Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

ТОВ «Бізнес позика» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що ТОВ "Бізнес Позика" 12.09.2024 направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір № 509663-КС-001 про надання кредиту. Того ж дня, тобто 12.09.2024 [PERSON] , прийняла пропозицію щодо укладення договору № 509663-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ "Бізнес Позика" направлено відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор, на номер телефону що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий боржником було введено/відправлено. Таким чином, 12.09.2024 між ТОВ "Бізнес Позика» та відповідачем було укладено договір № 509663-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». Позивач свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 11 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] . Відповідач на виконання умов вказаного договору частково сплачувала суму коштів за умовами договору у розмірі 5966.40 грн., однак в подальшому не виконувала взяті на себе зобов`язання, що спричинило виникнення заборгованості, яка станом на 28.05.2025 становить 31 323.60 грн., що складається із суми прострочених платежів по тілу кредиту 11 000,00 грн., суми прострочених платежів по процентах 15 400,00 грн, суми прострочених платежів за комісією 870 грн. та 4053,60 грн. - суми заборгованості по штрафам. Оскільки зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту, однак у подальшому свої зобов`язання в строки, які обумовлені умовами договору не виконала та ухиляється від їх виконання, позивач, з метою захисту своїх прав, звернувся до суду із даним позовом. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.06.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник ТОВ "Бізнес Позика" не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] скерувала до суду відзив на позовну заяву, в якому вказувала, що вона дійсно 12.09.2024 уклала договір для отримання кредитних коштів у розмірі 11 000 грн. 10.10.2024 нею було здійснено платіж у рахунок погашення кредитної заборгованості у розмірі 2 260 грн. Водночас відповідач вважає, що сума боргу у розмірі 31 323,60 грн. є непропорційною та необґрунтованою, а тому просить суд зменшити її розмір відповідно до норм ст. 551 ЦК України зменшивши суму неустойки, нараховану відповідачем до справедливої та пропорційної. Також відповідач просила врахувати її майновий стан та надати можливість добровільного погашення основної суми кредиту без надмірного фінансового тиску. Відповідачем надано до суду також заяву про розгляд справи за її відсутності. Заперечуючи проти доводів відповідача представником позивача подано до суду додаткові пояснення у справі, відповідно до яких скрутне фінансове та сімейне становище відповідача не звільняє його від обов`язку належного виконання грошового зобов`язання. Чинне законодавство України не встановлює винятків із цього правила на підставі вказаних обставин, а норми частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не можуть бути застосовані до цих правовідносин, оскільки їх дія поширюється виключно на відповідну категорію осіб до яких відповідач не відноситься. Позичальник добровільно та свідомо погодився з усіма умовами кредитного договору, включаючи розмір процентної ставки, термін кредитування, строки повернення коштів та наслідки невиконання зобов`язань. Кредитодавець не обмежував час відповідача на ознайомлення з умовами договору та правилами, що підтверджує факт вільного волевиявлення сторін при його укладенні. Позивачем надано суду належний та обґрунтований розрахунок заборгованості, який підтверджує, що сума боргу була обчислена відповідно до умов договору та в межах строку кредитування (з урахуванням пролонгації), а всі здійснені відповідачем платежі були враховані. Натомість, відповідачем не надано жодного належного чи допустимого доказу, який би спростовував розрахунок позивача або підтверджував порушення його прав. Таким чином, позивач вважає, що його вимоги є законними та підлягають задоволенню. На виконання ухвали суду про витребування доказів, представником позивача подано письмові пояснення, в яких він уточнив розрахунок заборгованості, зазначивши про наявність суто технічної описки у первинному документі щодо розміру відсоткової ставки, яка не вплинула на кінцеву суму вимог. Позивач наголосив, що нарахування відсотків проводилося виключно в межах строку дії договору за ставкою 1% на день, що відповідає умовам п. 2.4 та п. 10.3 договору, а після 27.02.2025 будь-які договірні нарахування були припинені, що підтверджується наданою випискою по рахунку. Крім того, позивач обґрунтував правомірність стягнення разової комісії за надання кредиту та штрафних санкцій, посилаючись на статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» та актуальну практику Верховного Суду щодо «конклюдентних дій». Представник зазначив, що відповідач, здійснивши часткові платежі, фактично визнала правомірність укладеного договору та його умов, а сукупний розмір нарахованого штрафу не перевищує встановлений договором ліміт у 50% від суми кредиту. Позивач акцентував на тому, що відповідач не скористалася правом на надання власного розрахунку або заперечень, а тому заявлені вимоги є доведеними та обґрунтованими Оскільки позивач та відповідач скерували до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд здійснює розгляд матеріалів справи за їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 12.09.2024 між ТОВ "Бізнес Позика" та [PERSON] укладено договір № 509663-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору ТОВ "Бізнес Позика" надав позичальнику грошові кошти в розмірі 11 000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та комісію за надання кредиту та на умовах, визначених цим та правилами надання споживчих кредитів про надання грошових коштів у кредит (п. 2.1 Договору). Строк, на який надається кредит становить 24 тижні (п. 2.3 Договору). Згідно з п. 2.5 Договору кредиту комісія за надання кредиту становить 2 200,00 грн., розмір комісії залишається незмінним протягом усього строку Договору і не може бути збільшено кредитодавцем у односторонньому порядку. Нараховується одноразово при видачі кредиту. Стандартна процентна ставка за Кредитом: в день 1,00, фіксована. денна процентна ставка за кредитом: в день 0,86%. Строк дії договору: до 27.02.2025 (п.2.7. Договору). Орієнтована загальна вартість наданого Кредиту: 26 966,30 грн. (п.2.8 Договору). Орієнтована реальна річна процентна ставка: 6 692,17% (п.2.10 Договору). Дата видачі Кредиту: 12.09.2024, дата повернення Кредиту: 27.02.2025 (п.2.12, п.2.13 Договору). Сторони погодили графік платежів (п.4.2.2 Договору). У цей же день сторонами була підписана Пропозиція (оферта) укласти договір №509663-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) та підписано прийняття (акцепт) пропозиції укласти договір №509663-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма). Акцепт був підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-9124. 12.09.2024 [PERSON] було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-7950 паспорт споживчого кредиту, який містить суму кредиту, строк кредитування, мету, розмір комісії, графік платежів тощо. Суду надана візуальна форма послідовності дій Клієнта [PERSON] щодо укладення електронного договору про надання кредиту №509663-КС-001 від 12.09.2024 в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства. Відповідно до анкети клієнта від 29.05.2025 [PERSON] 12.09.2024 отримала кредит у сумі 11 000,00 грн.. Відповідно до інформаційної довідки ТОВ «Профіт-Гід» як технологічного оператора платіжних послуг, повідомляє, що на підставі платіжної інструкції (замовлення) відправника, ТОВ «ПрофітГід» було здійснено успішний переказ коштів на рахунок [PERSON] на номер платіжної картки отримувача [NUMBER] . Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом заборгованість відповідача складає 31 323,60 грн, з яких: 11 000,00 грн заборгованість за кредитом; 15 400 грн заборгованість за відсотками; 870 грн заборгованість за комісією; 4053,60 грн. - заборгованість по штрафам. Крім того, з розрахунку вбачається, що відповідач сплатила 5 966,40 грн., з яких: 3 190 грн. відсотки, 1330 грн. комісії, 1446,40 грн. штраф. АТ «Універсал Банк» на увалу суду щодо витребування доказів від 17.09.2025 надано лист від 20.10.2025 за №БТ/Е-15792 відповідно до якого на ім`я [PERSON] банком була емітована платіжна картка № [NUMBER] . Також із доданої до листа виписки по руху коштів за картковим рахунком платіжної картки № [NUMBER] вбачається надходження коштів 12.09.2024 на вказаний рахунок у розмірі 11 000 грн. Надаючи правову оцінку вказаним правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Також, статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Щодо укладення договору та отримання кредиту. Позивачем надано суду письмову форму укладеного між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] договір №509663-КС-001 про надання кредиту від 12.09.2024. Наданий кредитний договір є належним чином укладеним відповідно до чинного законодавства. Факт ідентифікації відповідача підтверджується тим, що персональні дані боржника та реквізити його банківської картки (номер картки), що були використані для перерахування коштів, могли бути надані виключно самим боржником при реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитора та оформленні заявки. Це свідчить про усвідомлене волевиявлення відповідача на укладення правочину. Водночас, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, жоден кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19. Факт отримання коштів відповідачем стверджується вказаним листом АТ «Універсал Банк» від 06.10.2025, а також змістом відзиву на позовну заяву, із якого вбачається, що фактично відповідач визнала отримання вказаної суми кредиту, частково сплатила суму заборгованості та виконання своїх зобов`язань по сплаті кредитних коштів припинила. На підставі наведеного вище, виходячи з «балансу ймовірностей» як стандарту доказування, котрий ЄСПЛ у рішенні «J.K. AND OTHERS v. SWEDEN» (заява № 59166/12) від 23.08.2016 визнає притаманним саме цивільним справам, відповідно до якого доведення факту вважається виконаним, якщо на підставі поданих доказів можна зробити висновок, що факт швидше мав місце, ніж не мав, суд доходить до висновку, що між вказаним кредитодавцем та відповідачем укладено зазначений вище договір, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредитні кошти. Відтак суд вважає доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору, отримання відповідачем вказаної суми кредиту та часткове виконання відповідаче6м своїх обов`язків по сплаті кредиту, що свідчить про визнання останньою його умов. Щодо нарахування відсотків. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 ЗУ «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5 %, а з 21 серпня 2024 року не більше 1 %. Згідно з умовами Кредитного договору № 509663-КС-001 від 12.09.2024, сторони погодили, що плата за користування кредитом є фіксованою. Відповідно до п. 2.4 та п. 10.2 Договору, стандартна процентна ставка становить 1,00 % у день, а знижена процентна ставка також становить 1% в день та може застосовуватися виключно за умови належного виконання Позичальником графіка платежів. Пунктом 10.3 Договору передбачено, що у разі порушення Позичальником строку сплати чергового платежу понад 7 календарних днів, право на застосування зниженої процентної ставки втрачається, і нарахування здійснюється за стандартною ставкою, що була погоджена сторонами при укладенні правочину. З наданого позивачем уточненого розрахунку заборгованості та письмових пояснень вбачається, що нарахування процентів проводилося за ставкою 1,00 % на день. Суд зазначає, що вказані нарахування здійснювалися позивачем у період з 12.09.2024 року по 27.02.2025 року, що відповідає встановленому п. 2.7 Договору строку дії кредиту. Дослідивши розрахунок позивача, суд приходить до висновку, що відсотки нараховані вірно, у межах погодженого сторонами строку кредитування та з дотриманням умов щодо розміру ставок. Арифметичний підрахунок підтверджує, що фактична сума заборгованості за процентами у розмірі 15 400,00 грн. повністю відповідає договірним умовам та періоду фактичного користування коштами У свою чергу відповідачем не було надано жодного доказу, який би спростував наведений позивачем розрахунок заборгованості за відсотками. Щодо стягнення комісії. Згідно з ч. 2 ст. 8 ЗУ«Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, ЗУ «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Виходячи з аналізу вимог п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 1, ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Згідно п. 2.5. Договору № 509663-КС-001 сторони погодили комісію за видачу кредиту у розмірі 2200,00 грн, яка нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту. Розмір комісії, встановлений цим пунктом Договору, залишається незмінним протягом усього строку (терміну) Договору. Встановлений Договором розмір комісії не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Як вбачається з розрахунку заборгованості за Кредитним договором відповідачкою частково сплачена заборгованість у розмірі 1330,00 грн на погашення комісії за видачу кредиту. Здійснення відповідачкою часткового погашення комісії у розмірі 1330,00 грн свідчить про її обізнаність з умовами договору та прийняття на себе відповідних зобов`язань шляхом вчинення конклюдентних дій. Вказане, у розумінні принципу «естопель» (заборони суперечливої поведінки), позбавляє сторону права в подальшому ставити під сумнів правомірність нарахування такої комісії, оскільки її дії під час виконання договору підтверджували волевиявлення на погодження з цими умовами. Суд зауважує, що комісія за надання кредиту є разовим платежем, розмір якого був чітко зафіксований у п. 2.5 Договору на момент його підписання одноразовим ідентифікатором. Відповідачка, маючи можливість ознайомитися з паспортом споживчого кредиту та графіком платежів до моменту акцептування оферти, добровільно погодилася на такі умови. Враховуючи статтю 627 ЦК України щодо свободи договору, сторони є вільними у визначенні його умов, а оскільки вказана комісія не є щомісячною платою за обслуговування, а є платою за фактичні дії з надання кредитного ресурсу, вимоги щодо її стягнення є законними та обґрунтованими. Враховуючи, що заборгованість за комісією станом на день подання позову становить 870,00 грн (2200,00 грн - 1330,00 грн), і ця сума підтверджена розрахунком та не спростована відповідачкою, вона підлягає стягненню у повному обсязі. Щодо нарахування штрафу. Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», від 15.03.2022 № 2120-IX, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24.02.2022 до теперішнього часу. Відтак, суд вважає, що нараховані за цей період штрафні санкції підлягають списанню кредитодавцем. Враховуючи, що кредитний договір укладено та виконувалося в умовах воєнного стану, нарахування позивачем штрафу є неправомірним, а позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Водночас, з наданого розрахунку вбачається, що відповідачка вже сплатила на користь позивача 1 446,40 грн, які були зараховані кредитодавцем саме як погашення штрафу. Враховуючи імперативну заборону на нарахування неустойки, суд вважає за необхідне зарахувати вказану суму (1 446,40 грн) в рахунок погашення основної заборгованості за кредитом. Таким чином, остаточна сума до стягнення становить: 25 823,60 грн (що включає: 11 000,00 грн тіла кредиту + 15 400,00 грн відсотків + 870,00 грн залишку комісії 1 446,40 грн переплати за штрафами). Щодо поданих відповідачкою заперечень проти позову, суд зазначає, що остання, не погоджуючись із розміром заборгованості, не надала суду жодного альтернативного розрахунку або доказів, які б спростовували дані, надані позивачем. Сама по собі незгода з умовами договору без надання доказів їх недійсності чи факту повного погашення боргу не є підставою для відмови у позові. Враховуючи приписи ст.ст. 12, 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та враховуючи пасивну процесуальну поведінку відповідача, суд вважає її доводи недоведеними та такими, що не спростовують обґрунтованості вимог позивача у частині основного боргу, процентів та комісії Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено вимоги на суму 31 323,60 грн, з яких судом визнано обґрунтованими вимоги на суму 25 823,60 грн, що становить 82,44 % від загальної суми позову. Оскільки за подання позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає сума судового збору у розмірі 1 997,03 грн (2 422,40 грн ? 82,44 %)».

Outcome: partial