Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

До Південного районного суду міста Кам`янського звернулось Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі АТ «ПУМБ») з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 16.04.2021 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 20118587575, на підставі якого видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 20 666,00 гривень зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. Оскільки відповідач зобов`язання за договором не виконує, станом на 07.05.2025 року виникла заборгованість у сумі 36 391,65 гривень, з яких: 20 562,91 гривень заборгованість за кредитом; 15 828,74 гривень заборгованість за процентами. В зв`язку із невиконанням Позичальником своїх зобов`язань із повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, Позивач просить стягнути суму заборгованості з Позичальника в судовому порядку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2025 року головуючою суддею визначено суддю Погребняк Т.Ю.. Ухвалою від 08.09.2025 року встановлено, що [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , і на підставі пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України справа передана на розгляд Заводському районному суду міста Кам`янського. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2025 року головуючою суддею визначено суддю Подкопаєву І.А.. Ухвалою від 15.10.2025 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Учасникам справи встановлені строки для подання заяв по суті справи, а також заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 14.11.2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі, зазначила, що ніякого кредитного договору із АТ «ПУМБ» не укладала. Визнала, що 16.04.2021 року отримала кредитну картку АТ «ПУМБ» з встановленням кредитного ліміту у сумі 3000,00 гривень, проте ні кредитного договору, ні Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного обслуговування фізичних осіб не підписувала та з їх змістом не ознайомлена. Вважає, що паспорт споживчого кредиту, який надається Клієнту до укладення договору не є ні договором про споживчий кредит, ні його частиною. Анкета клієнта та заява про приєднання до Договору банківського обслуговування фізичних осіб також не можуть вважатися кредитним договором, оскільки не містять його істотних умов. Вважає, що нарахування процентів за користування кредитними коштами є неправомірним та необґрунтованим, заборгованості перед АТ «ПУМБ» не має, оскільки використані з кредитної картки кошти були сплачені нею в повному обсязі шляхом поповнення зазначеної картки. Позивач протиправно, в односторонньому порядку збільшив кредитний ліміт з 3000 гривень до 20 666 гривень. Крім того, позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду, оскільки пред`явлені позовні вимоги стосуються стягнення заборгованості за період з 28.07.2022 року, позовна заява подана до суду 04.09.2025, тобто поза межами встановленого законодавством трирічного строку. Заперечень щодо заявленого позивачем розміру судових витрат не має, сама ніяких судових витрат, пов`язаних із розглядом справи в суді, не понесла. В судове засідання, призначене на 17.02.2026, учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи та/або заяв про оголошення перерви на адресу суду не надходило, про причини неявки суд не повідомили, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних у матеріалах справи документів. Беручи до уваги те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України. Ухвалою, внесеною до протоколу судового засідання 17.02.2026, суд перейшов до стадії ухвалення рішення та призначив проголошення рішення суду на 23.02.2026 року о 08.30 годині. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини, що виникли між сторонами. 16.10.2021 року [PERSON] та Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» була підписана заява № 20118587575 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка містить власноручні підписи [PERSON] та представника банку (а.с. 8). Відповідно до змісту заяви [PERSON] просить відкрити на її ім`я поточний рахунок № [NUMBER] у гривнях та надати кредитну картку. № кредитної картки миттєвого випуску [NUMBER] , і встановити кредитний ліміт у сумі 3000 гривень. Розрахунковий день 30 число місяця, строк дії кредитного ліміту 12 місяців з дня надання кредитного ліміту. Зі спливом вказаного строку, дія Кредитного ліміту продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із Сторін або підстав для його скорочення. Стандартна процентна ставка складає 47,88 %, реальна річна процентна ставка складає 47,88 %. Загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) 1257,86 грн. Розірвання Договору за ініціативою Клієнта можливе при відсутності заборгованості за договором. Клієнт має право у будь-який час достроково повністю повернути кредит, має право відмовитися від надання/одержання кредиту. Представник банку перевірив подані Клієнтом документи, дозволив відкриття поточного рахунка в національній валюті, дата відкриття рахунка 16.10.2021, про що міститься відповідна відмітка на заяві. До укладення договору про споживчий кредит [PERSON] надана інформація про умови кредитного договору, що підтверджується Паспортом споживчого кредиту від 16.04.2021 року, який містить власноручний підпис останньої (а.с. 8, зворотній бік). Кредитний ліміт по картці було встановлено 16.04.2021 року у сумі 3 000 грн і, в подальшому неодноразово збільшувався і зменшувався, а саме: 20.07.2021 року - 7 500,00 гривень, 19.08.2021 року - 18 700,00 гривень, 21.10.2021 року - 46 700,00 гривень. 23.11.2021 року - 50 000,00 гривень, 27.02.2022 року - 15 666,00 гривень, 03.03.2022 року 20 666 гривень, що підтверджується Довідкою про збільшення кредитного ліміту по договору № 20118587575 від 16.04.2021 року (а.с. 17, зворотній бік). Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу можливість користуватися кредитними коштами в повному обсязі, яка здійснювала розрахунки кредитною карткою у період з 05.07.2021 року по 28.07.2022 року, а також здійснював часткове погашення кредитної заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування ним, остання дата користування кредитною карткою 28.07.2022 року, що підтверджується випискою по особовому рахунку [PERSON] за період з 16.04.2021 по 07.05.2025 (а.с. 20 - 22). З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що станом на 07.05.2025 року загальна сума заборгованості за кредитом з урахуванням здійснених Клієнтом оплат за період з 05.07.2021 року по 30.11.2023 року становить 36 391,65 гривень, з яких: 20 562,91 гривень заборгованість за тілом кредиту; 15 828,74 гривень заборгованість за процентами (а.с. 18 - 19). 09.05.2025 АТ «ПУМБ» надіслало на адресу [PERSON] письмову вимогу (повідомлення) про наявність станом на 07.05.2025 року заборгованості за кредитним договором у сумі 36 391,65 гривень та необхідність її погашення у добровільному порядку (а.с. 15 - 17). Аналіз фактичних обставин справи свідчить, що між сторонами виник спір щодо неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором, а тому до спірних відносин застосуванню підлягають норми матеріального права, зокрема Розділу І, ІІ та Глава 71 Підрозділу 1 Розділу ІІІ Книги п`ятої ЦК України. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України). Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15.11.2016 року та Закон України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12.05.1991 року (в частині, що не суперечить Закону України № 1734-VIII). Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями частини першої статті 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (частина друга статті 1046 ЦК України). У разі пред`явлення позову про стягнення боргу кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору і його умови. Факт укладення кредитного договору (позики) не може бути встановлено судом без встановлення факту перерахування грошових коштів позичальнику. Встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту перерахування коштів на рахунок боржника слугує додатковим підтвердженням факту укладення кредитного договору. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 09 серпня 2023 року у справі № 755/16831/19 (провадження № 61-17567св21). Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Кредитний договір між сторонами укладений в паперовій формі шляхом підписання відповідачем заяви № 20118587575 від 16.04.2021 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, факт надання кредитних коштів позичальнику у встановленому договором розмірі підтверджений належними та допустимими доказами, а тому у відповідача виник обов`язок з повернення отриманих за кредитним договором коштів у розмірі та на умовах встановлених договором, а також процентів за користування ними. Суд відхиляє доводи відповідача про не укладення кредитного договору, з огляду на те, що Заява про приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб містить істотні умови договору, а саме розмір кредитного ліміту у сумі 3000 гривень з можливістю його збільшення, строк дії договору (12 місяців з дати надання кредитного ліміту з наступною пролонгацією), обов`язок сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі 46,88 % річних та порядок їх сплати. Вказана заява містить власноручний підпис відповідача, факт користування кредитними коштами не заперечується останньою у відзиві на позовну заяву та підтверджується банківською випискою по особовому рахунку, відтак умови кредитного договору про розмір та порядок сплати процентів за користування кредитними коштами погоджений сторонами у належній формі. Доказів зворотнього матеріали справи не містять. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статтей 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала у повному обсязі, чим порушила взяті на себе зобов`язання, в результаті чого утворилась заборгованість. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що станом на 07.05.2025 року загальна сума заборгованості за кредитом з урахуванням здійснених Клієнтом оплат за період з 05.07.2021 року по 30.11.2023 року становить 36 391,65 гривень, з яких: 20 562,91 гривень заборгованість за тілом кредиту (сформована станом на 28.07.2022 року); 15 828,74 гривень заборгованість за процентами (сформована станом на 30.11.2023 року) (а.с. 18 - 19). Відповідно до частин першої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 81 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, встановивши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами, визначивши спірні правовідносини та норми права, що підлягають застосуванню до них, перевіривши розрахунки позивача щодо розміру заборгованості дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 36 391,65 гривень, з яких: 20 562,91 гривень заборгованість за тілом кредиту; 15 828,74 гривень заборгованість за процентами, є законними та обґрунтованими. Одночасно з тим, у відзиві на позовну заяву міститься заява відповідача про застосування строків позовної давності, з огляду на те, що останнє користування кредитною карткою відбулося 22.08.2022, в позовна заява до суду подана лише 04.09.2025 року, тобто з порушенням встановленого законом 3 річного строку звернення до суду, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Щодо застосування строків позовної давності щодо заборгованості, суд виходить із наступного. Відповідно до правових висновків Верховного Суду суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Якщо ж суд встановить, що право або охоронюваний законом інтерес позивача дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору (сторона спірних правовідносин за конкретною позовною вимогою), суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за неповажності причин її пропущення, наведених позивачем (див., зокрема, постанови Великої Палати Верхового Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51), від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (пункт 28), від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19 (пункт 57), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 129)). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Питання визначення та застосування строку позовної давності визначенні статтями 257 261 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина перша статті 258 ЦК України). Відповідно до вимог частини першої, другої статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до частин третьої четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (у редакції Закону України № 540-ІХ, який набрав чинності 2 квітня 2020 року). Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV 2» № 211 від 11.03.2020 року (зі змінами та доповненнями) та постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV 2» № 1236 від 09.12.2020 року (зі змінами та доповненнями) карантин на всій території України встановлений з 12.03.2020 року до 30.06.2023 року. Тобто на строк дії карантину були продовжені строки позовної давності, які не спливли на момент набрання чинності Законом України № 540-ІХ, а саме станом на 02 квітня 2020 року. Такі висновки щодо застосування Закону № 540-ІХ викладені в пункті 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22), а також в постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року в справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22), від 16 листопада 2023 року в справі № 487/1342/21 (провадження № 61-4298св23), від 20 квітня 2023 року в справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св22), від 25.09.2024 у справі № 206/2984/23 (провадження № 61-7249св24). Відповідно до п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 воєнний стан введений на всій території України з 24.02.2022 року. Відповідно до частини третьої статті 263 ЦК України від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Пункт 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України виключений та втратив свою чинність на підставі Закону України № 4434-IX від 14.05.2025, який набрав чинності з 04.09.2025 року. Позивач пред`явив позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором за період з 05.07.2021 року по 30.11.2023 року, останнє використання кредитної картки 20.08.2022 року. Загальний трирічний строк позовної давності станом на дату подання позовної заяви до суду 04.09.2025 року не закінчився, оскільки такий строк був продовжений на період дії карантину (з 02.04.2020 року до 30.06.2023 року) та в подальшому на строк дії воєнного стану. Отже, у разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. Такий правовий висновок щодо обчислення та перебігу позовної давності висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 903/602/24. З огляду на вищенаведене, суд відхиляє доводи відповідача про закінчення строку позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами статті 141 ЦПК України. Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволенням позовних вимог повністю з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422,4 гривень.

Outcome: approved