Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

У серпні 2025 року позивач, через свого представника адвоката Недибалюк О.Г., звернулась до суду з позовом в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є користувачем житлового приміщення за вищевказаною адресою. Право користування вказаною квартирою вона отримала на підставі рішення профспілкового комітету Миколаївського міського торгового порту, разом з чоловіком [PERSON] та синами: [PERSON] та [PERSON] . [INFO] у сторін народився син [PERSON] , який і досі проживає у вказаній квартирі разом з матір`ю. 28.05.1998 шлюб між сторонами було розірвано, і з того часу відповідач добровільно виїхав із житла та добровільно не проживає у ньому. З моменту виїзду він не бере участі в утриманні житла, не сплачує комунальні послуги та не підтримує зв`язку з позивачем та сином. Сини сторін [PERSON] та [PERSON] померли, тому на час подачі цього позову у вказаній квартирі проживають лише позивач та її син [PERSON] . За такого, позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 26.08.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 06.11.2025 витребувано з Інгульського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса() інформацію про наявність або відсутність актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] , та належним чином засвідчену копію такого актового запис (за наявності). У судове засідання, призначене на 03.02.2026, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надала до суду заяву, в якій просила розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, причини своєї неявки суду не повідомив. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Відповідно до витягу з протоколу засідання профспілкового комітету Миколаївського морського торгового порту від 25.10.1984 №2 виділено на дітей слюсаря [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS] на склад з 4 осіб: [PERSON] (донька), [PERSON] (зять), [PERSON] (онук) та [PERSON] (онук). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 28.05.1998, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис №362. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №1024, [PERSON] помер [INFO] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №1555. Згідно з витягом з реєстру територіальної громади міста Миколаєва №16.27-507215-2025 від 26.08.2025 про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] . Актом про фактичне не проживання особи за місцем реєстрації від 19.08.2025 засвідченим сусідами [PERSON] та [PERSON] , підтверджується, що відповідач за вищевказаною адресою не проживає з 1998 року, не бере участі в утриманні житла, не сплачує комунальні послуги та не підтримує зв`язок з особами, які проживають у квартирі або іншими співвласниками багатоквартирного будинку, його особистих речей у квартирі немає. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права громадян на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій в здійсненні покладених на них завдань по управлінню житловим фондом, експлуатації і збереженню його. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. В свою чергу, вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин Всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши наявні докази у сукупності, враховуючи, що відповідач не проживає в спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, та приймаючи до уваги, що перешкод в користуванні житлом відповідачу не чинилося, останній дійсно добровільно залишив спірне житло, комунальні платежі не сплачував, майно та речі відповідача у квартирі відсутні, поважних причин для його відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало, суд доходить висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн., витрати на оплату якого понесені позивачами при зверненні до суду.

Outcome: approved