Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. Представник позивача звернулась до суду з позовом про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом, зазначивши, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями за законом цього майна є позивачка [PERSON] , [INFO] та її рідний брат, що є відповідачем по справі, [PERSON] , [INFO] . До державного нотаріуса Новоархангельської державної нотаріальної контори Голованівського району Кіровоградської області Іванової Н.К. звернулася представник позивачки та відповідач з проханням надати свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/2 частки кожному на житловий будинок. 19.11.2022 року було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на спадщину за законом, на майно, а саме на вищевказаний житловий будинок, у зв`язку з тим, що спадкоємцями не подано документ, який посвідчує право власності померлої. Ця обставина перешкоджає позивачці отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, на 1/2 частину житлового будинку, тому вона змушена звернутися до суду. Просила визнати право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалами Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 11.11.2025 року було відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 12.12.2025 року та витребувано копію спадкової справи. Ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 24.12.2025 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду на 27.01.2026 року. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, її представник подала до канцелярії суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за їх з позивачкою відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений в порядку ст. 128 ЦПК України, причини неявки до суду не відомі. Відзив від відповідача не надходив. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його у даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Предметом спору в даній справі є правовідносини щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом, які регулюються нормами Цивільного Кодексу України. Судом встановлено, що з гідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 08.10.1986 року [PERSON] являється дочкою померлої [PERSON] (а.с.10). Згідно копії виписки з погосподарської книги №8 виданої Надлацькою сільською радою за померлою [PERSON] числиться житловий будинок по [ADDRESS] , правовстановлючі документи на вказане вище домоволодіння відсутні (а.с. 11). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального МУ МЮ (м. Київ) (а.с.12). Згідно копії архівної довідки №62 від 19.04.2022 року виданій [PERSON] право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] за архівними даними комунального підприємства «Благовіщенське міжміське бюро технічної інвентаризації» не зареєстровано (а.с. 13). Згідно копії технічного паспорту, виготовленого 17.02.2022 року, інвентаризаційна справа №93, житловий будинок по [ADDRESS] складається: житловий будинок А, ганок а, літня кухня Б, веранда б1, погріб б, гараж Б1, сарай Б2, прибудова б2, прибудова б3, ворота-хвіртка N1, огорожа N5, питна колонка N2, колодязь N3, яма для зберігання кормів N4 (а.с. 16-18). Згідно копії довідки №957, виданої Надлацькою сільською радою від 03.06.2021 року, [PERSON] , 1967 року народження, дійсно була зареєстрована та проживала до дня смерті [INFO] по [ADDRESS] . За цією адресою на момент смерті [PERSON] зареєстровані та проживають дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , внучка [PERSON] [INFO] (а.с. 14). Відповідно до копії Постанови державного нотаріуса Новоархангельської державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Іванової Ніни Костянтинівни №227/02-31 від 19.11.2022 року, [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв`язку з тим, що спадкоємцями не подано документа, який підтверджує право власності на майно (а.с. 15). Згідно Звіту про оцінку майна від року, вартість домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] складає 112 000 грн. (а.с. 19-20). Повноваження представника позивача підтверджуються копією ордеру серія ВА №1129211 від 15.10.2025 року та копією свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю серія КР 000555 виданого 21.01.2021 року (а.с. 21-22). Згідно копії спадкової справи №57, до майна померлої [INFO] [PERSON] , індекс справи 02-14, із заявою від 16.12.2021 року про прийняття спадщини звернулася дочка [PERSON] , син [PERSON] 16.12.2021 року звернувся із заявою про відмову від прийняття спадщини (а.с. 41-78). При розгляді даної заяви судом застосовані норми права. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Учасник справи, користуючись правами, передбаченими ст. 43, 49 ЦПК України, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до Постанови Верховного суду України від 22.07.2021 року № 910/18389/20, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Отже зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом. Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у Постанові від 17 серпня 2021 року у справі № 910/19210/15. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Право власності є набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч. 3 ст. 1224 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Нормами статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до підпункту 4.18 глави 10 розділу Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони, обтяження іпотекою або арешту цього майна. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Cвідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Мотиви суду. Дослідивши докази в сукупності з іншими матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У своїй постанові від 21.06.2023 року у справі № 916/3027/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що повертаючись до стандартів доказування, передбачених процесуальним законом, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей" Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, зваживши усукупності наведенівище докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки матеріали справи містять належні докази, що свідчать про наявність достатніх правових підстав для визнання запозивачем права приватної власностіна житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки спадкоємець прийняла спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву, але немає можливості оформити в установленому законом порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину житлового будинку за законом, через відсутність правовстановлюючого документа на нього, оскільки спадкодавець, за життя не зареєструвала правовласності на вказаний будинок. Проте з огляду надолучені позивачем до матеріалів справи докази, суд приходить до висновку щодо задоволення позову. Розподіл судових витрат Зважаючи нате,що напідставі ст.141ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, однак зогляду клопотання позивача понесені витрати слід залишити за позивачем. Враховуючи викладене та

Outcome: approved