Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

22.10.2025 ТОВ «ФК «Процент» через свого представника адвоката Руденка К.В. звернулося до Вінницького районного суду Вінницької області із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь товариства заборгованість за кредитним договором №966-793-1 від 15.10.2023 у розмірі 27550,00 грн, а також судові витрати у розмірі 2422,40 гривень та 10000,00 гривень витрат на правову допомогу. В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеного Кредитного договору №966-793-1 від 15.10.2023 між ТОВ «ФК «Процент» та [PERSON] , відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн, строком на 365 днів (до 14.10.2024), шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,50% від суми кредиту за кожен день користування (1277,50% річних). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації Відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет та підписанням Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за договором, яку позивач просить стягнути з відповідача. Відповідно до ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 23.10.2025 цивільну справу за позовною заявою ТОВ "Фінансова компанія "Процент" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано на розгляд до територіальної юрисдикції (підсудності) Тиврівського районного суду Вінницької області. Провадження у справі не відкрито. Справа надійшла до Тиврівського районного суду Вінницької області 18.11.2025. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 21.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Вказану ухвалу 24.11.2025 було надіслано відповідачу [PERSON] на адресу реєстрації рекомендованим листом з повідомленням, 29.11.2025 вручено особисто, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 08.12.2025 від представника відповідачки адвоката Дідиченка О.В. через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з позивача витрати на правову допомогу. В обґрунтування відзиву зазначено, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження видачі коштів за кредитним договором. За умови наявності доказів видачі позивачем та отримання відповідачем коштів, звертає увагу на те, що кредитний договір між позивачем та відповідачкою укладено 15.10.2023 строком на 365 днів із визначеною процентною ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості проценти за користування кредитом нараховувались за відсотковою ставкою у розмірі 3,5% з 15.10.2023 по 14.10.2024. Загальна сума нарахованих відсотків становить 25550,00 грн. Договір за своїм змістом є договором споживчого кредитування) містить строк - 365 днів та розмір відсотків у день 3,5 % Підвищений розмір відсотків за договором суперечить ЗУ «Про споживче кредитування». Відповідно до постанови ВП Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 припис абзацу другого ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Вказаних вище висновків ВП ВС також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року - розмір процентної ставки за користування кредитом не може перевищувати 2,5% від суми кредиту за кожен день, з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року - розмір процентної ставки за користування кредитом не може перевищувати 1,5% від суми кредиту за кожен день, з 20 серпня 2024 року по 14 жовтня 2024 року - розмір процентної ставки за користування кредитом не може перевищувати 1% від суми кредиту за кожен день. Розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, однак вони повинні узгоджуватися із нормами Закону. Кредитний договір №966-793-1 від 15.10.2023 року, як вбачається з його змісту, укладений строком 365 днів. Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року набрав чинності 24 грудня 2023 року. Тобто даний кредитний договір діяв після набрання чинності цим Законом. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору №966-793-1 від 15.10.2023 року процентна ставка становить 3,5%, отже з 15 жовтня 2023 року до 23 грудня 2023 року (до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року), застосовується процентна ставка за користування кредитом, яка визначено умовами кредитного договору №966-793-1 від 15.10.2023 року, а саме 70 днів * 2 000 грн * 3,5% = 4 900 грн. Починаючи з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року - розмір процентної ставки за користування кредитом не може перевищувати 2,5% від суми кредиту за кожен день - 120 днів *(2000 гривень * 2,5%) і становить 6 000 гривень. Починаючи з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року - 120 днів *(2000 гривень * 1,5%) і становить 3 600 гривень. Починаючи з 20 серпня 2024 року по 14 жовтня 2024 року 56 днів *(2000 гривень * 1 %) і становить 1 120 гривень. Загальний розмір відсотків за користування кредитом в межах строку договору становить 15 620 гривень. Витрати відповідача на правничу допомогу складаються з фіксованого гонорару у розмірі 10 000 гривень, який підлягає сплаті відповідно до умов договору про надання правничої допомоги від 27.11.2025 року. 09.12.2025 від представника позивача Руденка К.В. через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшла відповідь на відзив, у якій зазначає, що відповідно до укладеного Кредитного договору № 966-793-1 від 15.10.2023 року (далі Кредитний договір) між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» (торгова марка «PROCENT») (далі Позивач, Товариство) та [PERSON] (далі Відповідач/Позичальник), Відповідач отримала кредит у розмірі 2000,00 гривень, строком на 365 днів (до 14.10.2024 року), шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,50% від суми кредиту за кожен день користування (1277,50% річних).Відповідно до п. 4.2 Кредитного договору, нарахування процентів за Кредитним договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб позичальника), до дня повернення суми кредиту, визначеної у пункту 1.1. Кредитного договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства, зазначений у пункті 8 цього Договору) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Таким чином, у межах строку кредитування Відповідач зобов`язаний сплачувати Позивачу проценти періодичними платежами кожні 30 днів. Відповідач має обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги Позивачем повернути всю заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, однак в порушення зобов`язань не сплачує її. Відповідач своєчасно не сплатив нараховані відсотки відповідно до Графіку платежів, в зв`язку з чим виникла заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, що має відображення у Розрахунку заборгованості (додається), порушує умови Кредитного договору, не виконує взятих на себе зобов`язань. Таким чином, в порушення умов Кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. 22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно); - протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно). Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Пунктом 9 частини першої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що у договорі про споживчий кредит зазначається денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Таким чином, за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після набрання чинності Законом № 3498-IX, в тому числі строк кредитування за якими триватиме після 21.08.2024, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання такого договору. При цьому, денна процента ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту). Відповідно до частини третьої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у договорі. У разі внесення змін до Кредитного договору в частині складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту), необхідно здійснювати розрахунок денної процентної ставки з урахуванням вимог Закону України «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки, визначеного на день внесення таких змін до Кредитного договору. Зміни до Кредитного договору, що укладений з Відповідачем, не вносились (додаткові договори щодо продовження строку дії та інших умов не укладались), то відповідно правових підстав для перерахунку денної процентної ставки немає. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань, заборгованість Відповідача за Кредитним договором становить: 2000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 25550,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами за період з 15.10.2023 року по 14.10.2024 року, що нараховані відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 3,50 % за кожен день користування кредитом (1277,50% річних) та Графіку платежів. Враховуючи викладене, представник позивача просить задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотань про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про вирішення спору за наявними матеріалами у справі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. 15.10.2023 між ТОВ «ФК «Процент» та [PERSON] укладено кредитний договір №966-793-1 від 15.10.2023, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн, строком на 365 днів (до 14.10.2024), шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,50% від суми кредиту за кожен день користування (1277,50% річних) (а.с. 15-17). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 373074. Відповідно до довідки ТОВ "ФК "Елаєнс"" (платіжна система Fondy) на картку [NUMBER] , емітовану Monobank", здійснено перерахування коштів у сумі 2000 грн за договором 966-793-1 від 15.10.2023 на умовах фінансового кредиту (а.с. 20). Відповідно до наданої на ухвалу суду інформації АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" № БТ/Е -20235 від 05.12.2025 на ім`я [PERSON] банком було емітовано картку № [NUMBER] ; 15.10.2023 на картку було успішно зараховано платіж у сумі 2000.00 грн (а.с. 66-69). Відповідно до копії детального розрахунку заборгованості за Кредитним договором №966-793-1 від 15.10.2023, боржнику, яким є [PERSON] , надано кредит згідно з Кредитним договором №966-793-1 від 15.10.2023; заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» за кредитним договором №966-793-1 від 15.10.2023 станом на 08.10.2025 складає 27550 грн., яка складається із заборгованості по кредиту 2000 грн; заборгованості за відсотками 25550 грн (а.с.21-25). Надаючи оцінку дослідженим у справі доказам та встановленим на їх підставі правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Статтею 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до положень ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до положень статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Згідно з положеннями статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначено Законом України "Про споживче кредитування". Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом. Загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Частиною 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" передбачено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). 24.12.2023 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023№ 3498-ІХ (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно). В редакції, чинній на момент укладення кредитного договору, Закон України "Про споживче кредитування" не містив обмежень максимального розміру денної процентної ставки. Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір є правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Доказів про неправомірність кредитного договору матеріали справи не містять. У разі не спростування презумпції правомірності договорів всі права, набуті сторонами правочинів за ними, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно зі ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Висновки суду. Судом встановлено, що 15.10.2023 між ТОВ "Фінансова компанія "Процент" та [PERSON] укладено договір №966-793-1, відповідно до якого позивач надав, а відповідачка отримала кредит в сумі 2000 грн строком на 365 календарних днів на визначених договором умовах, зокрема зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування (1277,50% річних). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 08.10.2025 заборгованість відповідача за кредитним договором склала 27550 грн, яка складається із заборгованості по кредиту 2000 грн, заборгованості за відсотками 25550 грн. Суд погоджується із наданим позивачем розрахунком заборгованості, оскільки він відповідає умовам укладеного кредитного договору, нарахування процентів здійснено в межах строку дії договору, який в свою чергу відповідає вимогам законодавства, яке регулює відносини споживчого кредитування в Україні. Водночас, суд відхиляє твердження представника відповідача про те, що позивачем не доведено отримання відповідачкою кредитних коштів, оскільки вказане твердження спростовується наявними в матеріалах справи доказами: - кредитним договором 966-793-1 від 15.10.2023, укладеним між позивачем і відповідачкою із вказанням її анкетних даних, номеру телефону, на який надіслано одноразовий ідентифікатор, номеру платіжної картки [NUMBER] , на яку перераховуються кредитні кошти; - довідкою ТОВ "ФК "Елаєнс"" (платіжна система Fondy) про перерахування на картку [NUMBER] , емітовану Monobank", коштів у сумі 2000 грн за договором 966-793-1 від 15.10.2023 на умовах фінансового кредиту; - наданої на ухвалу суду інформації АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" № БТ/Е -20235 від 05.12.2025, відповідно до якої на ім`я [PERSON] банком було емітовано картку № [NUMBER] ; 15.10.2023 на картку було успішно зараховано платіж у сумі 2000.00 грн; зазначено фінансовий номер телефону, який є ідентичним із номером телефону, який зазначено в кредитному договорі та на який надіслано одноразовий ідентифікатор. Крім цього, відхиляє суд і доводи представника відповідачки щодо застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про споживче кредитування" з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 № 3498-ІХ, щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки зважаючи на таке. Відповідно до положень ст. 11, 12, 13, 14 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно з положеннями ст. 626, 627, 628, ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Кредитний договір № 966-793-1 укладений між позивачем та відповідачкою 15.10.2023. Умовами договору визначено його істотні умови, зокрема, розмір кредиту 2000 грн, розмір процентної ставки 3,5% на день та строк кредитування 365 днів. В редакції, чинній на момент укладення кредитного договору, Закон України "Про споживче кредитування" не містив обмежень максимального розміру денної процентної ставки. Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, яким встановлено максимальні розміри денної процентної ставки, набув чинності 24.12.2023. Згідно з положеннями статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3498-ІХ визначено умову, за якої дія пункту 5 розділу I цього Закону, у т.ч. і щодо максимального розміру денної процентної ставки, поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом. Цією умовою є продовження строку дії таких договорів після набрання чинності цим Законом. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір між позивачем та відповідачкою укладено 15.10.2023, тобто до набрання чинності Законом № 3498-ІХ. У договорі між сторонами обумовлено строк кредитування та розмір процентів, максимального обмеження яких на момент укладення кредитного договору законодавство не містило. Строк дії кредитного договору не продовжувався. Враховуючи викладене, підстав для застосування до спірних правовідносин, обмежених розмірів процентних ставок судом не встановлено. Посилання представника позивача в даному випадку на положення ст. 58 Конституції України не можуть бути прийняті судом, оскільки за своєю економічною суттю проценти не є відповідальністю боржника, а є обумовленою між сторонами в договорі платою за користування кредитними коштами. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості проценти за користування кредитними коштами нараховано позивачем в межах встановленого в договорі строку кредитування за обумовленою сторонами процентною ставкою. Таким чином, встановивши всі фактичні обставини справи, дослідивши кожний доказ з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, та сукупність доказів з точки зору їх достатності, надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про те, що правовідносини, які склались між позивачем та відповідачкою, врегульовано нормами ЦК України та Законом України "Про споживче кредитування", позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що відповідають актам цивільного законодавства України, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі. Розподіл судових витрат. У позовній заяві позивач просить стягнути витрати на сплату судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 гривень. На підтвердження розміру судових витрат позивачем надано копію платіжної інструкції кредитового переказу коштів про сплату судового збору від 13.10.2025 № 3496 (а.с. 12), договору про надання юридичних послуг від 03.06.2024 (а.с. 40), акту приймання-передачі наданих послуг №73 від 30.09.2025 до договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024 (а.с. 42), витяг з реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг №73 від 30.09.2025 до договору № 03/06/2024 від 03.06.2024 про надання юридичних послуг на суму 10000 грн (а.с.43), копію платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 30.09.2025 № 3403 про оплату за надання юридичних послуг по договору № 03/06/2024 від 03.06.2024 згідно акту №73 від 30.09.2025 (а.с. 44), довіреність від 03.06.2024, згідно якої ТОВ "ФК "Процент" уповноважує адвоката Руденка К.В. представляти інтереси в судах України (а.с.41). У відзиві представник відповідачки зазначив, що на підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги у суді першої інстанції представником ТОВ «ФК «Процент» адвокатом Руденком К. В. надано копію договору про надання юридичних послуг від 03 червня 2024 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію довіреності від ТОВ «ФК «Процент», копію акту приймання-передачі наданих послуг № 73 від 30.09.2025 до договору про надання юридичних послуг від 03.06.2024 на загальну суму 100 000 грн, копію витягу з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 73 від 30.09.2025 до договору від 03.06.2024 про надання юридичних послуг: підготовка позовної заяви і клопотання про витребування доказів, та складання адвокатського запиту про витребування доказів) на загальну суму 10 000 грн, який не підписано сторонами, копію платіжної інструкції кредитового переказу коштів у сумі 100 000 грн. Хоча позовну заяву підготовлено та подано представником позивача адвокатом Руденком К. В. однак, наданий договір про надання юридичних послуг укладений не з адвокатом, а з суб`єктом господарювання - фізичною особою підприємцем. Наданий витяг з реєстру не підписаний адвокатом, платіжна інструкція не свідчить про отримання саме гонорару, як єдиної допустимої форми оплати послуг адвоката. Адвокатська діяльність є незалежною професійною діяльністю самозайнятої особи, не є господарською діяльністю.Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не передбачено здійснення адвокатської діяльності фізичною-особою підприємцем. За цим Законом адвокат надає саме правничу допомогу, а не юридичні послуги, отримує саме гонорар, а не оплату за юридичні послуги. Надано копію витягу з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 73 від 30.09.2025 до договору про надання юридичних послуг від 03.06.2024 на загальну суму 10 000 грн, та зазначено, що загальна кількість позовних заяв 9 шт. на загальну суму 90 000 грн. До того ж цей акт сторонами фактично не підписано. Надана копія платіжної інструкції кредитового переказу коштів у сумі 100 000 грн не підтверджує, що в цю суму переказу входять кошти у тому числі і за оплату послуг по цій справі. Крім того, платіжна інструкція суперечить зазначеному витягу в частині загальної суми: за платіжною інструкцією сума переказу 100 000 грн., а за витягом 90 000 грн. За цією платіжною інструкцією не здійснено виплату гонорару адвокату. У відповіді на відзив представник позивача щодо правомірності стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу з Відповідача у розмірі 10000,00 грн., зазначив наступне. На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат Позивачем було долучено до Позовної заяви: завірену копію договору № 03/06/2024 від 03.06.2024р. про надання юридичних послуг; завірену копію Свідоцтва № 2412 від 23.10.2018 року; завірену копію довіреності, виданої ТОВ «ФК «Процент» адвокату Руденку К.В.; завірену копію акту приймання-передачі наданих послуг № 73 від 30.09.2025 року; завірену копію Витягу з Реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 73 від 30.09.2025 року; завірену копію платіжного доручення про сплату витрат на правову допомогу. Окрім цього, вважає суму витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 10 000,00 грн. співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім цього, чинним законодавством не передбачено заборони особі, яка здійснює адвокатську діяльність, перебувати на обліку в податкових органах як фізична особа-підприємець, а також не вимагає додаткової реєстрації як самозайнята особа, що здійснює незалежну професійну діяльність. Податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа. В матеріалах справи наявні всі необхідні документи, які підтверджують витрати позивача на правову допомогу, зокрема щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, яка була сплачена позивачем. В запереченні представник Відповідача не обґрунтовано яким чином вид оподаткування діяльності впливає на професійний статус особи, яка надає професійну правову допомогу, а факт перебування особи на спрощеній системі оподаткування нівелює наявність у такої особи статусу адвоката. Таким чином, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат Позивачем. Суд враховує, що ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 ст. 137 ЦПК України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На переконання суду позивачем за допомогою належних та допустимих доказів підтверджено розмір судових витрат. Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог судові витрати, які поніс позивач, підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved