Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

[PERSON] 07.04.2025 звернулася до Звенигородського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] , в якому просить зобов`язати останню не чинити перешкоди в розпорядженні власним домоволодінням шляхом надання дублікатів ключів від замків на вхідних дверях будинку та хвіртки та допустити її та чоловіка [PERSON] до будинку та прибудов і надвірних споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що будинок в [ADDRESS] належав її батькам, які ще у вересні 2013 року вирішили подарувати його позивачці, оскільки раніше матеріально допомагали двом іншим дочкам, в тому числі у придбанні власного житла. На той час мати вже тяжко хворіла, оформленням будинку та земельної ділянки займався батько, який з дозволу матері оформив договір дарування, посвідчений в нотаріальному порядку 31 жовтня 2013 року. З цього часу житловий будинок з усіма надвірними спорудами належить позивачці, про що наявний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №12044971. Укладаючи договір, позивач та батьки домовилися, що останні будуть безперешкодно проживати в будинку до самої смерті та користуватися земельною ділянкою. [INFO] мати позивачки померла, після чого [PERSON] рідна сестра позивача, стала налаштовувати батька на розірвання договору дарування будинку та змусила його до звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним з тих підстав, що він помилково підписав договір, не усвідомлюючи його змісту. Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 18.07.2022 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено, зазначене рішення не оскаржувалося, набрало законної сили. З тих пір [PERSON] усіма способами чинить перешкоди у володінні та користуванні житловим будинком, не допускаючи законного власника навіть у двір, замінила замки на дверях та воротах, налаштовує негативно батька, який продовжує проживати в будинку, лякаючи його тим, що позивач приїхала, щоб виселити його з будинку та забороняючи йому спілкуватися з донькою без її присутності. З кожним приїздом позивача до власного будинку відбуваються сварки, викликається поліція для фіксування зазначених фактів. Позивач зазначає також, що не має жодних намірів виселяти батька з будинку, оскільки дотримується домовленості, а окрім того, батькові 86 років, він потребує стороннього догляду, в позивач немає можливості доглядати за ним, оскільки рідна сестра не дає можливості ані потрапити до будинку, ані поспілкуватися з батьком. Посилаючись на положення Цивільного кодексу України, позивач просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою суду від 14 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. В судовому засіданні позивач та її уповноважений представник адвокат Кенчадзе Т.Т. підтримали позовні вимоги, підтвердили обставини, викладені у позовній заяві, додатково зазначили, що 03.11.2025 в черговий раз приїхали до власного будинку позивача, проте [PERSON] вчинила сварку, не допускала позивачку та її адвоката у двір, у зв`язку з чим викликано наряд поліції, зафіксовано та задокументовано дану подію, про що надані відповідні підтвердження до матеріалів справи. В судові засідання 22.05.,02.07.,11.09.2025 відповідач не з`являлася, поштова кореспонденція поверталася до суду не врученою. 06.11.2025 в судове засідання з`явився уповноважений представник відповідача адвокат Дубовий І.А., проти позовних вимог заперечував, зазначив, що жодних перешкод [PERSON] власнику майна не чинить, доглядає батька, який проживає по [ADDRESS] . Заявив клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи батька позивача [PERSON] , проте суд відмовив у задоволенні клопотання, оскільки позовні вимоги до батька позивачка не висуває, жодних прав та обов`язків у зв`язку з розглядом справи зазначеної особи не охоплюється предметом розгляду. Натомість, судом задоволено клопотання представника відповідача про допит в судовому засіданні [PERSON] як свідка, а також раніше задоволено клопотання представника позивача про допит в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Також, ухвалою суду від 27.01.2026 визнано явку відповідача [PERSON] в судове засідання обов`язковою для дачі пояснень по суті справи. Під час розгляд справу розглянуто усі подані сторонами заяви та клопотання, надано можливість усім учасникам справи надати свої пояснення у справі та подати відповідні докази у підтвердження своєї позиції. З наявних у справі матеріалів судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є власником житлового будинку в [ADDRESS] , в єдиній частці відповідно до договору дарування 3921 від 31.10.2013, посвідченого приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Бедратою-Скляр Н.М. про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.10.2013 (а.с.12), а також Інформація з Державного реєстру речових праві на нерухоме майно від 25.05.2024. Відповідно до Договору дарування житлового будинку від 31.10.2013 [PERSON] (батько позивача) подарував дочці [PERSON] (позивачу) житловий будинок [ADDRESS] . Будинок з надвірними спорудами (веранда, прибудова, сарай, погріб, ворота, огорожа, ганок розташовані на земельній ділянці розміром 0,0622, яка перебуває у державній власності, кадастровий номер 7121210100:01:001:1662. Згідно з довідкою КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» Звенигородський виробничий відділок від 30.10.2013 №999/ВС зазначений житловий будинок раніше був зареєстрований в бюро технічної інвентаризації за [PERSON] на підставі Договору на забудову, посвідченого Звенигородською державною нотаріальною конторою 29.12.1964 №4125. Відповідно до рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 18.07.2022 у справі №694/2316/21 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним відмовлено, зазначене рішення не оскаржувалося, набрало законної сили. Виходячи з доводів позивачки, починаючи з 2021 року її рідна сестра [PERSON] чинить перешкоди у володінні та користуванні власністю житловим будинком по [ADDRESS] , не допускає її на подвір`я, до будинку, змінила замки на дверях та хвіртці, проявляє агресивну поведінку при спробах потрапити до власності, через що викликаються наряди поліції та фіксуються такі факти. На підтвердження таких доводів до матеріалів справи надано лист начальника Звенигородського РВП ГУ НП в Черкаській області від 04.04.2025, виходячи з якого звернення [PERSON] зареєстровано до журналу Єдиного обліку заяв і повідомлень пр. вчинені кримінальні правопорушення та інші події Звенигородського РВП за №31108 від 19.12.2024, розглянуто відповідно до Закону України «Про звернення громадян», прийнято рішення про списання висновком до справи №15662 у зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на ознаки кримінального правопорушення. Згідно з рапортом старшого інспектора сектору моніторингу Звенигородського РВП 19.12.2024 о 22.31 надійшла заява від [PERSON] щодо неправомірних дій її сестри [PERSON] , за протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, а також пояснень [PERSON] , [PERSON] не впускає до двору та в будинок по [ADDRESS] власницю [PERSON] , не дає навідати батька, потрібна допомога поліції. Виходячи з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, або таке, що готується від 03.11.2025, пояснень [PERSON] від 03.11.2025, рапорту старшого дільничого офіцера поліції від 04.11.2025, вбачається, що 03.11.2025 близько 14.30 [PERSON] прибула до власного будинку [ADDRESS] , проте рідна сестра [PERSON] забороняє входити та не допускає до будинку. [PERSON] також надала письмові пояснення, зазначивши, що [PERSON] приїхала 03.11.2025 до будинку і привезла із собою покупця, почала виселяти її та батька з будинку, самовільно зайшла до подвір`я та викликала поліцію. При цьому, шляхом введення в оману батька, уклала договір дарування будинку при відсутності згоди матері на це. До того ж, на будинок накладено заборону відчуження. Разом з тим, інспектором СРПП Звенигородського РВП ГУ НП в Черкаській області в рапорті при виїзді за місцем виклику зафіксовано інше, а саме: під час добового чергування надійшло повідомлення про те, що за адресою: [ADDRESS] [PERSON] не допускає сестру [PERSON] до будинку. Надалі зазначене звернення списано до архівної справи з наданням відповіді заявниці. В судовому засіданні допитано як свідка [PERSON] , [INFO] , який є чоловіком позивачки, та пояснив, що з 2021 року після смерті матері дружини різко погіршилися відносини між сестрами [PERSON] та [PERSON] , оскільки остання дізналася про те, що мати й батько подарували домоволодіння з прилеглими спорудами лише позивачці. З тієї пори і по цей час [PERSON] не має можливості потрапити в будинок, оскільки [PERSON] змінила усі замки, ключі не надала, під час приїзду при спробах [PERSON] потрапити на подвір`я, сусіди одразу повідомляють [PERSON] і остання з`являється, чинить перешкоди, не пускає сестру у двір та до будинку, поводиться вкрай агресивно, постійно ображає в нецензурній формі, погрожує вбити. При цьому розпоряджається домоволодінням на власний розсуд, налаштовує батька проти [PERSON] , запевняючи його, що сестра приїхала, щоб вигнати батька з будинку, хоча це не відповідає дійсності, таких намірів у [PERSON] ніколи не було. Декілька разів [PERSON] викликала поліцію, щоб зафіксувати факти вчинення перешкод у здійсненні права власності стосовно будинку. Наряд поліції приїжджає, фіксує, а потім надає відповіді, що складу правопорушення немає, а вбачаються цивільно-правові відносини, які треба вирішувати через суд. Сам свідок полишив спроби спілкуватися із [PERSON] та батьком дружини, оскільки вони його не сприймають, ображають і йому важко стримувати себе. Як свідка допитано [PERSON] , [INFO] , яка є сусідкою відповідачки [PERSON] упродовж 20 років, пояснила, що [PERSON] проживає разом з чоловіком, шлюб з яким розірвано, торгує алкоголем, який зберігає в будинку по [ADDRESS] , кожного разу, як приїжджає сестра [PERSON] , [PERSON] виганяє їх з чоловіком, не пускає у двір при спробах зайти до будинку, [PERSON] погрожувала, що вб`є, як ще раз побачить. Погано впливає на батька, вселяє йому думку, що [PERSON] приїхала, щоб його вигнати, він її боїться. Відносини між сестрами погіршилися після смерті матері, не поділили майно, [PERSON] вважає не справедливим, що будинок належить тільки [PERSON] , неодноразово говорила, що все одно відсудить будинок у сестри. Відносини недобросусідські, оскільки [PERSON] вважає свідка відьмою, перешкоджає у вирішенні питань по будинку іншим сусідам (в будинку 6 квартир). Пояснення по суті позовних вимог надала також особисто [PERSON] , явка якої в судове засідання визнана судом обов`язковою, та яка з`явилася до суду на виконання ухвали. [PERSON] зазначила, що вважає несправедливим рішення батьків про передачу у власність [PERSON] будинку та господарських споруд, про яке вона дізналася лише після смерті матері, вважає, що [PERSON] приховала від неї зазначені факти та документи. Раніше ставила перед судом питання щодо визнання договору дарування недійсним, проте суд відмовив у задоволенні позову, рішення не оскаржували. Стверджувала, що активних перешкод сестрі не чинить, знає та усвідомлює, що будинок належить їй, проте з такими обставинами не змириться, в домоволодіння сестру і її чоловіка не допустить, оскільки там проживає батько похилого віку, за яким вона здійснює догляд, сплачує комунальні платежі по будинку, спілкуватися із сестрою не бажає, і до батька не допустить. На питання суду щодо заміни замків на вході в будинок та на хвіртці, підтвердила, що її чоловік замінив усі замки, ключі [PERSON] не надавала. Підтвердила обставини виклику [PERSON] поліцейських нарядів по факту вчинення перешкод у володінні та користуванні нерухомим майном. Заслухавши пояснення учасників справи, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, суд дійшов до наступних висновків. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам і виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Як вже зазначив суд вище, відповідно до судового рішення, яке набрало законної сили, право власності на житловий будинок по [ADDRESS] належить [PERSON] . Право власності зареєстровано належним чином та відповідно до існуючого порядку реєстрації. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено в судовому рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України, право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Нормою частини першої статті 321 ЦК України гарантовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 391 ЦК України встановлено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 у цивільній справі 454/2025/15 (61-46621ск18). Із дослідження спірних правовідносин встановлено, що позивачка [PERSON] , як законний власник будинку [ADDRESS] , упродовж тривалого часу (з 2021 року) намагалася потрапити до власного домоволодіння, однак доступу до нього об`єктивно не має, а відповідач у добровільному порядку відмовляється усунути ці обставини та передати ключі власниці домоволодіння, чим порушує права та законні інтереси позивачки володіти та користуватися цим майном. Викладені обставини підтверджуються зверненнями до правоохоронних органів та складеними за результатами виїздів за викликами [PERSON] документами рапортами працівників поліції, поясненнями осіб, із змісту яких вбачається, що [PERSON] вчиняє перешкоди у потраплянні [PERSON] до будинку, поводиться агресивно, відмовляється допускати позивача до подвір`я та до помешкання, в якому остання зареєстрована та власником якого вона є, відмовляється добровільно надати ключі від будинку та хвіртки. Такі обставини також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Твердження відповідачки про те, що вона не чинить позивачці перешкоди у користуванні власністю, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, ба більше спростовані долученими стороною позивачки доказами до матеріалів справи та поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків. В судовому засіданні сама відповідачка підтвердила, що не впускає і не впустить позивачку до будинку, попри те, що усвідомлює приналежність їй на праві власності зазначеного будинковолодіння, даних про те, що надала комплект ключів від хвіртки та дверей будинку не представила, відтак суд приходить до висновку, що відповідачка перешкоджає позивачці у вільному володінні та користуванні нерухомим майном, законним власником якого вона є, чим порушуються її права та законні інтереси на вільне володіння власністю. Отже, заявлена вимога в частині усунення з боку [PERSON] перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні будинком [PERSON] шляхом передачі ключів від хвіртки та дверей будинку є обґрунтованою, повністю доведеною та такою, що підлягає задоволенню. При цьому суд зазначає, що вирішуючи справу, обирає спосіб захисту, який максимально усуває порушення прав та інтересів позивача, та упереджує подальші звернення до суду із зазначених питань. Разом з тим, аналогічні позовні вимоги, заявлені відносно [PERSON] чоловіка позивачки, задоволенню не підлягають, оскільки останній не виступає у справі учасником, позовних вимог самостійно упродовж розгляду справи не висував, не є власником будинковолодіння, а позивач у даному випадку не може розпоряджатися вимогами в інтересах іншої особи. Виходячи з результатів розгляду справи, суд вирішує питання розподілу судових витрат.

Outcome: partial