Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

ТОВ «Фінпром маркет» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики №75689886 в сумі 6373,62 грн., яка складається з: 2000 грн. заборгованості за основною сумою боргу; 4373,62 грн. заборгованості за відсотками, судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн. Вимоги мотивує тим, що 17.07.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №75689886, відповідно до умов якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 2000 грн. на строк 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Позивач виконав свої зобов`язання за договором позики, надавши кредит. Відповідач свої зобов`язання виконав частково. Представник позивача зазначив, що договір позики було пролонговано, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями. Позивач зазначив, що з врахуванням сплачених відповідачем коштів в рахунок погашення заборгованості за договором позики, які складають 402,38 грн., заборгованість останнього за договором позики становить 6373,62 грн., яка складається з: 2000 грн. основної суми боргу; 4373,62 грн. відсотків. 21.12.2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу №2112, за умовами якого останнє набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики №75689886 від 17.07.2021 року. 31.03.2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали договір факторингу №310323-ФМ, за умовами якого позивач набув права грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №75689886 від 17.07.2021 року. Відповідно до реєстру прав вимог ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 6373,62 грн., яка складається з: 2000 грн. заборгованості за основною сумою боргу; 4373,62 грн. заборгованості за відсотками. 09.12.2025 року по справі було відкрито провадження та розгляд справи призначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просив здійснювати розгляд справи у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином судовою повісткою, яка направлялася йому рекомендованим листом за зареєстрованим місцем проживання та повернулася до суду разом із довідкою, в якій зазначено причини повернення: «за закінченням терміну зберігання». Від матері відповідача до суду надійшла копія довідки командира в/ч [NUMBER] від 04.12.2025 року №4046, з якої слідує, що [PERSON] перебуває на військовій службі за мобілізацією у в/ч [NUMBER] з 28.07.2025 року по теперішній час. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 17.07.2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №75689886, відповідно до п.1 якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. В п.18 договору «Юридичні адреси та реквізити сторін» [PERSON] вказав свій картковий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до п.2 договору позика видається в сумі 2000 грн. строком на 30 днів, процентна ставка (базова)/день становить 1,99%. Дата надання позики 17.07.2021 року, дата повернення 16.08.2021 року. Орієнтовна загальна вартість позики 3074,60 грн. Згідно з п.3 договору позикодавець надає позичальнику детальний перелік складових загальної вартості кредиту у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника та третіх осіб за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що зазначена у додатку №1 до договору, який є його невід`ємною частиною. Відповідно до п.4 договору проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. П.12 договору передбачено, що цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень ЗУ «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Вказаний вище договір позики підписано [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Ч.12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Копією платіжної інструкції та довідкою ТОВ «ФК «Фінекспрес» стверджується, що [PERSON] 17.07.2021 року на картку № [NUMBER] перераховано кошти в сумі 2000 грн. Відповідно до договору факторингу №2112 від 21.12.2021 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (Фактор) передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (Клієнт) за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей (Додаток №1 до цього договору), в розмірі портфеля заборгованості. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (Права Вимоги). Згідно п.5.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі реєстру заборгованостей, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписані сторонами акти прийому-передачі реєстру заборгованостей підтверджують факт переходу від клієнта до фактора відповідних прав вимоги та є невід`ємними частинами цього договору. Акти прийому-передачі реєстру заборгованостей підписуються в день укладення цього договору. Згідно акту прийому-передачі Реєстру Заборгованостей за договором факторингу №2112 від 21.12.2021 року клієнт ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та фактор ТОВ «Фінансова компанія управління активами», уклали даний акт прийому-передачі про те, що на виконання п.5.2 договору факторингу №2112 від 21.12.2021 року, клієнт передав, а фактор прийняв оригінал реєстру заборгованостей від 21.12.2021 року, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованостей від боржників і фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Відповідно до договору факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 року ТОВ «Фінпром Маркет» (Фактор) передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (Клієнт) за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей (Додаток №1 до цього договору), в розмірі портфеля заборгованості. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (Право Вимоги). Згідно п.5.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі реєстру заборгованостей, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписані сторонами акти прийому-передачі реєстру заборгованостей підтверджують факт переходу від клієнта до фактора відповідних прав вимоги та є невід`ємними частинами цього договору. Акти прийому-передачі реєстру заборгованостей підписуються в день укладення цього договору. Згідно акту прийому-передачі інформації Реєстру Заборгованостей за договором факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 року клієнт ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та фактор ТОВ «Фінпром Маркет», уклали даний акт прийому-передачі про те, що на виконання п.5.2 договору факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 року, клієнт передав, а фактор прийняв оригінал реєстру заборгованостей від 31.03.2023 року, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованостей від боржників і фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Реєстр заборгованостей передано факторові в повному обсязі відповідно до умов договору факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 року, будь-яких зауважень до зазначеного реєстру фактор немає. Згідно Реєстру боржників від 31.03.2023 року клієнт відступає фактору право вимоги заборгованостей до боржників на умовах передбачених договором факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 року, [PERSON] є боржником за договором позики №75689886 від 17.07.2021 року, сума заборгованості становить 6373,62 грн., з яких 2000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 4373,62 грн. - заборгованість за відсотками. Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. З правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 слідує, що за змістом вказаних вище положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. У відповідності до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2 ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України). Ч.1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт існування кредитних відносин між сторонами підтверджується договором позики та договорами факторингу. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного представником ТОВ «Фінпром Маркет», Ільчук О.В. за період з 17.07.2021 року по 19.11.2025 року має заборгованість за договором позики №75689886 від 17.07.2021 року в сумі 6373,62 грн., яка складається з: 2000 грн. заборгованості за тілом позики; 4373,62 грн. заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами (проценти нараховані за період з 17.07.2021 року по 14.11.2021 року). За умовами договору позики №75689886 від 17.07.2021 року сторони погодили сплату відсотків за користування кредитом, який наданий на строк 30 днів з 17.07.2021 року до 16.08.2021 року включно. Таким чином, у межах строку кредитування за договором позики №75689886 від 17.07.2021 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачу кредит і сплачувати проценти періодичними платежами. Починаючи з вказаної вище дати, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. У постанові від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Судом встановлено, що загальна вартість кредиту за договором позики №75689886 від 17.07.2021 року на час закінчення строку дії кредиту становить 3074,60 грн. У позовній заяві представник позивача посилається на те, що у договорі позики встановлено строк позики 30 днів, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації або авто пролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у Правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями. Представник позивача вважає, що укладаючи договір позики сторони погодили порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування ним поза межами строку користування. Відповідно до п.5.2 договору позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-lisence, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація), йому зрозумілі. У матеріалах справи наявні роздруковані Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», затверджені наказом директора ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» №14/05/2021 від 14.05.2021 року. Позивач, обґрунтовуючи вимогу про стягнення з відповідача заборгованості по процентам поза межами строку дії договору позики на умовах пролонгації посилався на Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», як невід`ємної частини кредитного договору. Вказані вище Правила відповідачем не підписані. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Таким чином представником позивача до позовної заяви не долучено та матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач ознайомився та погодився з Правилами надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», підписуючи кредитний договір, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо продовження строку користування позикою. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що договір позики №75689886 від 17.07.2021 року не пролонгувався і позивачем за вказаним договором нарахована заборгованість по процентах після спливу визначеного договором строку кредитування, а тому наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача суми непогашеного тіла кредиту та заборгованості по процентах, нарахованих в період дії строку кредитування. Як встановлено судом, відповідач не належним чином виконував свої зобов`язання за договором позики, допустивши заборгованість. Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань порушує право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані у позику і суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, про стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості у сумі 3074,60 грн. Щодо застосування вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до правовідносин, які виникли між сторонами за кредитним договором, суд зазначає наступне. Так, відповідно до ч.15 ст.14 цього Закону, в тому числі і в редакції станом на час укладення кредитного договору, встановлено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Дана пільга поширюється та діє для військовослужбовців з початку (18.03.2014 року) і до закінчення особливого періоду, для резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду. Банки під час дії особливого періоду не мають право нараховувати відсотки, а у випадку нарахування зобов`язані їх списати. Для реалізації вказаного права на пільгу, необхідно письмово повідомити банк про проходження військової служби та надати підтверджуючі документи (копію військового квитка з відповідною службовою відміткою, копію довідки про призов військовозобов`язаного на військову службу, копію витягу з наказу або довідки про зарахування до списків військової частини). Національний Банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 р № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 р. № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг з наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Статтю 14 Закону України «Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» було доповнено підп.3 п.4 ч.15 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 року № 1275-VІІ. Пункт 3 Прикінцевих положень зазначеного Закону передбачено поширення дії, зокрема, підп. 3 п. 4 розділу І цього Закону на військовослужбовців із початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Оцінюючи довідку командира в/ч [NUMBER] , судом встановлено, що вказаний документ підтверджує той факт, що відповідач перебуває на військовій службі. Таким чином, на військовій службі відповідач перебуває не раніше як з 24.02.2022 року, тоді як заборгованість за відсотками була нарахована за період з 17.01.2021 по 16.08.2021 року, а відтак на відповідача не поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог згідно ст. 141 ЦПК України. Позовні вимоги ТОВ «Фінпром Маркет» суд задовольняє на 48,2%. Враховуючи наведене, сума судового збору, що має бути стягнута з відповідача на користь позивача становить 1167,60 грн. (2422,40 х 48,2% = 1167,60 грн.) Згідно положень п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 4500,00 грн., які підтверджуються: договором №25-08/25/ФП про надання правничої допомоги від 25.08.2025 року; витягом з акту №2-ФП приймання-передачі наданої правничої допомоги від 25.08.2025 року; ксерокопією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2099; ксерокопією ордеру на надання правничої допомоги ТОВ «Фінпром Маркет»; довіреністю у порядку передоручення від 04.09.2025 року. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у Постанові по справі №178/1522/18, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. З огляду на умови договору про надання правової допомоги, виконані роботи адвокатом, суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу є реальними та підлягають задоволенню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2169 грн. На підставі ст. ст. 11, 212, 509, 525, 526, 626, 628, 633, 638, 1048, 1049, 1054 ЦК України, постанови Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15, та

Outcome: partial