Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

У вересні 2025 року позивач ТОВ «Юніт Капітал» звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за договором №614111554 від 14.01.2022 року. Ухвалою від 15 вересня 2025 року справу №756/13902/25 направлено за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва. 09.10.2025 року справу №756/13902/25 отримано Подільським районним судом м. Києва та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано в провадження судді Войтенко Т.В. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14.01.2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали Договір кредитної лінії №614111554. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 19 000,00 грн. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон плюс» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про надання фінансових послуг №614111554 від 14.01.2022 року. 23.02.2024 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №23/0224-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про надання фінансових послуг №614111554 від 14.01.2022 року. 04.06.2025 року між ТОВ«ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу №04/06/25-Ю, відповідно до умов якого ТОВ«ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «Юніт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про надання фінансових послуг №614111554 від 14.01.2022 року. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ТОВ «Юніт Капітал» вказує, що станом на день звернення до суду заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Представник позивача посилається на те, що станом на 25.06.2025 року за договором №614111554 виникла заборгованість за кредитом на загальну суму 18 561,89 грн., яка складається з: 16 193,81 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 2 368,08 грн. заборгованості за простроченими відсотками. Зважаючи на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 18 561,89 грн. за кредитним договором № 614111554 від 14.01.2022 року, судові витрати у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000, 00грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.09.2025 року дана цивільна справа розподілена головуючому судді. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2025р. позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 03 грудня 2025 року витребувано в АТ КБ «Приватбанк» інформацію про відкриття кредитної карти на ім`я [PERSON] , зарахування кредитних коштів на дану картку у сумі 19 000, 00 грн. та інформацію щодо фінансового номеру телефону за картковим рахунком. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. В прохальній частині позовної заяви просив про розгляд справи без його участі. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи повторно не з`явилась, заяв та клопотань до суду не надходило. Зважаючи на відсутність заперечень представника позивача, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, яка вважається належним чином повідомленою про розгляд справи відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, з можливістю ухвалення заочного рішення по справі (ч. 4 ст. 223 ЦПК України). Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 14.01.2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали договір про надання фінансових послуг № 614111554. На виконання умов зазначеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 19 000,00 грн. Відповідно до умов кредитного договору від 14.01.2022 № 614111554 відповідачу надано кредит на умовах строковості у розмірі 19 000,00 грн., строком на 140 днів, зі сплатою відсотків за користування таким кредитом на умовах, визначених цим договором (процентна ставка 1,30 % в день). Договір підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором MNV69SP5 (одноразовим паролем). Відповідно до п. 1.1. договору кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 19 000,00 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Комфорт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». Відповідно до п.1.2. договору Кредит надається строком на 140 (сто сорок) днів. Відповідно до п.1.3. договору Строк дії Договору обчислюється з моменту його укладення сторонами та до закінчення строку на який надано кредит, але в будь-якому разі договір діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. Відповідно до п. 1.4. договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в розмірі 251,85 % річних, що становить 0,69 %в день від суми кредиту за час користування ним. Кредитні кошти надано шляхом зарахування на банківську карту № [NUMBER] у сумі 19 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 14.01.2022 року, яке міститься в матеріалах справи. Факт зарахування коштів підтверджується також листом АТ КБ «Приватбанк» від 14.12.2025 року, надісланим на виконання вимог ухвали від 03.12.2025 року. Відповідно до інформації, на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку 14.01.2022 року здійснено переказ у розмірі 19 000, 00 грн. Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, що підтверджується копією платіжного доручення. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення договору від 14.01.2022 року шляхом заповнення заявки на отримання грошових коштів на сайті позикодавця, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, позикодавцем було перераховано грошові кошти. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Отже, суд дійшов висновку, що при укладенні вищезгаданого кредитного договору було дотримано умови, порядок та обставини укладення цього договору, а також погоджено усі його істотні обставини. Такий договір є чинним, а докази зворотного в матеріалах справи відсутні. Щодо права вимоги про стягнення заборгованості за договором ТОВ «Юніт Капітал» до відповідача суд зазначає наступне. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01. Відповідно до пункту 8.2 Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 строк дії цього Договору закінчується 28 листопада 2019 року. Відповідно до п.8.6 Додатки та додаткові угоди до даного Договору набувають чинності з моменту їх підписання обома Сторонами та становлять його невід`ємну частину. В подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали ряд додаткових угод, якими продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року. Відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон плюс» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про надання фінансових послуг № 614111554 від 14.01.2022 року. Пунктом 2.1. Розділу 2 (предмет договору) Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, передбачено, що згідно умов Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Тобто, предметом Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Отже, закріплення у договорі факторингу права передавати право вимоги, яке виникне в майбутньому, свідчить про те, що до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги за кредитним договором. 23.02.2024 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №23/0224-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» право вимоги до позичальників. Відповідно до пункту 8.2 Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 строк дії цього Договору закінчується 04 серпня 2021 року. Відповідно до п.8.6 Додатки та додаткові угоди до даного Договору набувають чинності з моменту їх підписання обома Сторонами та становлять його невід`ємну частину. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод, якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30.12.2024 включно, всі інші умови залишились без змін. Відтак, за Договором факторингу №23/0224-01 від 23.02.2024 до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги в тому числі за Договором про надання фінансових послуг № 614111554 від 14.01.2022 року. 04.06.2025 року між ТОВ«ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу №04/06/25-Ю, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «Юніт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про надання фінансових послуг № 614111554 від 14.01.2022 року. За цим договором Фактор зобов`язуються передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). У статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідач частково здійснювала оплати за кредитним договором, зокрема, сплатила 27.01.2022 - 3047,14 грн., та 10.02.2022 - 3047 грн. Загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором № 614111554 від 14.01.2022, становить - 18 561 грн. 89 коп., яка складається з наступного: 16 193,81 грн. - заборгованість по кредиту; 2 368,08 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. З наданих позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що первісний кредитор нарахував відсотки за період з 14.01.2022 по 05.05.2022 на суму 1959,96 грн. Після 05.05.2022 продовж ще 12 днів до 17.05.2022 відсотки нараховував ТОВ «Таліон Плюс» по 34,01 грн./день. Всього відсотків за користування кредитом нараховано на суму 2368,08 грн. за період з 14.01.2022 по 17.05.2022 р. Таким чином, відсотки нараховано за період, який не перевищує строк кредитування 140 днів. Судом достовірно встановлено, що фінансова установа свої зобов`язання за договором позики виконала у повному обсязі, а відповідач, у порушення умов договору позики, суму заборгованості не сплачує. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, як це передбачено ст. 526 ЦК України. Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В ході розгляду справи стороною позивача доведено те, що товариство на даний час є законним правонаступником стягувача за укладеним договором, боржником за яким є відповідач. З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконала, у передбачений в договорі строк кошти не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми отриманих коштів за кредитним договором в розмірі 16 193,81 грн. та 2 368,08 відсотків. Таким чином, заборгованість відповідача по вказаному договорі в загальній сумі становить 18 561,89 грн. і вимога позивача в цій частині є доведеною, а тому підлягає задоволенню. Щодо стягнення судових витрат. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження понесення втрат на правову допомогу позивач надав: договір про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05 червня 2025року, додаткову угоду №25770710135; акт прийому-передачі наданих послуг від 05.06.2025 року. Суд не має права вирішувати питання про зменшення суми витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи. На це вказав КЦС Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем було сплачено судовийзбір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №26542 від 01.09.2025.

Outcome: approved