Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

У червні 2017 року державне підприємство «Антонов» (далі ДП «Антонов», підприємство) звернулося до суду з позовом до [PERSON] , Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання незаконним і скасування рішення, визнання недійсним акта, зобов`язання вчинити певні дії, витребування майна із чужого незаконного володіння. Позовна заява мотивована тим, що ДП «Антонов» відповідно до державного акту на право постійного користування землею від 23 серпня 2001 року № 462, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Віто-Поштової сільської ради народних депутатів від 26 січня 2001 року № 1-1, надано у постійне користування землю, площею 88,22 га, у тому числі спірну земельну ділянку, площею 5,0 га, у с. Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області. Згідно з рішенням 31 сесії 4 скликання Віто-Поштової сільської ради від 08 листопада 2005 року затверджено місце розташування земельної ділянки під розміщення садівницького товариства «Круглик-4» за рахунок земель підсобного господарства «Круглик» та надано дозвіл садівницькому товариству «Круглик-4» на складання проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 6,5524 га, в оренду на 49 років під розміщення цього садівницького товариства, яке розташовано у с. Віта Поштова, за рахунок земель підсобного господарства «Круглик». Рішенням 35 сесії 4 скликання Віто-Поштової сільської ради від 21 березня 2006 року затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду, загальною площею 6,5524 га, під розширення території садівницького товариства «Круглик-4» та вилучено земельну ділянку, площею 5,0 га, з постійного землекористування підсобного господарства «Круглик», яка перебувала у користуванні підприємства згідно з державним актом на право постійного користування землею від 23 серпня 2001 року № 462 та 1,15524 га з земель запасу Віто-Поштової сільської ради. Рішенням господарського суду Київської області від 30 березня 2009 рокуу справі № 19/034-09, залишеним без змін постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 22 липня 2009 року та постановою Вищого господарського суду України від 18 листопада 2009 року, позов державного підприємства «Авіаційний науково-технічний комплекс імені О. К. Антонова» (далі ДП «АНТК імені О. К. Антонова»), правонаступником якого є ДП «Антонов», задоволено, визнано недійсним рішення 31 сесії 4 скликання Віто-Поштової сільської ради від 08 листопада 2005 року та частково недійсним рішення 35 сесії 4 скликання Віто-Поштової сільської ради від 21 березня 2006 року у частині затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, загальною площею 6,5524 га, та вилучення земельної ділянки, площею 5,0 га, з постійного землекористування позивача. При розгляді справи № 19/034-09 судом установлено, що позивач не схвалював погодження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадській організації «Садівницьке товариство «Круглик-4», тобто земельна ділянка вибула з володіння поза його волею, а тому не припинилося право підприємства на постійне користування земельною ділянкою відповідно до державного акту на право постійного користування землею від 23 серпня 2001 року № 462. Виключно до повноважень Кабінету Міністрів України належить право вилучення земельної ділянки позивача, яка відноситься до земель державної власності, а тому Віто-Поштова сільська рада при прийнятті вищевказаних рішень діяла поза межами наданих їй законом повноважень. Рішенням 6 сесії 5 скликання Віто-Поштової сільської ради від 18 січня 2007 року «Про надання дозволу на складання проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок членам с/т «Круглик-4», яке є похідним від визнаних судом недійсними рішень сільської ради від 08 листопада 2005 року та від 21 березня 2006 року, надано дозвіл на складання проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок 11 членам садівницького товариства «Круглик-4», у тому числі [PERSON] , загальною площею 1,0512 га, для ведення садівництва, які розташовані у с. Віта Поштова, садівницьке товариство «Круглик-4». Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 липня 2011 року у справі № 2-а-1548/2011, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2012 року, адміністративний позов ДП «Антонов» задоволено, визнано незаконним та скасовано рішення 6 сесії 5 скликання Віто-Поштової сільської ради від 18 січня 2007 року «Про надання дозволу на складання проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок членам с/т «Круглик-4». Таким чином, ДП «Антонов» є єдиним законним користувачем спірної земельної ділянки, площею 5,0 га. 10 травня 2016 року на адресу підприємства від відокремленого структурного підрозділу Філії «Антонов-Агро» надійшла службова записка від 26 квітня 2016 року № 6 з інформацією про те, що під час підготовки необхідних документів для розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право постійного користування зазначеною земельною ділянкою було встановлено, що на земельну ділянку позивача накладаються інші земельні ділянки, які належать на праві власності невідомим особам. 06 липня 2016 року від державного підприємства «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» позивачем отримано викопіювання з національної кадастрової схеми у межах Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району, з якої стало відомо, що на земельну ділянку позивача накладається земельна ділянка, яка належить на праві власності [PERSON] з присвоєнням їй кадастрового номеру. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05 квітня 2017 року № НВ-8000513652017 підприємству стало відомо, що земельна ділянка, кадастровий номер 3222481201:01:002:0194, площею 0,0999 га, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Віта Поштова, садівницьке товариство «Круглик-4» належить на праві власності [PERSON] на підставі рішення 9 сесії 5 скликання Віто-Поштової сільської ради від 30 серпня 2007 року. [PERSON] отримано державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку від 23 січня 2008 року. Також підприємству стало відомо, що 30 червня 2016 року Управлінням Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області було проведено державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер 3222481201:01:002:0194, яка на праві власності належить [PERSON] . Проте вищезазначена земельна ділянка знаходиться у межах земельної ділянки, площею 5,0 га, яка належить ДП «Антонов» на праві постійного користування згідно з державним актом на право постійного користування землею від 23 серпня 2001 року № 462. Оскільки рішення 9 сесії 5 скликання Віто-Поштової сільської ради від 30 серпня 2007 року є похідним від рішення 6 сесії 5 скликання Віто-Поштової сільської ради, яке у судовому порядку визнано незаконним та скасовано, тому воно також є незаконним та підлягає скасуванню. Отже, вищевказаними протиправними діями відповідачів порушено права позивача на вільне користування та розпорядження спірною земельною ділянкою. З врахуванням викладеного, ДП «Антонов» просило суд: визнати незаконним та скасувати рішення 9 сесії 5 скликання Віто-Поштової сільської ради від 30 серпня 2007 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність членам с/т «Круглик-4» у частині затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передачі [PERSON] земельної ділянки, площею 0,0999 га, для ведення садівництва в садівницькому товаристві «Круглик-4», розташовану у с. Віта Поштова Києво-Святошинського району Київської області; визнати недійсним державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку від 23 січня 2008 року, виданий на ім`я [PERSON] та скасувати його державну реєстрацію; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області скасувати державну реєстрацію спірної земельної ділянки, здійснену 30 червня 2016 року за [PERSON] ; витребувати із чужого незаконного користування [PERSON] на користь ДП «Антонов» спірну земельну ділянку. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2021 року позов ДП «Антонов» задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення 9 сесії 5 скликання Віто-Поштової сільської ради від 30 серпня 2007 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність членам с/т «Круглик-4» у частині затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передачі [PERSON] у власність земельну ділянку, площею 0,0999 га, для ведення садівництва в садівничому товаристві «Круглик-4», розташовану у с. Віта Поштова Києво-Святошинського району Київської області. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0999 га, розташовану за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, с. Віта-Поштова, садівницьке товариство «Круглик-4», виданий на ім`я [PERSON] на підставі рішення 9 сесії 5 скликання Віто-Поштової сільської ради від 30 серпня 2007 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність членам с/т «Круглик-4» та скасовано його державну реєстрацію. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Київській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, проведену 30 червня 2016 року за [PERSON] , кадастровий номер 3222481201:01:002:0194, площею 0,0999 га, яка розташована за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, с. Віта-Поштова, садівницьке товариство «Круглик-4». Витребувано у [PERSON] на користь ДП «Антонов» земельну ділянку кадастровий номер 3222481201:01:002:0194, площею 0,0999 га, яка розташована за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, с. Віта-Поштова, садівницьке товариство «Круглик-4». Вирішено питання про розподіл судових витрат. Постановою Київського апеляційного суду від 18 серпня 2022 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2021 року залишено без змін. Постановою Верховного суду від 10.01.2024 року касаційну скаргу представника [PERSON] [PERSON] задовольнити частково. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 серпня 2022 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Скасовуючи рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.11.2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 18.08.2022 року Верховний суд зазначив: Суд першої інстанції, вказуючи про те, що строк позовної давності розпочав перебіг саме з 10 травня 2016 року, тобто з моменту отримання позивачем службової записки, разом з тим суд не визначився, чи є така службова записка за підписом виконуючого обов`язки директора філії «Антонов-Агро» ДП «Антонов» достатньою підставою вважати позивача необізнаним про порушення його права, адже за загальним правилом філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій, про що зазначено у статті 95 ЦК України. При цьому згідно з відкритими відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осібпідприємців та громадських формувань філія «Антонов-Агро» ДП «Антонов» є відокремленим підрозділом юридичної особи (ДП «Антонов»). Апеляційний суд дійшов висновку, що у позивача не було об`єктивної можливості дізнатися про порушення свого права раніше, ніж 16 червня 2016 року, оскільки саме після проведення державної реєстрації спірної земельної ділянки, стало можливим встановити, як суб`єкта, що порушив права, так і конкретну земельну ділянку, щодо якої відбулося порушення, а тому перебіг позовної давності щодо оспорення дій відповідачів для ДП «Антонов» відповідно до частини першої статті 261 ЦК України розпочався саме з 16 червня 2016 року. Разом з тим, суди не визначилися із тим, чи є така обставина, а саме реєстрація права власності на спірну земельну ділянку, достатньою підставою вважати позивача необізнаним про порушення його права. Фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема чи пропущено позивачем позовну давність при зверненні із цим позовом до суду, судами повністю не встановлено та не перевірено, а тому судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що є підставою для їх скасування. Відповідно до ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Згідно з розпорядженням Керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутної Н.О. № 1913 від 04.11.2024 року щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи № 369/6597/17 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 04.11.2024 року вказану справу передано на розгляд судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченку А.В. Ухвалою суду від 05.11.2024 року (суддя Янченко А.В.) справу прийнято до свого провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 11.03.2025 року замінено позивача у справі за №369/6597/17 з Державного підприємства «Антонов» на його правонаступника - Акціонерного товариства «АНТОНОВ» (код ЄДРПОУ: 14307529, адреса місцезнаходження: 03062, м. Київ, вул. Мрії, буд. 1). Крім того, після направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції Позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог та складу учасників судового процесу. Протокольною ухвалою від 23.07.2025 року судом прийнято до розгляду цю заяву. Відповідно до вказаної заяви Позивач просив суд: 1) Витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь АТ Антонов земельну ділянку площею 0,0999 га, яка розташована за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, село Віта-Поштова, садівницьке товариство Круглик-4, кадастровий номер 3222481201:01:002:0194, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2124987032224, номер запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно-37357057. 2)Припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0999 га, яка розташована за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, село Віта-Поштова, садівницьке товариство Круглик-4, кадастровий номер 3222481201:01:002:0194, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2124987032224, номер запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно-37357057. 3)Визнати за АТ Антонов право постійного користування земельною ділянкою площею 0,0999 га, яка розташована за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, село Віта-Поштова, садівницьке товариство Круглик-4, кадастровий номер 3222481201:01:002:0194, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2124987032224. 4)Стягнути з [PERSON] на користь АТ Антонов судові витрати в розмірі 3 521,00 грн. Представником Відповідача адвокатом Канюк Я.Ю. було подано відзив на заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якого позовні вимоги не визнавались та повторно заявлено заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Ухвалою суду від 29.10.2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті. Фактичні обставини справи, встановлені судом ДП «Антонов» відповідно до державного акту на право постійного користування землею від 23 серпня 2001 року № 462, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Віто-Поштової сільської ради народних депутатів від 26 січня 2001 року № 1-1, надано у постійне користування землю, площею 88,22 га, у тому числі спірна земельна ділянка, площею 5,0 га, у с. Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області. Згідно з рішенням 31 сесії 4 скликання Віто-Поштової сільської ради від 08 листопада 2005 року затверджено місце розташування земельної ділянки під розміщення садівницького товариства «Круглик-4» за рахунок земель підсобного господарства «Круглик» та надано дозвіл садівницькому товариству «Круглик-4» на складання проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 6,5524 га, в оренду на 49 років під розміщення цього садівницького товариства, яке розташовано у с. Віта Поштова, за рахунок земель підсобного господарства «Круглик». Рішенням 35 сесії 4 скликання Віто-Поштової сільської ради від 21 березня 2006 року затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду, загальною площею 6,5524 га, під розширення території садівницького товариства «Круглик-4» та вилучено земельну ділянку, площею 5,0 га, з постійного землекористування підсобного господарства «Круглик», яка перебувала у користуванні підприємства згідно з державним актом на право постійного користування землею від 23 серпня 2001 року № 462 та 1,15524 га з земель запасу Віто-Поштової сільської ради. Рішенням 6 сесії 5 скликання Віто-Поштової сільської ради від 18 січня 2007 року «Про надання дозволу на складання проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок членам с/т «Круглик-4», яке є похідним від визнаних судом недійсними рішень сільської ради від 08 листопада 2005 року та від 21 березня 2006 року, надано дозвіл на складання проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок 11 членам садівницького товариства «Круглик-4», у тому числі [PERSON] , загальною площею 1,0512 га, для ведення садівництва, які розташовані у с. Віта Поштова, садівницьке товариство «Круглик-4». Рішенням господарського суду Київської області від 30 березня 2009 року у справі № 19/034-09, залишеним без змін постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 22 липня 2009 року та постановою Вищого господарського суду України від 18 листопада 2009 року, позов ДП «АНТК імені О. К. Антонова», правонаступником якого є ДП «Антонов», задоволено, визнано недійсним рішення 31 сесії 4 скликання Віто-Поштової сільської ради від 08 листопада 2005 року та частково недійсним рішення 35 сесії 4 скликання Віто-Поштової сільської ради від 21 березня 2006 року у частині затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, загальною площею 6,5524 га, та вилучення земельної ділянки, площею 5,0 га, з постійного землекористування позивача. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 липня 2011 року у справі №2-а-1548/2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2012 року, адміністративний позов ДП «Антонов» задоволено, визнано незаконним та скасовано рішення 6 сесії 5 скликання Віто-Поштової сільської ради від 18 січня 2007 року «Про надання дозволу на складання проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок членам с/т «Круглик-4». У червні 2018 року [PERSON] подано до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 131-133, т. 1). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав. При цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше регулятивне, друге охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частина п`ята статті 267 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України). Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Так, суди у справі № 2-а-1548/2011, в якій судом ухвалено постанову від 26 липня 2011 року, яка містяться у матеріалах справи, визнали незаконним та скасували рішення 6 сесії 5 скликання Віто-Поштової сільської ради від 18 січня 2007 року «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок членам с/т «Круглик-4». У тексті постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 липня 2011 року у справі № 2-а-1548/2011 зазначено, що «однак, як стало відомо ДП «Антонов», у процесі виконання вказаного судового рішення восени 2010 року Віто-поштова сільська рада рішенням від 18 січня 2007 року надала дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок, які розташовані у с. Віто-Поштова, с/т «Круглик-4» (згідно додатку), загальною площею 1,0512 га, для ведення садівництва»; «при винесенні рішення від 18 січня 2007 року щодо надання згоди на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок 11 членам громадської організації «Садівницьке товариство «Круглик-4» Віто-Поштова сільська рада не отримувала жодної відмови ДП «Антонов» від права користування земельною ділянкою, по сьогоднішній день державний акт на право постійного користування земельною ділянкою є чинним і жодним органом не скасований». Водночас скасоване у справі № 2-а-1548/2011 рішення Віто-Поштової сільської ради від 18 січня 2007 року містить відповідний додаток, в якому серед 11 фізичних осіб перерахована, зокрема, [PERSON] , як особа, якій передається у власність земельна ділянка для ведення садівництва (т. 1, а. с. 2930). Крім цього, матеріали справи містять постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 19 лютого 2009 року (т. 1, а. с. 134137), якою відмовлено у порушенні кримінальної справи стосовно [PERSON] за відсутності в його діях складу злочинів, передбачених статтями 364, 365 КК України. Як вбачається із тексту постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, зазначена заява про порушення кримінальної справи була подана начальником юридичного управління державного підприємства авіаційного науково-технічного комплексу ім. О. К. Антонова (правонаступником якого є позивач) Дехтяренком І. В. щодо законності відчуження земельної ділянки цього підприємства, розташованої на території Віто-Поштової сільської ради. Також у цій постанові згадується прийняте 21 березня 2006 року рішення Віто-Поштової сільської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду, загальною площею 6,5524 га, під розширення території садівницького товариства «Круглик-4» та вилучення земельної ділянки, загальною площею 6,5524 га (рілля), з них: 5,0 га з постійного землекористування підсобного господарства «Круглик» згідно з державним актом на право постійного користування землею від 23 серпня 2001 року за № 462 та 1,15524 га із земель запасу Віто-Поштової сільської ради. У справі наявна копія погодження за підписом заступника генерального директора державного підприємства авіаційного науково-технічного комплексу ім. О. К. Антонова, адресованого голові садівницького товариства «Круглик-4», щодо відведення земельної ділянки садівничому товаристві «Круглик-4», площею 6,5524 га, за рахунок земель підсобного господарства «Круглик» державного підприємства авіаційного науково-технічного комплексу ім. О.К. Антонова (т. 1, а. с. 138). Позивач вказує, що у нього не було об`єктивної можливості дізнатися про порушення свого права раніше, ніж 16 червня 2016 року, оскільки саме після проведення державної реєстрації спірної земельної ділянки, стало можливим встановити, як суб`єкта, що порушив права, так і конкретну земельну ділянку, щодо якої відбулося порушення, а тому перебіг позовної давності щодо оспорення дій відповідачів для ДП «Антонов» відповідно до частини першої статті 261 ЦК України розпочався саме з 16 червня 2016 року. Разом з тим, враховуючи, що процесуальне законодавство початок перебігу позовної давноcті пов`язує саме з об`єктивною можливістю особи дізнатись про порушення свого права, то доводи Позивача про необізнаність щодо порушення свого права до 16 червня 2016 року є непереконливими та такими, що спростовуються вищевказаною постановою у справі №2-а-1548/2011 від 26.07.2011 року, листом-погодженням за підписом заступника генерального директора державного підприємства авіаційного науково-технічного комплексу ім. О. К. Антонова, адресованого голові садівницького товариства «Круглик-4», щодо відведення земельної ділянки садівничому товаристві «Круглик-4», площею 6,5524 га. Крім вказаного вище, суд бере до уваги доводи представника Відповідача, що дізнавшись про порушення своїх прав землекористувача в 2009 році Віто-Поштовою селищною радою Позивач мав об`єктивну можливість дізнатись, чи не отримано державні акти на право власності на земельні ділянки іншими особами на підставі рішень Віто-поштової селищної ради, які ним оскаржувались, в тому числі рішень від 2006 року та від 2007 року. Додатково суд звертає увагу, що з 01.01.2013 року відкрито загальний доступ до кадастрової карти України. Це підтверджується, зокрема й прикінцевими та перехідними положеннями Закону України Про Державний земельний кадастр. У пунктах 9 та 10 прикінцевих та перехідних положень Закону України Про Державний земельний кадастр До 1 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27.09.2001). Таким чином, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Outcome: dismissed