Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулася позивач із позовною заявою до Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтував тим, що [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , а [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] . Після смерті батька позивачки, [PERSON] , відкрилась спадщина на рухоме та нерухоме майно, у тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивачка та її мати (дружина померлого) фактично своєчасно прийняли спадщину після померлого батька (чоловіка), за законом, за приписами ЦК УРСР в редакції 1963 року, були зареєстровані, фактично проживали, вступили у володіння майном померлого в рівних частках. Позивачка частково оформила спадкові права після померлої матері на земельну ділянку площею 1,4691 кадастровий номер 1424281500:07:000:0363 цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місце розташування: Донецька область, Краматорський район, територія Долинської сільської ради, та позивачка вже отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька - на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , позивачка звернулась до Другої Слов`янської державної нотаріальної контори Донецької області, де 02.10.2025 року р. отримала постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії Другої Слов`янської ДНК, винесену державним нотаріусом Грецькою Т.П., оскільки спадкоємцем не було надано документ, який встановлює право власності на будинок. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований за адресою: [ADDRESS] , належав батьку позивачки - [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцями якого були позивачка та її мати - [PERSON] , які прийняли спадщину, але не оформили своїх спадкових прав. За життя, спадкодавець право власності не оформив та не зареєстрував в Слов`янському КП «БТІ». Тому, просить визнати за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , літера А-1 загальною площею - 60,3 кв.м.; житловою площею - 45,2 кв.м.; літня кухня-сарай літера Б, огорожа №1, ворота №2, в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] , та померлої [INFO] [PERSON] . В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, проте направили на адресу суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких заявлені позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх у повному обсязі. В судове засідання представник відповідача - Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте направив на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій просив суд ухвалити рішення на власний розсуд, із урахуванням наявних у справі матеріалів. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, підлягають задоволенню з наступних підстав. Як видно зі Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 18 листопада 1999 року Долинською сільською радою Слов`янського району Донецької області, [PERSON] помер [INFO] у с. Краснопілля Слов`янського району Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 37. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилася до набуття чинності Цивільним Кодексом України, застосуванню підлягають норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР 1963 року, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Стаття 526 ЦК УРСР 1963 року говорить про те, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до Виписки з по господарської книги, виданої старостою Долинського старостинського округу Святогірської міської ради Краматорського району Донецької області № 12-15/19 від 26 травня 2025 року, згідно запису в погосподарській книзі, особовий рахунок [NUMBER] , земельна ділянка площею 0,27 га. за адресою: [ADDRESS] , числиться за [PERSON] . Відповідно до Довідки, виданої секретарем Долинської сільської ради Слов`янського району Донецької області № 708 від 04 вересня 2019 року, згідно запису в погосподарській книзі, особовий рахунок [NUMBER] , житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , числиться за [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] мешкала за даною адресою з 1972 року по день смерті [INFO] . В житловому будинку зареєстрована [PERSON] з 03.02.1997 по теперішній час. Отже, до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшов житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 20 грудня 1968 року «Будинком щастя» м. Калінінграда, [PERSON] 20 грудня 1968 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04 грудня 1974 року Долинською сільською радою Слов`янського району Донецької області, [PERSON] народилася [INFO] у с. Краснопілля Слов`янського району Донецької області, її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 14 серпня 1993 року Долинською сільською радою Слов`янського району Донецької області, [PERSON] 14 серпня 1993 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Таким чином, позивач [PERSON] є донькою, а [PERSON] дружиноюпомерлому [PERSON] , та відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 рокувони є спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою, або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Частиною 1 статті 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину , якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до Листа Другої Слов`янської державної нотаріальної контори Донецької області № 22/01-16 від 12.02.2026 року, після померлого [PERSON] , який помер [INFO] , спадкова справа відсутня. Як вже було встановлено в судовому засіданні, відповідно до Довідки, виданої секретарем Долинської сільської ради Слов`янського району Донецької області № 708 від 04 вересня 2019 року, за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] мешкала з 1972 року по день смерті [INFO] . В житловому будинку зареєстрована [PERSON] з 03.02.1997 по теперішній час. Як зазначено у Довідці Відділу реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області № 1648/04-13 від 07.08.2025 року, на час смерті [PERSON] , який помер [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] (дата реєстрації не відома - 15.11.1999 року), [PERSON] (дата реєстрації не відома - 12.04.2019 року), [PERSON] (03.02.1997 року - по теперішній час). Отже, суд доходить до висновку про те, що [PERSON] та [PERSON] фактично прийняли спадщину після смерті свого батька (чоловіка) [PERSON] , та успадкували весь належний спадкодавцю будинок, як спадкоємці першої черги, які були зареєстровані та проживали в будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , на час смерті свого батька (чоловіка) [PERSON] , оскільки вони фактично вступили в управління та володіння даним спадковим майном відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР 1963 року. Однак, свої спадкові прав на зазначений будинок за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] не оформили. Як видно зі Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 24 квітня 2019 року Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), [PERSON] померла [INFO] у м. Слов`янськ Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 102. Частинами 1, 2 статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно зі ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Отже, після смерті [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина. Як вже було встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є донькою [PERSON] , та відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкування за законом. З метою оформлення своїх спадкових прав позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Як видно з дослідженої в судовому засіданні спадкової справи № 159/2019, заведеної державним нотаріусом Другої Слов`янської державної нотаріальної контори Донецької області Грецькою Т.П. після смерті [PERSON] , 10 вересня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Заповіти спадкодавця відсутні. Окрім [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса ніхто більше не звертався. Отже, суд робить висновок про те, що інші спадкоємці першої черги за законом після смерті [PERSON] відсутні. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 жовтня 2019 року, виданого державним нотаріусом Другої Слов`янської державної нотаріальної контори Донецької області Грецькою Т.П., зареєстрованого в реєстрі за № 502, позивач [PERSON] успадкувала після смерті [INFO] [PERSON] земельну ділянку, площею 6,3834 га. для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № 1424281500:07:000:0305, що розташована на землях Долинської сільської ради. Наведене також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності № 58125867 від 30.10.2019 року. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 жовтня 2019 року, виданого державним нотаріусом Другої Слов`янської державної нотаріальної контори Донецької області Грецькою Т.П., зареєстрованого в реєстрі за № 503, позивач [PERSON] успадкувала після смерті [INFO] [PERSON] земельну ділянку, площею 1,4691 га. для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № 1424281500:07:000:0363, що розташована на землях Долинської сільської ради. Наведене також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності № 58125955 від 30.10.2019 року. Однак, 02 жовтня 2025 року, державним нотаріусом Другої Слов`янської державної нотаріальної контори Донецької області Грецькою Т.П. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказаний будинок на ім`я спадкодавця. Як вже було встановлено в судовому засіданні, відповідно до Довідки, виданої секретарем Долинської сільської ради Слов`янського району Донецької області № 708 від 04 вересня 2019 року, в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] з 03.02.1997 по теперішній час. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, суд доходить до висновку про те, що позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , але не оформила своїх спадкових прав. Як зазначено у Довідці з архіву КП «БТІ» від 23.06.2025 року № 04-01/1614, надану відділом зберігання інвентаризаційних справ об`єктів нерухомого майна Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , станом на 01.01.2013 року, в КП «БТІ» не зареєстроване. Відповідно до Технічного паспорту на будинок за адресою: [ADDRESS] , виготовленого ФОП [PERSON] від 18.11.2021 року, станом на 16.06.2025 року, на території домоволодіння знаходяться: житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 60,3 кв.м., житловою площею - 45,2 кв.м.; літня кухня-сарай літ. «Б», огорожа № 1, ворота № 2, ідентифікатор об`єкту нерухомого майна 01.3741250.4898611.20250606.65.0000.59, реєстраційний номер в Рестрі будівельної діяльності : TI01:6052-7006-0217-3110. Як зазначено у Характеристиці житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , житловий будинок літ. «А-1» побудований у 1970 році. Частиною 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV передбачено, що право на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини 4 статті 3 цього Закону, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства яке діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Пунктом 1.3 Тимчасового Положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 (втратило чинність 01 січня 2013 року) було передбачено, що Державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації у межах встановлених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно з пунктом 1.8 цього Положення реєстр прав власності на нерухоме майно є єдиною державної інформаційною системою, що містить відомості про зареєстровані права, суб`єктів прав, об`єкти нерухомого майна та незавершеного будівництва (далі об`єкти, права щодо яких підлягають державній реєстрації), правовстановлюючі документи та документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва. Так, на час будівництва спірного будинку діяла постанова Ради Міністрів УРСР від 12 березня 1981 року № 125 «Про приймання в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» (втратила чинність згідно з постановою КМУ від 15 жовтня 1992 року №587 у зв`язку з прийняттям постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення»). Відповідно до п.п. «к» п. 2 Постанови передбачалось прийняття в експлуатацію державними приймальними комісіями (призначеними виконкомами районних, міських або районних у містах Рад народних депутатів) жилих будинків, гуртожитків, будинків дитячих дошкільних закладів, загальноосвітніх шкіл, незалежно від їх відомчої належності, а також усіх інших об`єктів житлово-цивільного призначення, які збудовані на кошти міжгосподарських підприємств/організацій у сільському господарстві, а також колгоспів, інших кооперативних та інших організацій або замовниками/забудовниками яких є виконкоми районних, міських або районних у містах Рад народних депутатів. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Зазначеною Постановою було встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію об`єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів АРК, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями та погодженням з Держбудом. Крім того, суд зважає і на те, що відповідно до п. 3.1 роз`яснення ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Як роз`яснив Пленум Верховного суду України у п.9 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 року, право власності на житловий будинок, збудований громадянами на відведеній в установленому порядку на земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Листом Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999 року № 12/5-126 роз`яснюється, що по об`єктах, які збудовані до 05.08.1992 року, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку, що складається БТІ. Тобто громадяни, які збудували житлові будинки до 05.08.1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно на земельній ділянці яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. Беручи до уваги зазначені нормативно правові акти, ВССУ у вищезгаданому листі № 24-753/0/4-13 робить висновок, що за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності, в порядку спадкування, на спірні будинки, збудовані до 05.08.1992 року, на які спадкоємець не отримав правовстановлюючі документи. Таким чином по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Крім того, згідно роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. Відповідно до Постанови КМУ від 7 червня 2017 р. № 406 «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію», до цього переліку відносяться: роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, а також нежилого будинку, будівлі, споруди, приміщення в них, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1), з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками; заміна покрівлі будівель і споруд згідно з будівельними нормами без втручання в несучі конструкції; реконструкція, капітальний ремонт внутрішніх систем: опалення, у тому числі що передбачає встановлення або заміну обладнання індивідуальних теплових пунктів, заміна трубопроводів систем опалення, балансування систем опалення, встановлення балансувальних клапанів та/або витратомірів, зміна типу систем опалення з однотрубної на двотрубну та/або з вертикальної на горизонтальну, встановлення та/або заміна опалювальних приладів, обладнання опалювальних приладів автоматичними регуляторами температури в приміщеннях, встановлення та заміна приладів-розподілювачів та іншого обладнання регулювання і обліку теплової енергії; вентиляції; водопостачання та водовідведення, у тому числі трубопроводів; силових та слабкострумових систем, які забезпечують функціонування будівель і споруд. Відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», з заявою про реєстрацію права власності до відділу реєстрації повинен звернутись власник, а оскільки він помер, у відповідності до ч. 4 ст. 25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, тому заяву про реєстрацію права власності на житловий будинок подати не можливо. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно частин першої та другої статті 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 319 ЦК України, встановлено, що здійснення права власності полягає у володінні, користуванні, розпорядженні своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] . Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок позивач не може, оскільки нею не подано нотаріусу всіх документів, що необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Враховуючи вищезазначені норми Закону, беручи до уваги те, що спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , побудований до 1992 році, за наявності на такий будинок відповідної технічної документації, суд вважає за можливе, за наявності відповідних доказів, визнати право власності, в порядку спадкування, на такий будинок, на який спадкодавець не отримав правовстановлюючі документи. Враховуючи вищенаведене, а також те, що отримання та реєстрація правовстановлюючого документу, у даному випадку, непередбачена чинним законодавством, іншої процедури, окрім звернення до суду, відповідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 3 ЦПК України та ст. 16 ЦК України, не існує. Іншого шляху, ніж визнання права власності на вказане спадкове майно в судовому порядку, у позивача немає. Враховуючи вищенаведене, суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Виходячи з аналізу чинного законодавства та встановлених обставин справи, оцінивши представлені в силу положень ст. 81 ЦПК України докази, суд приходить до висновку, що вони повністю узгоджуються між собою, не містять внутрішніх протиріч, і у своїй сукупності є достатніми, для того щоб дійти висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] .

Outcome: approved