висловленими у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 15.07.2020 (справа № 524/10054/16), від 30.11.2022 (справа № 757/23617/15-ц), 07.06.2023 (справа № 509/3416/18), від 17.08.2023 (справа № 348/1829/16), 04.12.2023 (справа №543/563/22) та інших. Тобто, обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю, сам по собі факт короткотривалого особистого спілкування чи взаємин між особами не може вважатися достатнім та належним доказом наявності між ними фактичних шлюбних відносин у розумінні чинного законодавства. Нормами Сімейного кодексу України не визначено, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки. Верховний Суд у постанові від 20.03.2023 у справі № 372/3321/19, зазначив, що належними та допустимими доказами проживання однією сім`єю є, зокрема: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть, свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення, докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого, чеки, квитанції, свідоцтва про право власності, заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Тобто, для визнання відносин між чоловіком та жінкою як подружніх, недостатньо лише факту близьких стосунків. Важливіше, щоб були наявні чіткі ознаки спільного життя, такі як спільне ведення господарства, наявність спільного бюджету та взаємні обов`язки, що характерні для подружжя. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] вказували, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом, останній ставився до [PERSON] як до дружини, вони разом купували продукти харчування, проводили вільний час, відвідували його родину, [PERSON] була хресною мамою дитини сестри [PERSON] . [PERSON] зазначала, що разом з [PERSON] їздила на упізнання та поховання [PERSON] , де [PERSON] також приймала участь в організації поховання та поминального обіду. Свідок [PERSON] суду вказувала, що з 2023 року її чоловік [PERSON] , проходив військової служби у військовій частині [NUMBER] разом з [PERSON] та вони проживали по сусідству по [ADDRESS] , де також проживав [PERSON] із [PERSON] , вони спілкуватись сім`ями, ходили один до одного в гості, вона бачила в їх квартирі одяг [PERSON] , а коли у них зламалась пральна машина, її чоловік допомагав [PERSON] заносити в його квартиру нову пральну машину. В серпні 2024 року вони з чоловіком були присутні на дні народження [PERSON] , де також була присутня [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка є сестрою померлого [PERSON] , суду пояснила, що з [PERSON] вони раніше працювали разом, її брат дійсно зустрічався з нею та вони разом приїздили на родинні свята, на дні народженні її дитини 11 грудня 2023 року він представив [PERSON] як свою дівчину. Про те, що брат робив останній пропозицію укласти шлюб, їй нічого не відомо. У 2024 році вона дізналась, що [PERSON] перебувала в іншому шлюбі та повідомила про це брату, що стало причиною їх сварки з [PERSON] . Аналогічні пояснення суду дав чоловік [PERSON] свідок [PERSON] . Свідки [PERSON] , яка є тіткою [PERSON] та подруга останнього [PERSON] зазначили, що їм було відомо, то [PERSON] зустрічався із [PERSON] , однак їм не відомо, що він робив їй пропозицію укласти шлюб більш того, з його слів їм відомо, що він хотів відновити відносини з [PERSON] . Свідок [PERSON] суду підтвердила, що з [PERSON] проживала разом близько чотирьох років, розійшлись у 2022 році, однак відновили спілкування телефоном у 2024 році. Як зазначав Верховний Суд у своєму висновку від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19) показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Надані на підтвердження факту спільного проживання світлини позивачки та [PERSON] разом із друзями та родиною, скріншоти їх переписки не особисті теми, свідчать про існування між ними близьких відносин, проте не можуть служити єдиною підставою для підтвердження факту проживання чоловіка та жінки у якості подружжя без офіційної реєстрації шлюбу. Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 19 березня 2024 року у справі № 686/11100/22 . Так само спільна участь у родинних святкуваннях, періодичний спільний відпочинок також не є достатнім підтвердженням факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та не може розглядатися як доказ формування між сторонами стабільних відносин, характерних для подружжя (постанови Верховного Суду від 02 березня 2023 року у справі № 638/16291/17 та від 10 квітня 2024 року у справі № 372/1805/19) Суд не приймає до уваги наданий позивачкою на підтвердження факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу акт обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] , складений депутатом депутатом Старокостянтинівської міської ради, Сторожуком Ю.О. 13 грудня 2024 року, відповідно до якого за адресою: [ADDRESS] проживають та зареєстровані: власник житла [PERSON] , її донька [PERSON] , онуки [PERSON] , та [PERSON] , а також проживав, однак не був зареєстрований [PERSON] , з яким [PERSON] , до дня його смерті перебувала в цивільному шлюбі, вела спільне господарство. Указаний акт датований 13 грудня 2024 року, однак підписаний свідками лише 14 та 15 грудня 2024 року, у ньому відсутні матеріально-побутові умови проживання сім`ї, а лише встановлено факт проживання [PERSON] вже після його смерті, що викликає сумніви у його достовірності. Крім того, відповідно до листа виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 16 вересня 2025 року обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї на території Старокостянтинівської міської територіальної громади здійснює управління соціального захисту населення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради та останньою не приймалось рішення щодо уповноваження депутатів міської ради здійснювати обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї. Довідка характеристика, видана старшим ДОП СП ВП №1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області капітаном поліції Чаплінським Ю.В. відповідно до якої за адресою [ADDRESS] , з березня 2022 року по грудень 2024 року, проживала [PERSON] , зі своїм нареченим [PERSON] , які під час спільного проживання однією сім`єю, вели спільний побут також, на переконання суду, не є допустимим доказом у справі. Інструкцією з організації діяльності дільничних офіцерів поліції та поліцейських офіцерів громад, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28 липня 2017 року № 650 (далі - Інструкція №650) визначені завдання, права, обов`язки, напрями та особливості організації діяльності дільничних офіцерів поліції та поліцейських офіцерів громад у межах визначеної поліцейської дільниці, однак повноважень дільничного інспектора щодо складання довідок-характеристик вказана Інструкція не містить. У зв`язку із неправомірним складанням зазначеної довідки-характеристики наказом Хмельницького районного управління ГУНП в Хмельницькій області від 12 серпня 2025 року №964 призначено службове розслідування, за результатом розгляду якого висновком №3042/25 від 15 серпня 2025 року, затвердженим начальником ХРУП ГУНП в Хмельницькій області, встановлено факт порушення службової дисципліни старшим дільничим офіцером поліції сектору превенції ВП №1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області Чаплінським Ю.В . Твердження позивачки про те, що з-поміж усіх родичів [PERSON] залишив лише її засоби зв`язку для можливої потенційної комунікації з військовою частиною, що підтверджується копією анкети співбесіди в/ч [NUMBER] , де у графі № 20 «дружина» зазначені її контактні дані, як цивільної дружини, а також копією анкети співбесіди в/ч [NUMBER] , яка взагалі не містить інформації про інших родичів [PERSON] , окрім [PERSON] , яка зазначена як наречена, суд оцінює критично. Додана до позовної заяви анкета співбесіди у в/ч [NUMBER] , не містить інформації про те, ким та коли вона була заповнена. Відповідно до інформації командира військової частини [NUMBER] від 28 жовтня 2025 року лист (анкета) індивідуальних співбесід щодо солдата [PERSON] , складені командиром взводу охорони та оборони роти охорони оборони старшим лейтенантом [PERSON] в матеріалах справи відсутній, однак наявний лист (анкета) проведений з солдатом [PERSON] командиром відділення охорони та оборони взводу охорони та оборони роти охорони та оборони [PERSON] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що був командиром [PERSON] , з яким він підтримував дружні відносини, вони спілкувались сім`ями та він знав [PERSON] з травня 2022 року як наречену [PERSON] . Зазначав, що перша анкета військовослужбовця зберігається в матеріалах особової справи та заповнювалась [PERSON] у березні 2022 року та не містила відомостей про позивачку, в подальшому при анкетуванні, які він проводив двічі на місяць, [PERSON] зазначав [PERSON] як цивільну дружину, та ці анкети зберігались в педагогічному щоденнику командира. Указував, що після його переведення в іншу частину, документи службового використання мали залишитись у військовій частині [NUMBER] військовій частині, однак не зміг пояснити, чому такі анкети [PERSON] там відсутні. Анкету, надану на запит позивачки, він роздрукував з власного телефону, де зберігав її для зручності у використанні. Йому було відомо, що [PERSON] зробив [PERSON] пропозицію укласти шлюб ще у листопаді 2022 року, однак чому будучи військовослужбовцем та маючи можливість швидко зареєструвати шлюб, цього не зробив, дати відповідь не зміг. Проте, надана на запит Ткачук М.О. командиром військової частини [NUMBER] анкета з особової справи [PERSON] на 2 арк, складена [PERSON] 02 січня 2023 року, не містить відомостей про дружину чи наречену, в тому числі цивільну дружину [PERSON] , однак у ній наявні відомості про батьків [PERSON] : [PERSON] , [PERSON] , братів (сестер) [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , що спростовує твердження [PERSON] проте, що відомості про [PERSON] були відсутні лише у першій анкеті військовослужбовця. Ураховуючи викладене, а також те, що анкета військовослужбовця [PERSON] , де вказані відомості про [PERSON] як цивільну дружину, була надана позивачці особисто [PERSON] , з яким вона перебуває у дружніх відносинах, що свідок не заперечував у судовому засіданні, а не військовою частиною [NUMBER] , командир якої зазначав про відсутність таких анкет військовослужбовця, цей доказ викликає обґрунтовані сумніви щодо його достовірності, а тому суд його до уваги не бере. Анкета військовослужбовця першого загону військової частини [NUMBER] [PERSON] , де [PERSON] вказана як наречена та зазначено лише її контакти для зв`язку не містить підпису командира, не містить жодної інформації про батьків або братів/сестер, заповнена не особисто [PERSON] , не містить його підпису, а її копія не завірена уповноваженими особами військової частини. Відповідно до абзацу першого пункту 15 розділу VI Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 15 вересня 2022 року № 280, відповідний ТЦК та СП на підставі одержаного сповіщення командира військової частини зобов`язаний протягом семи днів після його отримання вручити сім`ї (близьким родичам) померлого (загиблого), захопленого в полон або заручником, а також інтернованого або зниклого безвісти військовослужбовця сповіщення сім`ї (додаток 26), а також висловити їм співчуття, проінформувати щодо установлених законодавством пільг, роз`яснити порядок подання документів для призначення пенсії (допомоги) та інших виплат членам сім`ї військовослужбовця. Сповіщення сім`ї №1/6556 від 09.12.2024 було направлено [INFO] [PERSON] , що підтверджує, що саме її, як матір, [PERSON] вказав в анкеті як члена сім`ї. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] від 20 вересня 2024 року [PERSON] перебував у відрядженні у військовій частині [NUMBER] [ADDRESS] терміном 19 діб з 11 жовтня 2024 року, а вже з 06 листопада 2024 року зарахований до списків військової частини [NUMBER] , яка вела активні бойові дії на Донецькому напрямку та був направлений в зону ведення бойових дій. Згідно зі ст.80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.(ст. 79 ЦПК України) . Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.( ст.80 ЦПК України. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Ураховуючи викладене, а також те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 22 серпня 2024 року, [PERSON] постійно проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] , яка дислокується в [ADDRESS] , з 11 по 29 жовтня 2024 року перебував у відрядженні у військовій частині [NUMBER] [ADDRESS] , та вже 06 листопада зарахований до військової частини [NUMBER] , яка вела активні бойові дії на Донецькому напрямку, де він [INFO] загинув в селі Трудове Донецької області, суд дійшов висновку про те, що позивачкою не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність між нею та [PERSON] усталених відносин, які притаманні подружжю, зокрема, спільного проживання, ведення спільного господарства, спільного бюджету, взаємних прав та обов`язків, і що такі відносини є досить тривалими, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Вирішуючи питання про судові витрати, суд звертає увагу на те, що частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонам При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Відповідно до ст.. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При поданні відзивів відповідачами [PERSON] та [PERSON] заявлено попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в розмірі відповідно 20000 та 15000 грн, докази на підтвердження яких було подано відповідачами відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Так на підтвердження витрат [PERSON] на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн подано договір про надання правової допомоги №15, укладений 02 липня 2025 року з адвокатом Фортельною Ю.Ю., ордер адвоката, акт приймання-передачі виконаних робіт від 04 лютого 2026 року та довідку про оплату послуг адвоката. Як убачається із зазначеного договору, сторонами погоджено погодинну оплату роботи адвоката вартістю 1500 грн за годину. Згідно акту-приймання-передачі виконаних робіт час, витрачений адвокатом Фортельною Ю.Ю. на надання правової допомоги у вказаній справі складає 13 годин 20 хвилин, в тому числі участь у п`яти судових засіданнях. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). ЄСПЛ наголошує на необхідності об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність). Суд керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24. Стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17). Ураховуючи викладене, а також те, що клопотання адвоката Фортельної Ю.Ю. про долучення доказів були подані після закриття підготовчого провадження, незважаючи на те, що питання про їх приєднання до матеріалів справи були вирішені судом в ухвалі про призначення справи до розгляду, суд уважає, що витрати на їх підготовку не є виправданими та у їх стягненні слід відмовити. Тому суд уважає, що розмір витрат на правову допомогу в сумі 15000 грн буде співмірним зі складністю справи, обсягом робіт та часом, витраченим адвокатом Фортельною Ю.Ю. на їх виконання. При цьому доводи представника позивачки адвоката Солдаткіна С.О. про те, що подані відповідачкою [PERSON] докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу не містять детального опису робіт та часу їх виконання, що є підставою для відмові у їх стягненні, є надуманими та спростовуються актом приймання передачі виконаних робіт. На підтвердження витрат відповідача [PERSON] на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн подано договір про надання правової допомоги №34, укладений з адвокатом Фортельною Ю.Ю. 21 липня 2025 року, додаткову угоду до нього, ордер адвоката, довідку про оплату послуг. Як убачається зі змісту зазначеного договору про надання правової допомоги, сторонами погоджено фіксований гонорар адвоката за надання правової допомоги в розмірі 15000 грн. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 дійшла висновку, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Проте, представником позивачки адвокатом Солдаткіним О.С. заяви щодо не співмірності такого гонорару із складністю справи, обсягом виконаних робіт не заявлялись, хоча попередніх розрахунок витрат на правову допомоги надавався представником відповідача разом із відзивом. Ураховуючи викладене, витрати на надання професійної правничої допомоги, наданої адвокатами Фортельною Ю.Ю. та Ткачук М.О. в розмірі 15000 грн кожному підлягають стягненню з позивачки, у задоволенні позову якої судом було відмовлено.

Outcome: approved