Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , за участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Відділу ДРАЦС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання батьківства та просив визнати [PERSON] батьком [PERSON] , який помер [INFO] ; зобов`язати Відділ ДРАЦС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) включити відомості про батьківство [PERSON] до актового запису про народження [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] , шляхом внесення відповідної інформації, а саме: в графі батько дитини вказати [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , мотивуючи позовні вимоги тим, що саме він є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , який помер (загинув) [INFO] у с. Новомихайлівка, Лиманського району, Донецької області у віці 22 років. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.10.2025 року було прийнято заяву без розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі; залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Відділ ДРАЦС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті; у судове засідання викликано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Люлик Р.І. позов підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просили його задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник адвокат Грабік М.С. позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні, хоча біологічне батьківство [PERSON] не заперечувалося. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Відділу ДРАЦС у м. Вінниці у судове засідання не з`явився, однак до суду було подано заяву про розгляд справи у відсутність та вирішення спору на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, вислухавши показання допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а тому з огляду на зазначені вище обставини суд звертає увагу на такі висновки Верховного Суду. Судом установлено такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер (загинув) [PERSON] у с. Новомихайлівка, Лиманського району, Донецької області у віці 22 років, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28.04.2025 року. Так, згідно з Лікарським свідоцтвом про смерть № 429 від 23.04.2025 року причиною смерті стала мінно-вибухова травма в зоні проведення бойових дій. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.10.2002 року (актовий запис № 2679 від 17.10.2002 року), матір`ю [PERSON] , [INFO] , записана [PERSON] (позивач), а батьком [PERSON] (відомості про батька дитини внесено відповідно до ч. 2 ст. 55 КпШС України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00050937403 від 30.04.2025 року). На момент народження [PERSON] [INFO] [PERSON] (відповідач) та [PERSON] (позивач) у зареєстрованому шлюбі не перебували, зі спільною заявою про реєстрацію народження дитини сторони також до органу РАЦС не зверталися. Відповідно до ч. 2 ст. 55 КпШС України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. 11 квітня 2006 року за актовим записом № 15 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Однак, 16 лютого 2010 року за актовим записом № 191 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується повторним Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 23.05.2025 року. 26 березня 2010 року за актовим записом № 365 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00050936822 від 30.04.2025 року. Ні до укладення шлюбу між сторонами, ні під час шлюбу, ні після його розірвання позивач [PERSON] не вчиняв жодних юридично значимих дій з метою встановлення свого батьківства відносно [PERSON] ; вказані дії були вчинені ним лише після його смерті (загибелі). При цьому, суд зауважує, що відповідачем [PERSON] не заперечується біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] . Як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України у справі № 6-20цс15 від 25.02.2015 року, за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи і зібрані з дотриманням норм цивільно-процесуального законодавства. Оскільки [PERSON] народився [INFO] , то у спірних правовідносинах необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, а не СК України. Відповідно до ст. 53 КпШС України, походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану; в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття; при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Згідно з ч. 2 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Отже, СК України передбачено визнання батьківства, а КпШС України було передбачено встановлення батьківства, проте [PERSON] звернувся до суду з позовом саме про визнання батьківства. Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу; якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц). Таким чином, обраний позивачем [PERSON] спосіб захисту є неналежним, що є підставою для відмови у задоволенні позову, що не перешкоджає позивачу звернутися до суду з позовом з належним способом захисту. При цьому, на переконання суду, принцип «jura novit curia» («суд знає закони») у спірному випадку не може бути застосовано, оскільки вказаний принцип стосується самостійного пошуку судом правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін, а не обрання належного способу захисту (відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках). Таким чином, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , за участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Відділу ДРАЦС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання батьківства слід відмовити. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed