Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі АТ «ПУМБ»), третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. в якій просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни № 4962 від 11.02.2020 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 11230,82 грн таким, що не підлягає виконанню, стягнути з АТ «ПУМБ» на користь [PERSON] судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1064,96 грн за подання позову, та у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що він у травні 2025 року, встановивши застосунок Дія дізнався про те, що у нього наявне виконавче провадження № 61907548. 23.04.2020 року приватним виконавцем Богатиренко Артуром Ігоровичем було відкрито виконавче провадження № 61907548 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни № 4962 від 11.02.2020 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 11230,82 грн. 19.08.2021 цим же приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника. Як виявилось оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса було вчинено у зв`язку з наявністю у позивача заборгованості перед АТ «ПУМБ» за Кредитним договором № 3001002015901 від 19.03.2018 року. який не був нотаріально посвідченим. Враховуючи вищевикладене, позивач [PERSON] був вимушений звернутися з даним позовом до суду для захисту своїх прав та інтересів. Ухвалою Слобідського районного суд міста Харкова від 19.01.2026 року вищевказану справу було прийнято до провадження та призначено за правилами спрощеного позовного провадження до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. До судового засідання представник позивача Площенко Н.Ф. не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача АТ «ПУМБ» - Марущак О.М. до судового засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала. Також просила стягнути з відповідача 50 % від суми судового збору сплаченого позивачем. До судового засідання третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що згідно до виконавчого напису № 4962 виданого 11.02.2020 року виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., запропоновано стягнути з [PERSON] , [INFO] , який є боржником за кредитним договором № 3001002015901 від 19.03.2018, укладеним ним із ПАТ «ПУМБ», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є АТ «ПУМБ», заборгованість за кредитним договором № 3001002015901 від 19.03.2018. Строк платежу за кредитним договором № 3001002015901 від 19.03.2018 настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 21.11.2018 року по 19.11.2019 року. Сума заборгованості складає 11 230,82 грн. Постановою приватного виконавця Богатиренка А.І. від 23.04.2020 року було відкрито виконавче провадження ВП № 61907548 на підставі виконавчого напису № 4962 виданого 11.02.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 11 230,82 грн. Крім того постановами приватного виконавця Богатиренка А.І. від 19.08.2021 року (ВП № 61907548) було накладено арешт коштів боржника [PERSON] . Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Безспірний борг це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника вимога кредитора -заставодержателя вважається безспірною. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Відповідно до п. 3.1, 3.5 ст. 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 міститься правовий висновок про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19). Окрім того, згідно до правового висновку, викладеному в Постанові Велика Палата Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17, провадження № 12-5гс21, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17. Також, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017р. у справі №6-887цс17 і підтриманої Верховним Судом у постанові від 26.11.2018р. у справі №207/3365/16, захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки матеріали виконавчого напису № 4962 виданого 11.02.2020 року не містять даних на підтвердження того, що кредитний договір № 3001002015901 від 19.03.2018 був нотаріально посвідчений, тому суд приходить до висновку, що вищевказаний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що матеріали справи не містять доказів безспірності заборгованості боржника при вчиненні виконавчого напису № 4962 виданого 11.02.2020 року, та вказаний виконавчий напис вчинений на підставі договору, який не посвідчений нотаріально, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4962 виданого 11.02.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. користь стягувача АТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором № 3001002015901 від 19.03.2018 в розмірі 11 230,82 грн, обґрунтовані і підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При зверненні до суду з цим позовом [PERSON] сплатив 1064,96 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією про сплату № 7251-9713-0389-9337 від 15.01.2026 року. Приймаючи до уваги визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, про що відповідачем подано відповідну заяву від 19.01.2026 року, 50% судового збору, сплаченого згідно квитанції про сплату № 7251-9713-0389-9337 від 15.01.2026 року, у розмірі 532,48 грн. підлягають стягненню з відповідача АТ «ПУМБ» на користь позивача, а 50% - поверненню позивачу [PERSON] з державного бюджету.

Outcome: approved