Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором №Z06.19748.003826822 від 03.04.2018 року в розмірі 54932,57 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 03.04.2018 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Z06.19748.003826822, відповідно до умов якого, відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпечення, повернення, строковості, платності були надані кредитні кошти в розмірі 40000 грн. Одночасно з укладенням кредитного договору [PERSON] уклав з ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя» договір добровільного страхування життя від 03.04.2018 року. Розмір страхового внеску за цим договором страхування становить 3470,32 гривень. Згідно з випискою по рахунку [PERSON] за весь строк з моменту укладення кредитного договору і до моменту звернення з цим позовом позичальник сплатив банку лише 44263,33 гривень. Останній платіж проведено 28.02.2020 року. Строк, на який було надано кредит за договором, сплив 03.04.2021 року. Після закінчення строку кредиту кредитор не здійснював нарахування процентів за користування кредитними коштами, не нараховував штрафні санкції та комісії. У зв`язку із зазначеним, станом на 31.01.2022 сформувалася наступна заборгованість позичальника перед банком за договором: заборгованість за основним боргом в сумі 28105,30 гривень; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 21162,28 гривень, що разом становить 49267,58 гривень. 16.11.2023 між АТ «Ідея Банк» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (фактор) був укладений договір факторингу № 16/11-23. Пунктом 5.4. договору факторингу № 16/11-23 передбачено, що фактор може відступити або передати всі або будь-які права та/або зобов`язання за цим договором третім особам, які згідно з законодавством мають на це право. 29.12.2023 уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» (фактор) договір факторингу №29/12-23. Згідно з п.2.1. цього договору клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до друкованого реєстру боржників до вказаного договору факторингу серед інших, до ТзОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» перейшло і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № Z06.19748.003826822 від 03.04.2018 року. Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості [PERSON] за кредитним договором № Z06.19748.003826822 від 03.04.2018 року, станом на 03.04.2018 року заборгованість боржника/позичальника становить: заборгованість за основним боргом в сумі 28105,30 гривень; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 21162,28 гривень, що разом становить 49267,58 гривень. Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТзОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо AT «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги 16.11.2023. ТзОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» та ТзОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» не здійснювали жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювали. Враховуючи наведене просить позов задовольнити. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві зазначив, що просить розгляд справи здійснювати у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник подав заяву про розгляд справи у їхній відсутності, у задоволенні позову просив відмовити. На підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 03.04.2018 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Z06.19748.003826822, відповідно до умов якого, відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпечення, повернення, строковості, платності були надані кредитні кошти в розмірі 40000 грн. Одночасно з укладенням кредитного договору [PERSON] уклав з ТзДВ «Страхова компанія «УНІКА Життя» договір добровільного страхування життя від 03.04.2018 року. Розмір страхового внеску за цим договором страхування становить 3470,32 гривень. 16.11.2023 між АТ «Ідея Банк» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (фактор) був укладений договір факторингу №16/11-23. Пунктом 5.4. договору факторингу №16/11-23 передбачено, що фактор може відступити або передати всі або будь-які права та/або зобов`язання за цим договором третім особам, які згідно з законодавством мають на це право. Користуючись даним правом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (клієнт) 29.12.2023 уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» (фактор) договір факторингу №29/12-23. Згідно з п.2.1. цього договору клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до реєстру боржників до вказаного договору факторингу серед інших, до ТзОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» перейшло і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором договором № Z06.19748.003826822 від 03.04.2018 року. Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості [PERSON] за кредитним договором № Z06.19748.003826822 від 03.04.2018 року, станом на 16.11.2023 року заборгованість боржника/позичальника становить: заборгованість за основним боргом в сумі 28105,3 гривень; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 21162,28, заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями в сумі 31124,28 грн., що разом становить 80391,86 гривень. Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТзОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо AT «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги 16.11.2023. ТзОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» та ТзОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» не здійснювали жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювали. Згідно з положеннями ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦКУкраїни), зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передатимайно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання, згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 3 ст. 1079 ЦК України, фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно зі ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За приписами ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з ч. 3 ст. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладені норми чинного законодавства та обставин справи, суд дійшов висновку про доведеність виникнення у позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором № Z06.19748.003826822 від 03.04.2018 року. Судом встановлено, що сторони при укладенні договору чітко погодили граничну вартість кредиту. У Паспорті споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, у графі «Загальна вартість кредиту» зазначено, що загальна сума вартості кредиту для споживача за весь строк користування кредитом становить 91267,84 грн. Позивач не надав суду детального розрахунку, який би дозволив перевірити фактичні нарахування первісним кредитором. За таких обставин, суд бере за основу суму, погоджену сторонами у Паспорті споживчого кредиту, як максимально можливий розмір процентних зобов`язань відповідача за весь строк користування кредитом. Також суд встановив, що Відповідач, хоч і не виконав своїх зобов`язань у повному обсязі, періодично вносив оплату на погашення своїх кредитних зобов`язань, що підтверджується Випискою по рахунку відповідача від 16.11.2023 за період з 03.04.2018 по 16.11.2023. Відповідно до Виписки Відповідач вніс на погашення своїх кредитних зобов`язань суму в розмірі 44263,33 грн. Щодо комісії за обслуговування кредиту судом встановлено, що підстави для стягнення комісії відсутні. Пунктом 1.3.2 Договору встановлено щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Однак, відповідно до ст. 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування» та усталеної практики Верховного Суду (зокрема, постанова від 31.01.2024 у справі № 450/126/20), встановлення плати за дії, які банк вчиняє на власну користь (ведення рахунку, моніторинг), є нікчемним. Оскільки умови про комісію є нікчемними, нарахування таких платежів є незаконним. Усі кошти, які банк списував як комісію, підлягають зарахуванню в погашення дійсної заборгованості (тіла кредиту). З урахуванням викладеного, суд здійснює власний розрахунок заборгованості: Тіло кредиту: 40000,00 грн; відсотки (згідно Додатка до Паспорта споживчого кредиту за 36 міс.): 17,808,00 грн; плата за обслуговування: 33,459,84 грн; загальна сума зобов`язання: 91267,84 грн. Фактично сплачено відповідачем (згідно виписки): 44263,33 грн. Сума до стягнення: 91267,84 грн - 44263,33 грн = 47004,51 грн. Щодо вирішення питання про стягнення інфляційних втрат у розмірі 4344,89 грн та трьох відсотків річних у розмірі 1320,10 грн суд встановив наступне. Відповідно до пункту 8.35 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). У пункті 8.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та пункті 6.19. постанови від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19). Таким чином суд дійшов висновку, що стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 4344,89 грн та трьох відсотків річних у розмірі 1320,10 грн правомірне та підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Представник позивача просить стягнути витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 7 200,00 грн. Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивач підтверджує понесення ним витрат на професійну правничу допомогу такими доказами, а саме: договором про надання правничої допомоги № 1/04 від 01.04.2024; описом послуг та вартість таких від 01.04.2024 ; актом приймання передачі послуг з правничої допомоги №2 від 10.05.2024; копією ордера про право на надання правничої (правової) допомоги. За правилами ч. 2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ціна позову становила 54932,57 грн. Позов задоволено на суму 52669,50 грн, що складає 95,88% від ціни позову. Таким чином до стягнення підлягають: 2322,60 грн - судовий збір, 6903,36 грн - витрати на правову допомогу.

Outcome: approved