Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що 15.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі ТОВ «Споживчий центр») та [PERSON] укладено електронний кредитний договір (оферти) №15.02.2025-100001221 шляхом реєстрації та ідентифікації відповідача в системі Bank ID Національного банку та його підписання електронним цифровим підписом - одноразовим ідентифікатором, відповідно до закону України «Про електронну комерцію». За умовами цього договору відповідач отримав кредит у сумі 10000 грн. строком на 168 днів, з датою повернення кредиту 01.08.2025, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку позичальника та зобов`язався воєчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування ним у розмірі 1 % від суми кредиту за кожен день користування. Вказує, що ТОВ «Спожичий центр» виконало у повному обсязі свої зобов`язання за договором, 15.02.2025 перерахувало суму кредиту на картковий рахунок позичальника, що підтверджується відповідною квитанцією. Відповідач [PERSON] своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти у визначений договором строк не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив. Відповідачем були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору, 04.03.2025 на суму 2500 грн. 00 коп., 18.03.2025 року на суму 2500 грн. 00 коп. Станом на 01.08.2025 прострочена заборгованість за кредитом становить 25300 грн., з яких: 10000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 10500 грн. - заборгованість за нарахованими процентами, 1000 грн. - заборгованість по комісії, 3800 грн. - неустойка. Покликаючись на вимоги ст. 525-530, 610-612, 631, 1046-1049 ЦК України, просив стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 25300 грн., 2422 грн. 40 коп. витрат зі сплати судового збору. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було надано строк п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзиву на позовну заяву відповідачем не подано, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що не суперечить вимогам ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до положень ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 2 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 02.11.2021 у справі №243/6552/20 (провадження №61-1347св21) будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно із п. 1-1, п. 11 ч. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Істотні умови договору про споживчий кредит визначені частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Судом встановлено, що 15 лютого 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено електронний кредитний договір (оферти) № 1№15.02.2025-100001221, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 10000 грн. строком на 168 днів, шляхом зарахування кредитних коштів на його платіжну картку та зобов`язався своєчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування ним у розмірі 1% від суми кредиту за кожен день користування, комісію у розмірі 500 грн. за надання кредиту та за обслуговування кредитної заборгованості упродовж кожного з трьох чергових періодів, неустйку в розмірі 150 грн. 00 коп. за кожен день неналежного виконання зобов`язання. Дата повернення кредиту - 01.08.2025. Наведене підтверджується пропозицією про укладення кредитного договору (оферта), заявкою кредитного договору від 15.02.2025 р., відповіддю позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору від 15.02.2025 р., інформаційним повідомленням позичальника, які підписані відповідачем одноразовим ідентифікатором. Вказане свідчить про ознайомлення відповідача з умовами договору та належне укладення зазначеного кредитного договору, шляхом проставляння сторонами електронного цифрового підпису. 15.02.2025 на виконання умов кредитного договору товариством було перераховано грошові кошти в сумі 10000 грн. на картковий рахунок відповідача, що підтверджується інформаційним повідомленням ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 04.11.2025. Таким чином між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідачем у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору, 04.03.2025 - на суму 2500 грн. 00 коп. 18.03.2025 року - 2500 грн. 00 коп. У встановлений договором строк відповідач не виконав свої зобов`язання за вказаним кредитним договором, згідно наданої суду довідки-розрахунку прострочена заборгованість за період з 15.02.2025 по 01.08.2025 становить 25300 грн. 00 коп., з яких: 10000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 10500 грн. 00 коп. - заборгованість за нарахованими процентами, 1000 грн. 00 коп. комісія, 3800 грн. 00 коп. - неустойка, Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідачем не доведено того, що кредитних коштів він не отримав, як і того, що зобов`язання за вказаним кредитним договором ним виконане належним чином. Разом із тим із кредитного договору вбачається, що позичальник [PERSON] зобов`язався сплатити комісію за надання кредиту в сумі в сумі 500 грн. у день видачі кредиту сплачується згідно графіку платежів (п. 8 заявки кредитного договору) та комісію за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 500 грн. у кожному з трьох чергових періодів (п. 9 заявки кредитного договору). Однак, надання кредиту є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою зі сторони позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інстрменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостйною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку, наведене повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц. Крім того, доказів надання кредитодавцем позичальнику додаткових послуг, їх переліку матеріали справи не містять, як і детального розрахунку додаткової комісії, нарахованої позивачем. У довідці розрахунку суму комісії вказано 1000 грн. т Враховуючи викладене суд вважає, що відсутні підстави для нарахування та стягнення з відповідача комісії за вказаним кредитним договором в сумі 1000 грн. 00 коп., оскільки такі умови договору суперечать ст. 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування» та є нікчемними в силу закону. У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 викладено правову позицію відповідно до якої, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Крім того, з 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану, який неодноразово продовжувався та діє на даний час. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Із довідки-розрахунку вбачається, що позивачем нараховано неустойку за неналежне виконання договору відповідачем за період із 15.02.2026 по 01.08.2025 у сумі 3800 грн. 00 коп. Враховуючи викладене, суд вважає за вірне відмовити позивачу у стягненні з відповідача комісії у сумі 1000 грн. та неустойки - 3800 грн., оскільки заявлені в цій частині позовні вимоги не відповідають вимогам закону. Таким чином встановлено, що позичальник [PERSON] взяті не себе зобов`язання за кредитним договором (оферти) № №15.02.2025-100001221 від 15.02.2025 року належним чином не виконав, у передбачений в договорі строк суму позики 10000 грн. 00 коп. та нараховані проценти за користування кредитом у сумі 10500 коп. не повернув, внаслідок чого станом на 01.08.2025 утворилася заборгованість у сумі 20500 грн. Доказів пртилежного суду не надано. Відповідачем не спростовано факт укладення зазначеного кредитного договору та наявність простроченої заборгованості за кредитом. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені ст. 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника суми позики та процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення та з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 20500 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, зокрема вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд наводить наступний розрахунок (20500 х 100) : 25300= 81,27 %, тобто позов задоволено на 81,27 %. Розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача, складає: 2422 грн. 40 коп. х 81,27 % = 1968 грн.68 коп., тобто з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1968 грн. 68 коп. судових витрат зі сплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial