Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

у липні 2025 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ТОВ "Коллект Центр" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 26 вересня 2021 року між ТОВ "1 безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 77714499, відповідно до умов якого [PERSON] , було надано кредиту у розмірі 1000,00 грн строком на 11 днів, під процентну ставку 1,99% на день. 06 жовтня 2021 року між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4094712, відповідно до якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 1000,00 грн, строком на 10 днів, процентна ставка - стандартна 5%, комісія за надання кредиту - 200 грн. 22 лютого 2022 року між ТОВ "1 безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір факторингу № 22/02/2022, відповідно до якого ТОВ "Вердикт Капітал" набуло право вимоги до боржників за кредитними договорами, а тому числі і до боржника [PERSON] за кредитним договором № 77714499. 10 січня 2023 року між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект Центр" було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого до ТОВ "Коллект Центр перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 77714499. 28 грудня 2021 року між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір факторингу № 28/12-2021-22, відповідно до якого ТОВ "Вердикт Капітал" набуло право вимоги до боржників за кредитними договорами, а тому числі і до боржника [PERSON] за кредитним договором № 4094712. 10 січня 2023 року між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект Центр" було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого до ТОВ "Коллект Центр перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 4094712. У зв`язку із невиконанням [PERSON] , умов кредитних договорів у неї утворилася заборгованість у загальному розмірі 16 094, 80 грн (8844,80 грн з договором кредиту №77714499 та 7250,00 грн за договором кредиту №4094712). Наразі позивач просить суд стягнути із відповідача суму зазначеної заборгованості, суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати понесені позивачем на правову допомогу у розмірі 9 000,00 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 серпня 2025 року цивільну справу № 753/17650/25 передано судді Шаповаловій К.В. Згідно інформації, яка надійшла до суду 8 вересня 2025 року з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА, [PERSON] 17 січня 2018 року вибула з місця проживання за адресою: [ADDRESS] , за заявою громадянина/представника. У період часу з 8 вересня по 15 вересня 2025 року включно суддя перебувала у щорічній відпустці. У Єдиному державному демографічному реєстрі відсутні відомості щодо актуального місця реєстрації [PERSON] . Ухвалою суду від 19 вересня 2025 року (із врахуванням положень частини дев`ятої статті 28 ЦПК України) було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання 14 жовтня 2025 року о 10:00 год. 26 вересня 2025 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшов лист Київського апеляційного суду про витребування матеріалів цивільної справи № 753/17650/25. Даний лист був переданий судді 06 жовтня 2025року. У вказаному листі зазначено, що до Київського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга [PERSON] на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 19 вересня 2025 року у справі за позовом ТОВ "Коллект Центр" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами, у зв`язку із чим Київський апеляційний суд просить надіслати на їхню адресу зазначену цивільну справу. Ухвалою суду від 06 жовтня 2025 року провадження по справі було зупинено до перегляду ухвали суду від 19 вересня 2025 судом апеляційної інстанції та повернення матеріалів цивільної справи до суду першої інстанції. Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2025 року апеляційна скарга була повернута особі, яка її подала, а справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду. 04 листопада 2025 року зазначена цивільна справа надійшла до Дарницького районного суду м. Києва. Ухвалою суду від 06 листопада 2025 року було поновлено провадження у справі та призначено розгляд справи на 02 грудня 2025 року на 14:30 год. Судове засідання призначене на 02 грудня 2025 року було відкладено на 16 січня 2025 року на 11:00 год, у зв`язку із неявкою відповідача у справі. У судове засідання призначене на 16 січня 2026 року учасники справи не з`явилися, матеріали справи містять заяву позивача, у якій він просить проводити розгляд справи за відсутності їхнього представника. Причини неявки відповідача суду не відомі, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, зокрема, повістка про виклик до суду повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Окрім того, про час, дату та місце розгляду справи відповідач повідомлялася шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Судової влади України та шляхом надсилання смс-повідомлення на номер телефону, зазначений у позовній заяві. Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористалася своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до позовної заяви докази, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що 26 вересня 2021 року між ТОВ "1 безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 77714499, відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредиту у розмірі 1 000,00 грн, строком на 11 днів під процентну ставку 1,99%. Також 28 вересня 2021 року між ТОВ "1 безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] було укладено додаткову угоду до згаданого договору, зі змісту якої вбачається, що на підставі звернення позичальника, позикодавець збільшує суму позики на 2000 грн. Таким чином загальний розмір позики становить 3000 грн. Також зазначено, що позичальник розуміє, що у зв`язку із збільшенням розміру позики, зміниться орієнтована загальна вартість позики, яка складе 3278,60 грн. Окрім того, 06 жовтня 2021 року між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4094712, відповідно до якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 1000,00 грн, строком на 10 днів, процентна ставка стандартна -5%, комісія за надання кредиту - 2000,00 грн. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України). Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень частин першої, третьої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Згідно з статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг" та ЗУ "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаних договорів, їх укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказані договори прирівнюються до укладених в письмовій формі. Відповідно до довідки ТОВ «ФК «Елаєнс», 06 жовтня 2021 року ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок [NUMBER] кошти у розмірі 1000,00 грн, згідно договору №4094712. Також згідно довідок ТОВ «ФК Фінекспрес», 26 вересня 2021 року на картковий рахунок № [NUMBER] (отримувач [PERSON] ) було перераховано кошти у розмірі 1000,00 грн; 28 вересня 2021 року на той же картковий рахунок, на який здійснено зарахування коштів у сумі 2000,00 грн. Відповідачем не заперечувався та не спростовувався факт отримання кредитних коштів. 28 грудня 2021 року між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір факторингу № 2/-12/2021-72, відповідно до якого ТОВ "Вердикт Капітал" набуло право вимоги до боржників за кредитними договорами, а тому числі і до боржника [PERSON] . Відповідно до витягу з реєстру боржників від 28 грудня 2021 року до договору факторингу № 2/-12/2021-72, ТОВ "Вердикт Капітал" набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 4094712 від 06 жовтня 2021 року у розмірі 4350,00грн, з яких: 1000, 00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3350,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 22 лютого 2022 року між ТОВ "1 безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір факторингу № 22/02/2022, відповідно до якого ТОВ "Вердикт Капітал" набуло право вимоги до боржників за кредитними договорами, а тому числі і до боржника [PERSON] за кредитним договором № 77714499. Відповідно до витягу з реєстру боржників від 22 лютого 2022 року до договору факторингу № 22/02/2022, ТОВ "Вердикт Капітал" набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 77714499 від 26 вересня 2021 року у сумі 8844,31грн, з яких: 3000, 00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5844,31 грн - сума заборгованості за відсотками; 10 січня 2023 року між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект Центр" було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого до ТОВ "Коллект Центр перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитними договорами № 77714499 та № 4094712. Відповідно до витягу з реєстру боржників від 10 січня 2023 року до договору факторингу № 10-01/2023, ТОВ "Коллект Центр" набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 4094712 від 06 жовтня 2021 року у розмірі 7250,00грн, з яких: 1000, 00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6250,00 грн - сума заборгованості за відсотками; Також, відповідно до витягу з реєстру боржників від 10 січня 2023 року до договору факторингу № 10-01/2023, ТОВ "Коллект Центр" набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 77714499 від 26 вересня 2021 року у сумі 8844,80грн, з яких: 3000, 00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5844,31 грн - сума заборгованості за відсотками; 0,49 грн - відповідальність за порушення грошового зобов`язання, передбачена ст..625 ЦПК України. Згідно частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно до частиною другою статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідачем не надано суду доказів погашення заборгованості за кредитним договором перед первісними кредиторами чи позивачу після укладання договорів факторингу. Таким чином, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за вищезгаданими кредитним договорами. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд доходить висновку про укладеність договорів позики між відповідачем та первісними кредиторами, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором за договором відступлення прав вимоги. Відповідно до статті 1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 4094712 від 06 жовтня 2021 року у розмірі 7250,00грн, з яких: 1000, 00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6250,00 грн - сума заборгованості за відсотками; а також заборгованість за кредитним договором № 77714499 від 26 вересня 2021 року у сумі 8844,80грн, з яких: 3000, 00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5844,31 грн - сума заборгованості за відсотками; 0,49 грн - відповідальність за порушення грошового зобов`язання, передбачена ст.625 ЦПК України. Загальна сума заборгованості, яку просить стягнути позивач становить 16 094, 80 грн. Відповідно до статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору. Статтями 1046, 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17. Щодо кредитного договору № 4094712 від 06 жовтня 2021 року. Умовами договору передбачено, що строк договору становить 10 днів, з умовами пролонгації дії договору, передбаченої пунктами 2.3.1.1. та 2.3.1.2 договору. Відповідно до пункту 2.3.1.1 кредитного договору визначено, що позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку кредитування позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту, що визначається як відсоток від суми наданого кредиту складають: строк продовження 3 дні - розмір комісії, відсотків від поточного залишку кредиту: 3 дні - 3%; 7 днів - 6%; 15 днів - 10%. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною у пункті 1.5.2 договору. Пунктом 2.3.1.2 визначено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування пози чальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом. Судом встановлено, що позичальник [PERSON] взяті не себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк грошові кошти та нараховані проценти за користування позикою не повернула. Як вбачається із розрахунку заборгованості, який виконаний ТОВ «Мілоан» станом на 15 грудня 2021 року відповідач мала заборгованість перед кредитором у розмірі 4350,00 грн, з яких: 1000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3350,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Сума заборгованості по відсотках вирахувана кредитором в межах дії договору з урахуванням пролонгації, передбаченої пунктом 2.3.1.2 договору. З витягу реєстру прав вимог вбачається, що первісний кредитор передав ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитним договором № 4094712 від 06 жовтня 2021 року у розмірі, визначеному у розрахунку. Після чого вже ТОВ «Вердикт Капітал» передало позивачу право вимоги на загальну суму 7250,00 грн, з яких: 1000,00 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням, 6250,00 грн - сума заборгованості за процентами. При цьому суд зазначає, що судом не встановлено правових підстав для нарахування процентів фактором ТОВ «Вердикт Капітал», оскільки матеріали справи не містять розрахунку, з якого б можливо було б встановити період, за який ТОВ "Вердикт Капітал" здійснював такі нарахування та доказів того, що позичальником були вчинені дій щодо пролонгації кредиту, передбаченої умовами договору. Отже, позивач відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із 4350,00 грн, з яких: 1000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3350,00 - сума заборгованості за відсотками, є доведеною та підлягають задоволенню. Щодо договору № 77714499 від 26 вересня 2021 року. Умовами договору передбачено, що строк договору становить 11 днів. Додатковою угодою від 28 вересня 2021 року строк дії договору не продовжувався. Розрахунок загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за договором позики, зазначені у таблиці обчислення, яка є додатком № 1 до договору, та згідно якої вбачається, що загальна вартість позики складає 1109, 45 грн, з яких: 1000,00 грн - сума позики, 109,45 грн - проценти за користування позикою. У додатковій угоді, відповідно до якої суму кредиту було збільшено до 3000,00 грн також зазначено, що у зв`язку із збільшенням розміру позики, зміниться орієнтована загальна вартість позики, яка складе 3278,60 грн. Вбачається, що [PERSON] взяті не себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму позики) та нараховані проценти за користування позикою не повернула, унаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 3000,00 грн та процентів за користування позикою нарахованих в межах строку кредитування за період з 26 вересня 2021 року по 07 жовтня 2021 року (що становить 11 дні) в сумі 278, 60 грн, що в загальному розмір складає 3278,60 грн. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору. Таким чином, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 3000,00 грн та процентів за користування позикою нарахованих в межах строку кредитування за період з 26 вересня 2021 року по 07 жовтня 2021 року (що становить 11 дні) в сумі 278, 60 грн, що в загальному розмір складає 3278,60 грн, є доведеною та підлягає задоволенню. Статтями 1046, 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного договору позики № 77714499 від 26 вересня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а остання зобов`язувалася повернути надану позику у повному обсязі до 07 жовтня 2021 року. Таким чином, позивач, відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця були відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування позикою після сплину 64 днів кредитування є безпідставною та задоволенню не підлягає. Стосовно вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 0,49 грн, суд зазначає наступне. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наданий розрахунок 3% річних був перевірений судом, він є арифметично вірним та обґрунтованим, оскільки такі нарахування позивачем здійснено на основну суму боргу, яка підлягає стягненню та відповідно до умов ЦК України, а саме до 23 лютого 2022 року, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме щодо стягнення з відповідача коштів: -за договором кредиту № 4094712 від 06 жовтня 2021 року у розмірі 4350,00 грн, з яких: 1000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3350,00 - сума заборгованості за відсотками; -за договором позики № 77714499 від 26 вересня 2021 року у розмірі 3279,09 грн, з яких: 3000,00 грн - сума основного боргу, 278, 60 грн - проценти, 0,49 грн - 3% річних. Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню із відповідача складає 7629,09 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача витрати понесені ним на правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до положень договору №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року, укладеного між ТОВ "Коллект Центр" та АО "Лігал Ассістанс", клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Розділом 4 договору передбачений порядок здійснення розрахунків, зокрема, вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками договору. Відповідно до заявки на надання юридичної допомоги № 81 від 02 червня 2025 року, сторони погодили надання наступних правових послуг Адвокатським об`єднанням Товариству по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] надання усної консультації з вивченням документів - 3000,00 грн, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 6000,00 грн. Згідно витягу з акту № 11 про надання юридичної допомоги від 30 червня 2025 року, сторони погодили надання наступних правових послуг Адвокатським об`єднанням Товариству у відповідності до заявок на надання юридичної допомоги за наступним списком: надання усної консультації з вивченням документів - 3000,00 грн, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 6000,00 грн. Отже, адвокатом надано суду докази щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц). Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, що вказана категорія справ не є складною та існує чисельна усталена судова практика щодо розгляду аналогічних справ, враховуючи, що подання таких позовів, зокрема від імені ТОВ "Коллект Центр" не є одиничним випадком, що відповідно не потребує значного часу для професійного адвоката для складання позовної заяви, враховуючи її зміст, обґрунтування, викладені обставини, долучені докази, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з огляду на розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи, зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу, складність даної справи та ціну позову, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд визначає вартість наданих послуг у розмірі 4000,00 грн. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі положень статті 141 ЦПК України суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1148,24 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial