Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

12 травня 2025 року представник позивачів [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] звернувся до суду з позовом до КП «Рівнеелектроавтотранс» Рівненської міської ради, третя особа: [PERSON] про відшкодуваня моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, в якому просили стягнути з відповідача на користь кожного позивача по 2 500 000,00 грн. моральної шкоди завданої смертю матері [PERSON] та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Позовну заяву мотивували тим, що 20.01.2024 року приблизно о 11 годині, водій маршрутного тролейбуса «SKODA» 14 Тр з інвентарним номером 141 - [PERSON] здійснюючи пасажирські перевезення на маршруті №10 в м. Рівне, після висадки пасажирів на [ADDRESS] , допустив наїзд на [PERSON] . В результаті ДТП [PERSON] отримала травми з якими була госпіталізована до лікувального закладу, де померла цього ж дня. Позивач 1, [PERSON] , є дочкою загиблої, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] виданого 04.02.1986 року. Факт зміни прізвища [PERSON] з [PERSON] на [PERSON] підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] виданого 02.03.2007 року. Позивач 2, [PERSON] , є дочкою загиблої, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] виданого 04.06.1980 року. Факт зміни прізвища [PERSON] з [PERSON] на [PERSON] підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] виданого 02.10.1998 року. [PERSON] - чоловік [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] виданого 03.09.2018 року. Смерть [PERSON] знаходиться в причинному зв`язку з травмами отриманими при ДТП, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 30.12.2024 року. Станом на дату настання ДТП водій тролейбуса «SKODA» 14 Тр інвентарний номер 141 працював у КОМУНАЛЬНОМУ ПІДПРИЄМСТВІ ''РІВНЕЕЛЕКТРОАВТОТРАНС'' РІВНЕНСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (далі - КП «РІВНЕЕЛЕКТРОАВТОТРАНС» РМР) на посаді водія, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 30.12.2024 року, а ДТП зокрема відбулось під час виконання водієм своїх трудових (службових) обов`язків. В ході проведення кримінального розслідування не було здобуто, і відповідно не надано жодних доказів, які б підтверджували той факт, що шкода спричинена внаслідок непереборної сили або внаслідок умислу загиблого. Також підтвердженням того, що шкода не заподіяна внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого є той факт, що кримінальне провадження розслідувалось за статтею 286 КК України, як дорожньо-транспортна пригода, і жодних підстав для перекваліфікації не було. В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, дочкам загиблої було завдано моральну шкоду, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок Відповідача. ДТП, внаслідок якої Позивачам завдано шкоди, сталася за участю тролейбуса «SKODA» 14 Тр з інвентарним номером 141, під час виконання [PERSON] своїх трудових обов`язків в інтересах КП «РІВНЕЕЛЕКТРОАВТОТРАНС» РМР. Станом на дату настання ДТП [PERSON] працював у КП «РІВНЕЕЛЕКТРОАВТОТРАНС» РМР на посаді водія, а ДТП зокрема відбулось під час виконання водієм своїх трудових (службових) обов`язків, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження. Оскільки, моральна шкода була завдана водієм КП «РІВНЕЕЛЕКТРОАВТОТРАНС» РМР під час виконання трудових обов`язків, то така шкода відшкодовується КП «РІВНЕЕЛЕКТРОАВТОТРАНС» РМР, як володільцем джерела підвищеної небезпеки. Внаслідок загибелі матері, [PERSON] (Позивач 1), зазнала глибоких моральних страждань, які істотно змінили її психоемоційний стан та умови життя. Незважаючи на те, що пройшов вже час, Позивач 1 так і не змирилася, із її втратою. А періодичне відчуття відчаю призводить до втрати надії та оптимізму внасліок чого почуває себе зрадженою та неповноцінною. Незважаючи на те, що мати проживала окремо, [PERSON] мала з нею постійний, глибокий і винятково теплий емоційний зв`язок. Мати була людиною, яка виконувала роль опори в усіх життєвих сферах - моральній, емоційній, побутовій. Загибель матері стала для Позивача 1 надзвичайно болючим, шокуючим потрясінням, яке призвело до глибоких душевних страждань, порушення емоційної стабільності, втрати душевної рівноваги та життєвої мотивації. [PERSON] часто зустрічалася з матірю, щодня зідзвонювалися, ділилися новинами, переживаннями, підтримували одна одну у складні моменти. Особливо міцними стали ці стосунки з початку повномасштабної війни в Україні, коли психологічне навантаження, тривожність та страх за майбутнє значно посилилися. Саме мати була тим незамінним джерелом підтримки, розради та стабільності в умовах загальнонаціонального лиха. Також через втрату матері Позивач 1 постійно відчуває тривожність, пригнічення та печаль. Спогади про неї та усвідомлення того, що вона більше не зможе її побачити та провести разом час призводять до зменшення енергії та мотивації, а також до втрати інтересу до хоббі, друзів та сім`ї. Окрім моральної підтримки, мати допомагала [PERSON] з побутом, а також у вихованні чотирьох її неповнолітніх дітей. Діти були дуже прив`язані до бабусі, любили її, і її втрата боляче вдарила по всій родині. Саме тому мати була не лише родичкою - вона фактично виконувала роль ще одного повноцінного члена сім`ї [PERSON] , який відігравав важливу роль у її щоденному житті. Спільні свята, дні народження, іменини, релігійні події завжди відзначалися разом, у родинному колі, із щирою теплотою та увагою одне до одного. Втрата матері повністю зруйнувала ці традиції, тепер будь-яке свято викликає не радість, а сльози, сум, відчуття втрати і порожнечі. Після загибелі матері [PERSON] відчуває хронічну втому, емоційне виснаження, постійні епізоди плачу, безсоння, зниження апетиту. Вона втратила внутрішню рівновагу та здатність до повноцінної соціальної взаємодії. Психоемоційний стан є вкрай нестабільним, а втрата матері стала непоправною життєвою травмою. Її діти також страждають від відсутності бабусі, що посилює емоційний тиск на самого Позивача 1, яка повинна в цих умовах зберігати родину, незважаючи на власний біль. Сам факт трагічної смерті матері, при встановлених обставинах є вкрай неприйнятним та вніс непоправимі зміни в подальше життя [PERSON] та свідчить про завдання моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, та моральних переживаннях, яких вона зазнала і буде зазнавати до кінця життя. Однак, оцінити розмір таких душевних страждань та життєвих змін об`єктивно неможливо, так як цінність такого поняття як "життя людини" не може бути визначено будь-яким матеріальним виміром і є вищим за таку оцінку. Проте, переживаючи таке горе, трагічну смерть матері, що сталось внаслідок використання джерела підвищеної небезпеки, [PERSON] вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері. І хоча відшкодування моральної шкоди у заявленому розмірі повністю не зможе компенсувати те, що вона пережила, не поверне і тим більше не замінить їй матір, але є об`єктивним по відношенню до перенесених нею душевних страждань, хвилювань і моральних переживань. Враховуючи те, що [PERSON] позбавлена підтримки і допомоги від загиблої, а також те, що смерть матері повністю змінила її життя у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки, Позивач 1 оцінює розмір грошового відшкодування завданої їй моральної шкоди лише у 2 500 000,00 грн. (два мільйона п`ятсот тисяч гривень 00 копійок). Такий розмір є розумним, справедливим і необхідним для часткового відновлення попереднього стану та зможе допомогти в організації життя після тяжкої втрати. Внаслідок загибелі матері, [PERSON] (Позивач 2), зазнала моральних страждань та переживань, які особливо тяжко впливають на її стан та продовжуються до цих пір. Загибель матері стала катастрофічною подією для [PERSON] , яка болісно вплинула на її психологічний стан, життєву організацію та відчуття внутрішньої стабільності. Незважаючи на те, що вони проживали окремо, між матір`ю та Позивачем 2 існували щільні, емоційно насичені, постійні взаємини. Щоденні телефонні дзвінки, зустрічі декілька разів на тиждень, спільні традиції, усе це було основою моральної рівноваги та психологічного комфорту Позивача 2. Мати для [PERSON] була людиною, яка брала активну участь у її житті, слухала, давала поради, підтримувала, допомагала приймати рішення. Особливо цей зв`язок зміцнів після 2022 року, коли війна, загроза життю, стрес та емоційна нестабільність вимагали ще більшої підтримки з боку найближчих людей. Протягом всього часу, що минув після загибелі матері, [PERSON] повністю позбавлена нормальних і звичних умов життя і роботи, позбавлена сну, спокою, перебуває у безвихідному, пригніченому стані, що, у свою чергу, зумовило прояв тривалої депресії, безперервний стан неспокою і тривоги, негативним чином відбивається на звичному способі життя, спілкуванні, роботі, житті і відпочинку. Спільні родинні свята, які завжди відзначали разом, стали символами згуртованості, любові, взаємної турботи. Сьогодні ці події втратили зміст вони нагадують про те, кого більше немає, викликають біль і тугу. Проживання окремо не впливало на близькість стосунків, вони з матір`ю залишалися емоційно нерозривними, мати завжди була першою людиною, до якої Позивачка зверталася у важкі моменти життя. Після загибелі матері [PERSON] почала страждати на хронічну тривожність, в неї з`явилися проблеми зі сном, зниження працездатності, пригнічений настрій, часті напади сліз. Вона відчуває самотність, емоційну дезорієнтацію, втрату душевної опори. Ця трагедія порушила її внутрішню рівновагу, а процес відновлення потребує тривалого часу, сил і психологічних ресурсів. Смерть матері призводить до великого смутку та жалю які не закінчаться ніколи, оскільки життя дітей, так чи інакше пов`язане із потребою присутності батьків які стають надією на допомогу та опорою в житті. Сам факт трагічної смерті матері, при встановлених обставинах є вкрай неприйнятним та вніс непоправимі зміни в подальше життя [PERSON] та свідчить про завдання моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, та моральних переживаннях, яких вона зазнала і буде зазнавати до кінця життя. Однак, оцінити розмір таких душевних страждань та життєвих змін об`єктивно неможливо, так як цінність такого поняття як "життя людини" не може бути визначено будь-яким матеріальним виміром і є вищим за таку оцінку. Проте, переживаючи таке горе, трагічну смерть матері, що сталось внаслідок використання джерела підвищеної небезпеки, [PERSON] вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері. І хоча відшкодування моральної шкоди у заявленому розмірі повністю не зможе компенсувати те, що вона пережила, не поверне і тим більше не замінить їй матір, але є об`єктивним по відношенню до перенесених нею душевних страждань, хвилювань і моральних переживань. Враховуючи те, що [PERSON] позбавлена підтримки і допомоги від загиблої, а також те, що смерть матері повністю змінила її життя у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки, [PERSON] оцінює розмір грошового відшкодування завданої їй моральної шкоди лише у 2 500 000,00 грн. (два мільйона п`ятсот тисяч гривень 00 копійок). Такий розмір є розумним, справедливим і необхідним для часткового відновлення попереднього стану та зможе допомогти в організації життя після тяжкої втрати. 21 липня 2025 року представник відповідача Комунального підприємства «Рівнеелектроавтотранс`Рівненської міської ради Басюк О.П. подав до суду відзив на позов, в якому зазначає, що 20.01.2024 внаслідок ДТП [PERSON] отримала травми, з якими була госпіталізована до лікувального закладу, де померла того ж дня. Вказана ДТП сталась за участі маршрутного тролейбуса «SKODA» 14 Тр з інвентарним номером 141, який належить Комунальному підприємству «Рівнеелектроавтотранс Рівненської міської ради». За кермом вказаного тролейбуса в момент ДТП перебував [PERSON] , який працював на посаді водія в КП «Рівнеелектроавтотранс Рівненської міської ради». За фактом ДТП, яке трапилось 20.01.2024, за наслідком якого загинула [PERSON] було розпочато досудове розслідування в межах кримінального провадження №12024180000000230 від 20.01.2024 (за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України). Відповідно до Постанови про закриття кримінального провадження від 30.12.2024 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024180000000230 від 20.01.2024, за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, було закрито у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. В Постанові про закриття кримінального провадження від 30.12.2024, зокрема було зазначено, що в даній дорожньо-транспортній ситуації в діях водія тролейбуса "SKODA" 14 Тр з інвентарним номером 141, [PERSON] відсутні будь-які невідповідності технічним вимогам ПДР, які б з технічної точки зору перебували у причинному зв`язку з скоєнням дорожньо-транспортної пригоди. Вказане свідчить про те, що вина [PERSON] у скоєнні ДТП 20.01.2024 встановлена не була. Окрім цього, в Постанові про закриття кримінального провадження від 30.12.2024 були встановлені інші обставини, зокрема, той факт, що на момент ДТП [PERSON] перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Так, в постанові зазначено, що незадовго до смерті [PERSON] вживала алкогольні напої, на що вказує наявність запаху алкоголю від досліджуваних порожнин та внутрішніх органів, а також виявлення при судово- токсикологічному дослідженні у крові з її трупа етилового спирту в кількості 2,08% (проміллє). Така кількість етилового спирту в крові за своєю функціональною оцінкою, стосовно живих осіб, може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння. Спираючись на положення вказаних статей Цивільного кодексу України позивачі зазначають, що травми, які призвели до смерті [PERSON] було отримано внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки і вказують про право позивачів на відшкодування моральної шкоди. При цьому в позові позивачі наводять обгрунтований на їхню думку розрахунок розміру моральної шкоди. Із визначеним позивачами розміром моральної шкоди відповідач не погоджується та вважає його непомірно завищеним, необгрунтованим та не підтвердженим відповідними доказами. В позовній заяві вказано, що внаслідок загибелі матері в [PERSON] (Позивач 1) змінився її психоемоційний стан та умови життя. Однак, поняття «зміни психоемоційного стану» та «зміна умов життя» є досить узагальненими і зазначення таких формулювань в позові передбачає більш конкретне зазначення ступеня та характеру зміни психоемоційного стану, що в свою чергу передбачає надання відповідних медичних документів і результатів обстеження у відповідних профільних спеціалістів (психологів, спеціалістів із діагностики невралгічних захворювань тощо). Поняття зміни умов життя також передбачає конкретизацію, яка більш широко розкриє характер змін, і можливість таких змін зумовлювати необхідність у відшкодуванні моральної шкоди. В позовній заяві зазначено, що для [PERSON] мати виконувала роль опори в усіх життєвих сферах - моральній, емоційній, побутовій, вказано, що мати допомагала [PERSON] з побутом. Втім, матеріали справи не містять жодних підтверджень щодо того, що [PERSON] перебувала на утриманні [PERSON] чи отримувала від неї конкретно визначену, підтверджену документами матеріальну чи фінансову допомогу. Також [PERSON] в позові стверджує, що після загибелі матері відчуває хронічну втому, емоційне виснаження, безсоння, зниження апетиту. Однак, маючи такі труднощі та проблеми [PERSON] не повідомляє чи зверталась вона до лікаря з приводу вказаних обставин і чи встановлювала чи є це наслідком якогось захворювання і чи наявний причинно-наслідковий зв`язок вказаних проблем із фактом загибелі [PERSON] . В позові також наявні, зокрема твердження про те, що факт смерті матері вніс непоправимі зміни в подальше життя [PERSON] , а також твердження про те, що [PERSON] позбавлена підтримки і допомоги від загиблої, а також те, що смерть матері повністю змінила її життя у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки. Однак, наводячи такі твердження [PERSON] не наводить жодного прикладу того якої саме підтримки і в яких питаннях вона була позбавлена, в чому полягало руйнування нормальних життєвих зв`язків та з ким такі зв`язки були зруйновані. Позовна заява не містить відомостей, що [PERSON] була позбавлена матеріальних благ чи майна, якими вона володіла, чи на володіння якими розраховувала. Також позов не містить підтвердження того, що у зв`язку зі смертю матері в неї припинились відносини чи спілкування з членами сім`ї, родичами, друзями, та не містить інформації про те, що [PERSON] довелось змінити роботу, спосіб заробітку чи іншим чином змінити або припинити соціально-побутові аспекти життя. В позовній заяві [PERSON] (позивач 2) вказує, зокрема, що після загибелі матері повністю позбавлена нормальних і звичних умов життя і роботи і перебуває у безвихідному пригніченому стані. Також [PERSON] зазначає, що безперервний стан неспокою і тривоги негативним чином відбивається на роботі і стверджує, що вона позбавлена підтримки і допомоги від загиблої, а смерть матері повністю змінила її життя у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки. Однак, так само, як і [PERSON] . [PERSON] не конкретизує, в чому проявилась повна зміна життя у всіх сферах і в чому виражено безвихідність, зруйнування і втрату життєвих зв`язків. Позовна заява не містить відомостей, що [PERSON] була позбавлена матеріальних благ чи майна, якими вона володіла, чи на володіння якими розраховувала. Також позов не містить підтвердження того, що у зв`язку зі смертю матері в неї припинились відносини чи спілкування з членами сім`ї, родичами, друзями, та не містить інформації про те, що [PERSON] довелось змінити роботу, спосіб заробітку чи іншим чином змінити або припинити соціально-побутові аспекти життя. Також позовна заява не містить жодної інформації про те, що [PERSON] перебувала на утриманні [PERSON] чи отримувала від неї якусь матеріальну та/або фінансову допомогу. [PERSON] так само зазначає, що після загибелі матері позбавлена сну, спокою, що у свою чергу зумовило прояв тривалої депресії. Однак, [PERSON] не повідомляє чи зверталась вона до лікаря з приводу вказаних обставин і чи встановлювала чи є це наслідком якогось захворювання і чи наявний причинно-наслідковий зв`язок вказаних проблем із фактом загибелі [PERSON] . Зазначають, що наведений позивачами «обгрунтований» розрахунок базується на узагальнених твердженнях про моральні страждання, тяжку втрату, зміну сформованого звичного способу життя, втрату підтримки та життєвих зв`язків. При цьому наведені позивачами тези не містять жодної конкретизації, не уточнюють як та в якій мірі проявилась зміна умов життя у всіх сферах, в якій мірі відбулось погіршення самопочуття позивачів. Крім того, наведені тези не містять жодного посилання на документи чи інші докази, які б дали змогу визначити дійсність наведених позивачами тверджень. Позивачі не надали жодних доказів про звернення за кваліфікованою допомогою через появу негативних психосоматичних та психоемоційних змін. У зв`язку з цим, твердження про глибину страждань має оцінюватись критично. Сторона позивача не заперечує, що смерть близької людини це трагічна подія, яка зумовлює виникнення моральних страждань, емоційних переживань та передбачає певні зміни в житті людини після втрати близьких. Однак, звертаючись з вимогою про стягнення моральної шкоди і тим паче зазначаючи моральну шкоду в такому значному обсязі обов`язковою є конкретизація із наведенням негативних обставин, докази настання таких обставин і їх наслідки для особи, яка звертається із вимогою про стягнення шкоди. Щодо безпосередньо розміру моральної шкоди, яку просять стягнути позивачі, то такий розмір (5 000 000,00 грн.) є завищеним та непомірно високим. Зауважують, що вина працівника Комунального підприємства «Рівнеелектроавтотранс Рівненської міської ради» - [PERSON] у скоєнні ДТП 20.01.2025 встановлена не була. Вважають, що в даному випадку дана обставина має важливе значення, адже зовсім інший обсяг моральної шкоди і страждань має місце при неправомірній винній поведінці, яка призвела до смерті людини. В такому випадку особу, якій була завдана моральна шкода мучить почуття несправедливості, гнітить почуття безкарної жорстокості і постійне усвідомлення того, що трагічна подія трапилась внаслідок умисних дій. В даному випадку має місце подія, яку можна ототожнити із нещасним випадком. Вина водія, як і вина відповідача, і так само будь який умисел відсутні в даному випадку. Таким чином, попри визначений законом обов`язок компенсації моральної шкоди навіть за відсутності вини, зазначають, що моральна шкода, заявлена в позові є завищеною, адже ні водій, ні власник об`єкта підвищеної небезпеки не є особами, з вини яких в позивачів наявні моральні страждання та емоційний стан, про який зазначено в позові. [PERSON] в момент ДТП 20.01.2024 перебувала в стані алкогольного сп`яніння, що могло зумовити грубу необережність [PERSON] , що свідчить про необхідність зменшення розміру моральної шкоди. Позивачки, які є доньками загиблої [PERSON] є дорослими людьми, які, виходячи з інформації, вказаної в позові ведуть трудову діяльність та мають власні сім`ї. Матеріали справи не містять інформації про те, що позивачі перебували на утриманні [PERSON] , відповідачі не проживали із [PERSON] в одному помешканні, не були пов`язані спільним побутом. Матеріали справи не містять інформації про те, що [PERSON] здійснювала матеріальну підтримку позивачів, чи здійснювала піклування щодо позивачів. Відтак, в даному випадку не має місце ситуація при якій моральна шкода стягується на користь осіб, які позбавились батьківського піклування чи утримання або осіб, які втратили годувальника пов`язані зі стягненням моральної шкоди. Відшкодування моральної шкоди є досить обширною категорією, яка може включати в себе досить значний перелік випадків за наслідком яких може проводитись відшкодування моральної шкоди. Законодавство України не містить чіткого нормативного регулювання порядку визначення розміру моральної шкоди, що свідчить про те, що моральна шкода, її сутність та розмір відшкодування є оціночним поняттям. Однак, в частині моральної шкоди, завданої за наслідком ДТП є певне правове регулювання. Так, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» частково, опосередковано, містить положення щодо розмірів моральної шкоди, завданої смертю особи при ДТП. Відповідно до ч. З ст. 25 вказаного закону Страховик, а у випадках, передбачених частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ, відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю потерпілої фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір таких страхових (регламентних) виплат зазначеним особам стосовно одного померлого становить 25 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку, і виплачується таким особам у рівних частинах. Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» встановлено розмір мінімальної місячної заробітної плати в період з 01.01.2024 до 01.04.2024 в розмірі 7100 грн. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не регулює відносини, що склались за наслідком ДТП 20.01.2024, зазначений в ньому розмір моральної шкоди можна використати в якості орієнтира для визначення приблизних меж компенсації. Разом з цим, вище було описано ряд обставин, які зумовлюють необхідність зменшення розміру шкоди, що може бути стягнута на користь позивачів. Позивачами не було надано жодного підтверджуючого документа, який би встановив ступінь і взагалі якось підтвердив факт погіршення здоров`я, морально психологічного стану та соціальних зв`язків. Позов не містить конкретизації описаної в позові повної зміни життя у всіх сферах позивачів. Загибла особа - [PERSON] на момент ДТП 20.01.2024 перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Позивачі не перебували на утриманні померлої [PERSON] та не були залежними від неї в матеріальному чи фінансовому стані, та не проживали з нею однією сім`єю в одному помешканні. Зважаючи на вищевикладене вважають, що заявлена позивачами сума відшкодування моральної шкоди є непомірно завищеною, натомість належним до сплати розміром компенсації моральної шкоди є 20 000,00 грн. (двадцять тисяч гривень нуль копійок) на користь позивача - [PERSON] та 20 000,00 грн. (двадцять тисяч гривень нуль копійок) на користь позивача - [PERSON] . При цьому, вважають, що позовна заява в іншій частині позовних вимог задоволенню не підлягає. Просять прийняти даний відзив та врахувати викладені в ньому заперечення та доводи при розгляді справи та при прийнятті рішення в справі №569/9466/25. Задоволити позовну заяву в частині стягнення з Комунального підприємства «Рівнеелектроавтотранс Рівненської міської ради» моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн. (двадцять тисяч гривень нуль копійок) на користь позивача - [PERSON] та моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн. (двадцять тисяч гривень нуль копійок) на користь позивача - [PERSON] . Відмовити позивачам [PERSON] та [PERSON] в задоволенні решти позовних вимог.Стягнути з позивачів документально підтверджені судові витрати. 28 липня 2025 року представником позивачів [PERSON] , [PERSON] [PERSON] подано до суду відповідь на відзив, у якому він зазначає, що Відповідач у відзиві посилається на постанову про закриття кримінального провадження від 30.12.2024 року, в якій зазначено, що в діях водія тролейбуса [PERSON] відсутні невідповідності технічним вимогам Правил дорожнього руху (ПДР), які б перебували у причинному зв`язку з ДТП, та що вина водія не встановлена. Відповідач стверджує, що дана обставина свідчить про те, що подія є нещасним випадком, а не результатом винних дій, що, на його думку, має вплинути на розмір моральної шкоди. Позивачі заперечують дану позицію, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала. Тролейбус «SKODA» 14 Тр є джерелом підвищеної небезпеки відповідно до ст. 1187 ЦК України, а водій [PERSON] на момент ДТП діяв у межах трудових обов`язків КП «Рівнеелектроавтотранс» РМР. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична особа (Відповідач) відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання трудових обов`язків. Таким чином, твердження Відповідача про відсутність вини водія не має правового значення для цього спору, оскільки відповідальність ґрунтується на факті завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, а не на вині водія чи Відповідача. Відповідач посилається на факт перебування [PERSON] у стані алкогольного сп`яніння на момент ДТП (2,08 проміле), стверджуючи, що це могло спричинити грубу необережність потерпілої, яка, відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України, може бути підставою для зменшення розміру відшкодування. Позивачі категорично заперечують цю позицію з наступних причин: Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкода була заподіяна внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Постанова про закриття кримінального провадження від 30.12.2024 року не містить жодних доказів того, що дії [PERSON] були умисними або, що її поведінка становила грубу необережність, яка безпосередньо спричинила ДТП. Факт алкогольного сп`яніння (2,08 проміле) сам по собі не є достатньою підставою для кваліфікації її дій як грубої необережності, оскільки Відповідач не довів, що цей стан був вирішальним фактором у настанні події. Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України, зменшення розміру відшкодування можливе лише за наявності грубої необережності потерпілої, яка має причинний зв`язок із завданою шкодою. Однак Відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували, що стан алкогольного сп`яніння [PERSON] (2,08 проміле) призвів до дій, які стали єдиною чи основною причиною ДТП. Твердження Відповідача про грубу необережність потерпілої є голослівними та не підтвердженими доказами, що унеможливлює застосування ч. 2 ст. 1193 ЦК України для зменшення розміру відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, покладається на її володільця незалежно від наявності вини чи поведінки потерпілої, за винятком випадків умислу потерпілого або дії непереборної сили. Тролейбус «SKODA» 14 Тр, яким керував працівник Відповідача, є джерелом підвищеної небезпеки, і Відповідач не довів наявність виняткових обставин, передбачених ч. 5 ст. 1187 ЦК України. Навіть якщо припустити, що стан алкогольного сп`яніння вплинув на поведінку потерпілої, це не звільняє Відповідача від відповідальності, оскільки ч. 2 ст. 1193 ЦК України вимагає доведення грубої необережності як основної причини шкоди, а не лише її наявності. Відсутність таких доказів унеможливлює зменшення розміру відшкодування на підставі аргументів Відповідача про стан потерпілої. Таким чином, твердження Відповідача про стан алкогольного сп`яніння потерпілої як підставу для зменшення розміру моральної шкоди є необґрунтованими. Відповідач не довів ані умисел, ані грубу необережність [PERSON] , які б перебували у причинному зв`язку з ДТП, а отже, застосування ч. 2 ст. 1193 ЦК України є неможливим. Відповідальність Відповідача як володільця джерела підвищеної небезпеки залишається повною відповідно до ст. 1187 ЦК України. Відповідач стверджує, що Позивачі не надали доказів погіршення здоров`я, психоемоційного стану чи соціальних зв`язків, а також не конкретизували, як саме змінилися їхні життєві обставини. На думку Відповідача, це робить заявлений розмір моральної шкоди необґрунтованим, оскільки позивачі не надали медичних документів чи інших доказів, які б підтверджували їхні страждання. У позовній заяві Позивачі чітко зазначили, що втрата матері призвела до руйнування їхньої емоційної стабільності, втрати життєвих традицій, погіршення психоемоційного стану та ускладнення побутового життя. Наприклад, Позивач 1 зазначила, що мати допомагала у вихованні дітей і в побуті, що було критично важливим для багатодітної сім`ї. Позивач 2 підкреслила, що втрата матері позбавила її психологічної опори, що посилило тривожність і депресивний стан в умовах війни. Ці обставини є достатньо конкретними та відповідають критеріям моральної шкоди, визначеним у ст. 23 ЦК України. Таким чином, твердження Відповідача про недостатню конкретизацію є безпідставними, оскільки позивачі надали детальний опис своїх страждань, які є очевидними наслідками втрати матері. Відповідач вважає заявлений розмір моральної шкоди (5 000 000,00 грн, по 2 500 000,00 грн на кожного позивача) завищеним і пропонує зменшити його до 20 000,00 грн на користь кожного позивача, посилаючись на Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та розмір мінімальної заробітної плати у 2024 році (25 мінімальних зарплат, тобто 177 500,00 грн на всіх осіб). Позивачі зазначили, що смерть матері спричинила непоправні зміни в їхньому житті: Позивач 1 ( [PERSON] ) втратила не лише емоційну підтримку, але й практичну допомогу в вихованні чотирьох неповнолітніх дітей, які також зазнали травми через втрату бабусі. Втрата матері зруйнувала сімейні традиції, викликала хронічну втому, безсоння та втрату мотивації. Позивач 2 ( [PERSON] ) втратила ключову психологічну опору, що було особливо важливим в умовах війни після 2022 року. Вона зазначає тривожність, депресивний стан, порушення сну та зниження працездатності. Позивачі підкреслюють, що жодна сума не може повноцінно компенсувати втрату матері, однак заявлений розмір є необхідним для часткового полегшення їхнього психоемоційного стану та організації життя після трагедії. Відповідач стверджує, що позивачі не перебували на утриманні [PERSON] , не проживали з нею в одному помешканні та не отримували від неї матеріальної підтримки, що, на його думку, зменшує розмір моральної шкоди. Позивачі детально описали, що мати була не лише родичкою, але й ключовою опорою в їхньому житті. Позивач 1 зазначила, що мати допомагала у вихованні дітей і в побуті, що було критично важливим для багатодітної сім`ї. Позивач 2 підкреслила, що мати була джерелом психологічної підтримки, особливо в умовах війни. Ці обставини підтверджують значний вплив втрати матері на життя позивачів, незалежно від матеріальної залежності. Відповідач заперечує заявлений позивачами розмір витрат на правничу допомогу (до 50 000,00 грн для кожного позивача), вважаючи його завищеним, та зазначає, що сам очікує понести витрати на правничу допомогу в розмірі 62 000,00 грн. Позивачі зазначають, що витрати на правничу допомогу, зазначені в позовній заяві, є обґрунтованими та відповідають складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи та ринковим ставкам на такі послуги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу має бути співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом, та ціною позову. Позивачі уклали договори про надання правничої допомоги з адвокатом Гіщинським І.Ю., і заявлений розмір витрат є попереднім та буде документально підтверджений після завершення розгляду справи, як це передбачено ст. 134 ЦПК України. Заперечення Відповідача щодо розміру витрат є безпідставними, оскільки він не надав конкретних аргументів, які б свідчили про невідповідність заявлених сум принципам розумності та справедливості. Водночас позивачі зазначають, що заявлений Відповідачем розмір його витрат (62 000,00 грн) є вищим за суми, заявлені позивачами, що суперечить його власним аргументам про завищеність витрат. Ухвалою суду від 12 травня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 20 червня 2025 року з повідомленням (викликом) сторін. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді та заперечень. Ухвалою суду від 12 грудня 2025 року Клопотання представника відповідача КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА ''РІВНЕЕЛЕКТРОАВТОТРАНС'' РІВНЕНСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ Басюк О.П. про витребування доказів - задоволено. Витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, м. Рівне, вул. Борисенка Олександра, 7, код ЄДРПОУ 21084076) такі докази та інформацію: - чи отримувала пенсійні виплати [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та в яких розмірах; - чи здійснювалась фізичними особами, фізичними особами-підприємцями чи юридичними особами щодо [PERSON] (РОНКПП [NUMBER] ) оплата єдиного соціального внеску (ЄСВ), податку на доходи фізичних осіб (ПДФО) та військового збору, з яких сум відбувалось нарахування (вирахування) вказаних сум ЄСВ, ПДФО та військового збору та в яких розмірах; - копію довідки ОК-7 щодо [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); - копію довідки ОК-5 щодо [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Ухвалою суду від 22 веересня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 23 жовтня 2025 року з повідомленням (викликом) сторін. Позивачі та їх представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просили позовні вимоги задовольнити повністю, так як втратили близьку людину матір, зазнали глибоких моральних страждань, які змінили їх психоемоційний стан та умови життя. Представники відповідача КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА ''РІВНЕЕЛЕКТРОАВТОТРАНС'' РІВНЕНСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ Басюк О.П., [PERSON] в сдовому засіданні заперечували позовні вимоги, зазначивши, що стягнення моральної шкоди в сумі 5 000 000. 00 грн. є завищеною, просили зменшити розмір заявленого відшкодування, та в решті позовних вимог відмовити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився. Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши надані докази, дійшов такого висновку. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 20.01.2024 року, приблизно о 11 год., водій маршрутного тролейбуса «SKODA» - [PERSON] ( [INFO] ) житель [ADDRESS] ), здійснюючи пасажирські перевезення на маршруті №10 (Мототрек-Автовокзал-ЗОШ 12-Центр-Ювілейне) в м. Рівне, після висадки пасажирів на вул. Данила Галицького, допустив наїзд на [PERSON] ( [INFO] , жителька [ADDRESS] ). В результаті ДТП [PERSON] отримала травми з якими була госпіталізована до лікувального закладу, де померла цього ж дня. Згідно з висновком судово-медичного експерта №69 від 29.02.2024 встановлено: за даними медичної карти №1467 стаціонарного хворого КНП ЦМЛ РМР при госпіталізації [PERSON] 20.01.2024 року о 11.21 год, її клінічному обстеженні, подальшому лікуванні, а також при наступній судово-медичній експертизі її трупа встановлені такі травматичні зміни: - травма тазу у вигляді: повного поперечного перелому верхньої гілки лівої лонної кістки в її середній третині та розвитку лівого крижово-клубового зчленування тазу з масивним розмізженням оточуючих мяких тканин; - просторі масивні підшкірні гематоми лівої нижньої кінцівки по її зовнішній та внутрішній поверхні з розміженням підшкірно-жирової клітковини; - рана на лівому гомілко-ступневому суглобі, множинні садна на обличі, тулубі і кінцівках. Усі вищевказані тілесні ушкодження являються прижиттєвими та виникли незадовго до вступу [PERSON] у лікарню, цілком можливо у зазначений у наданій постанові термін (20.01.2024 приблизно о 11.00 годині), що підтверджується станом ушкоджень, динамікою посттравматичних процесів вказаних у медичній карті та наданими судово-гістологічного дослідження вилучених з трупа шматочків внутрішніх органів, де встановлено ознаки при життєвості з мінімальними реактивними змінами. Види ушкоджень (садна, синці, крововиливи, переломи тощо) та вказаний медичні карті характер рани "рвана" свідчать про спричинення їх значною за силою дією тупих предметів. Множинність, масивність тілесних ушкоджень, локалізація їх на різних та протилежних поверхнях кінцівки, характер та особливості травмування кісток тазу (розрив лівого крижово-клубового зчленування), масивні кишенеподібні розшарування м`яких тканин лівої ноги, відсутність ознак загального струсу тіла, вказують на виникнення зазначених ушкоджень від стиснення ділянки тіла (тазу та лівої ноги) між двома площинами у фронтальному напрямку, що загалом, властиво для переїзду через тіло транспортним засобом, коли потерпіла перебувала у горизонтальному чи близькому до нього положенні. Достатніх судово-медичних даних для вирішення питання чи передував переїзду наїзд (удар виступаючими частинами транспортного засобу) та в якому напрямку здійснювався переїзд - в ході проведення експертизи не отримано. Незадовго до смерті [PERSON] вживала алкогольні напої, на що вказує наявність запаху алкоголю від досліджуваних порожнин та внутрішніх органів, також виявлення при судово-токсилогічному дослідженні у крові з її трупа етиловогоо спирту в кількості 2,08% (проміле). Така кількість етилового спирту в крові за своєю функціональною оцінкою, стосовно живих осіб, може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння. Відповідно до вимог ст.. 214 КПК України, відомості про кримінальне правопорушення за даним фактом внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, під №12024180000000230 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування. Зазначені вище обставини встановлені постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Рівненській області майора поліції Р. ПРИДЮК від 30 грудня 2024 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідування за №12024180000000230 від 20.01.2024 року, і сторонами не оспорюються. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 04 лютого 1986 року, актовий запис № 361 позивач [PERSON] є донькою [PERSON] . Зміна прізвища [PERSON] з [PERSON] на [PERSON] підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] виданого 02.03.2007 року. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 04.06.1980року, актовий запис №1528 позивач [PERSON] є донькою [PERSON] . Зміна прізвища [PERSON] з [PERSON] на [PERSON] підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] виданого 02.10.1998 року. Чоловік [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] виданого 03.09.2018 року. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 22 січня 2024 року, актовий запис №188, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , у віці 64 років. Позивачі [PERSON] , [PERSON] є дітьми [PERSON] , що підтверджується їх свідоцтвами про народження. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, [PERSON] припинила займатися підприємницькою діяльністю 26.01.2012 року. Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо [PERSON] №450399968 від 03.11.2025 р., а також щодо її дочок [PERSON] №450398345 від 03.11.2025 та [PERSON] №450398843 від 03.11.2025 р. відсутня будь-яка інформація, що їхня мати, [PERSON] , певним чином відчужувала на їх користь належне їй нерухоме майно. Відповідно до листа від 06.01.2026 1700-0503-7/1099 ПФ України Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, зазначили, що [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , перебувала на обліку та отримувала пенсію за віком з 07.03.2014 р. по 31.01.2024 р. Виплата припинена у зв`язку зі смертю пенсіонерки (дата смерті [INFO] , актовий запис 188 від 22.01.2024 р.) Розмір пенсії на момент смерті одержувача складав 2760,00 гн. Відповідно до положень ст. 55 Конституції України та чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Згідно із т. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За правилами п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Оскільки тролейбус відноситься до джерела підвищеної небезпеки, відшкодування спричиненої шкоди здійснюється незалежно від вини. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Із постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що 20.01.2024 року, приблизно о 11 годині, водій маршрутного тролейбуса «SKODA» - [PERSON] ( [INFO] ) житель [ADDRESS] ), здійснюючи пасажирські перевезення на маршруті №10 (Мототрек-Автовокзал-ЗОШ 12-Центр-Ювілейне) в м. Рівне, після висадки пасажирів на вул. Данила Галицького, він закрив всі двері. Подивився у праве та ліве бокові дзеркала заднього виду чи не має перешкоди, після чого розпочав рух. Проїхавши орієнтовно декілька метрів в напрямку перехрестя з рухом по колу вулиць «Данила Галицького - Володимира Стельмаха, він почув крики з вулиці і відразу зупинився. Відкривши двері тролейбуса він одразу вийшов з його салону. Коли він вийшов то побачив, що за заднім правим колесом транспортного засобу в районі тролейбусної зупинки знаходиться жінка, яка незадовго до цього виходила через середні двері тролейбуса з пакетом в руках. На той момент вказана жінка лежала в районі тролейбусної зупинки ногами за заднім правим колесом транспортного засобу. Її пакет лежав в районі заднього правого колеса тролейбуса. Біля потерпілої перебувало двоє невідомих йому жінок. Кондуктор телефонував до швидкої медичної допомоги. Коли на місце пригоди приїхала ШМД, дану жінку відразу госпіталізували в лікувальний заклад. Згідно з висновком судово-медичного експерта №69 від 29.02.2024 встановлено: за даними медичної карти №1467 стаціонарного хворого КНП ЦМЛ РМР при госпіталізації [PERSON] 20.01.2024 року о 11.21 год, її клінічному обстеженні, подальшому лікуванні, а також при наступній судово-медичній експертизі її трупа встановлено, що незадовго до смерті [PERSON] вживала алкогольні напої, на що вказує наявність запаху алкоголю від досліджуваних порожнин та внутрішніх органів, також виявлення при судово-токсилогічному дослідженні у крові з її трупа етиловогоо спирту в кількості 2,08% (проміле). Така кількість етилового спирту в крові за своєю функціональною оцінкою, стосовно живих осіб, може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння. Відповідно до п.10.1 Правил дорожнього руху України в даній дорожньо транспортній ситуації в діях водія тролейбуса "SKODA" 14 Тр інвентарний номер «141» [PERSON] відсутні будь-які невідповідності технічним вимогам ПДР, які б з технічної точки зору перебували у причинному зв`язку з скоєнням дорожньо-транспортної пригоди. У зв`язку із цим підставними є твердження представника відповідача про зменшення визначеного позивачем розміру моральної шкоди через грубу необережність потерпілого. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в Постанові «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній або юридичній особі незаконним діями, або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість виражених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, зваженості та справедливості. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказуванню не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України). У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд вважає, що передчасна втрата матері для доньок за наявності життєвих зв`язків між ними однозначно спричиняє моральні страждання. Беручи до уваги вище викладене, суд дійшов висновку, що обставини, щодо спричинення шкоди не з вини відповідача, а з необережності самої потерпілої, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини. Власник джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди, яких у цій справі не встановлено. Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року в справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. На підставі викладеного та враховуючи ступінь, глибину та тривалість моральних страждань, понесених позивачами, зважаючи на певну необережність потерпілого та відсутність вини заподіювача шкоди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивачів 70 000, 00 грн кожному, в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відшкодування моральної шкоди в такому розмірі, на думку суду, буде співмірним із спричиненою позивачу моральною шкодою та відповідатиме принципам розумності і справедливості й не матиме наслідком збагачення позивача за рахунок відповідача. Разом із тим, суд ураховує зміни до податкового законодавства, які набули чинності з 23.05.2020 згідно із Законом України № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», відповідно до яких стягнуті кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди є доходом, який підлягає оподаткуванню на час виконання рішення суду. Таким чином, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, з 23.05.2020 звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Суд, вважаючи справедливою сатисфакцією стягнення із відповідача моральної шкоди у розмірі 70 000,00 грн на кожного позивача, тобто зменшуючи заявлений до стягнення розмір шкоди, вбачає за доцільне покласти на відповідача обов`язок із сплати податків та зборів фізичних осіб, а виплату позивачу визначеної судом шкоди провести без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів. З огляду на звільнення позивача від сплати судового збору з відповідача в дохід держави відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України слід стягнути судовий збір у розмірі 423,92 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial