Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

13 березня 2025 року представник [PERSON] , адвокат Зозуля А.В., звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 13500,00 грн. В обґрунтування вимог заяви зазначає, що 25 січня 2019 року [PERSON] був прийнятий на роботу у ПАТ «Явір» на посаду енергетика. 27 листопада 2024 року, відповідно до наказу №22 від 27.11.2024, позивач був звільнений з ПАТ «Явір» за власним бажанням. На момент звільнення, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по виплаті заробітної плати в орієнтовному розмірі 13500,00 грн. На неодноразові звернення [PERSON] до відповідача з вимогою виплатити йому заробітну плату, а також надати йому довідку про розмір його середньомісячного заробітку та довідку про нараховану, проте не виплачену заробітну плату, товариство не реагує. На момент звернення до суду, розрахунок по виплаті заборгованості із заробітної плати з позивачем не проведено. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 18.03.2025 відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду. 07.04.2025 представник ПАТ «Явір», адвокат Поставитюк В.В., скерував до суду відзив на позовну заяву, в якому покликається на те, що позивачем в позовній заяві зазначається, що на момент його звільнення, утворилась заборгованість по виплаті заробітної плати в орієнтовному розмірі 13500,00 грн. та робить безпідставні висновки, що в день його звільнення з ним не було проведено розрахунку по виплаті заробітної плати, що є порушенням ч.1 ст.115 КЗпП України, при цьому не надає суду жодних належних та допустимих доказів наявності такої заборгованості, коли і за який період вона утворилась. Зазначає, що позивач був прийнятий на роботу 25.01.2019. У 2024 році Позивач: з 01 січня до 09 серпня перебував у відпустці без збереження заробітної плати за згодою сторін (ст. 25 Закону України «Про відпустки») відповідно до його заяви від 29.12.2023 та наказів ПАТ «Явір» №1 від 01.01.2024, №2 від 01.02.2024, №3 від 01.03.2024, №6 від 01.04.2024, №7 від 01.05.2024, №8 від 03.06.2024, №10 від 01.07.2024, №16 від 31.07. 2024; з 12 серпня до 08 вересня позивач перебував у основній щорічній відпустці (ст. 6 Закону України «Про відпустки») відповідно до його заяви від 07.08.2024 та наказів ПАТ «Явір» №16/в від 07.08.2024. У серпні 2024 року нараховано та виплачено 7358,68 грн. відпускних. з 09 вересня до 19 вересня перебував у відпустці без збереження заробітної плати за згодою сторін (ст. 25 Закону України «Про відпустки») відповідно до його заяви від 08.09.2024 року та наказів ПАТ «Явір» №17 від 30.08.2024; з 20 вересня до 03 жовтня перебував у основній щорічній відпустці (ст. 6 Закону України «Про відпустки») відповідно до його заяви від 16.09.2024 року та наказів ПрАТ «Явір» №17/в від 16.09.2024. У вересні 2024 року нараховано та виплачено 3679,34 грн. відпускних; з 04 жовтня по 19 жовтня виходив на роботу. За жовтень нараховано та виплачено 4691,30 грн. заробітної плати; з 21 жовтня по 20 жовтня перебував на лікарняному згідно лікарняного листка № ЛТ 14199218-2026482956-1; з 01 листопада по 19 листопада не явився на роботу з нез`ясованих причин (прогул); з 20 листопада по 25 листопада перебував у відпустці без збереження заробітної плати з згодою сторін (ст. 25 Закону України «Про відпустки») відповідно до його заяви від 20.11.202 року та наказу ПАТ «Явір» № 21 від 20.11.2024; з 26 листопада по 27 листопада не явився на роботу з нез`ясованих причин (прогул). Наказом ПАТ «Явір» №22 від 27.11.2024 позивач був звільнений за власним бажанням на підставі його заяви від 22.11.2024. В день звільнення (27.11.2024) Позивачу виплачені 1 382,20 грн. лікарняних та 459,12 грн компенсація при звільненні за невикористані 2 дні основної відпустки. Таким чином, відповідач у день звільнення позивача провів з ним повний розрахунок та виплатив усі належні [PERSON] кошти. Враховуючи наведене просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу адвоката. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив такий задовольнити. Крім цього зазначив, що за 2024 рік він відпрацював 235,5 год. За відпрацьований час йому було виплачено 2140,00 грн. Таким чином на даний час у відповідача наявна заборгованості по заробітній платі в загальному розмірі 13746,00 грн. у зв`язку із наведеним, просить позов задовольнити. Також пояснив, що фактично дана заборгованість виникла під час офіційного перебування його у відпусті, оскільки за викликом роботодавця він неодноразово виходив на роботу та виконував свої професійні обов`язки. На підтвердження додав табель робочого часу, який ним оформлений особисто. Крім цього, у випадку відмови в позові, просив звільнити від сплати заявлених витрат відповідача на правничу допомогу, оскільки є внутрішньо-переміщеною особою та інвалідом ІІ групи. Представник відповідача Поставитюк В.В. щодо задоволення позовних вимог заперечив, пояснив, що станом на день звільнення відповідача, підприємством здійснено повний розрахунок. Станом на даний час, жодної заборгованості по оплаті заробітної плати у відповідача не має. Крім цього, просив стягнути з позивача на користь відповідача документально підтверджені витрати на правничу допомогу адвоката у загальному розмірі 8500 грн. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , відповідно до наказу №2 від 25.01.2019, був прийнятий на роботу у ПАТ «Явір» на посаду енергетика. Відповідно до наказу №22 від 27.11.2024, [PERSON] було звільнено за власним бажанням, відповідно до ст.38 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою серії [NUMBER] від 25 січня 2019 року та сторонами не оспорюється. З заяви [PERSON] , адресованої директору ПАТ «Явір» вбачається, що останній просив надати йому відпустку без збереження заробітної плати з 01.01.24 по 09.08.2024. На підставі даної заяви ПАТ «Явір» видано ряд наказів, а саме наказ: №1 від 01 січня 2024 року, відповідно до якого [PERSON] з 01.01. по 31.01.2024 надано відпустку без збереження заробітної плати; наказ №2 від 01 лютого 2024 року, відповідно до якого [PERSON] надано відпустку без збереження заробітної плати з 01.02 по 29.02.2024; наказ №3 від 01 березня 2024 року, відповідно до якого [PERSON] надано відпустку без збереження заробітної плати з 01.03 по 29.03.2024; наказ №6 від 01 квітня 2024 року, відповідно до якого [PERSON] надано відпустку без збереження заробітної плати з 01.04 по 30.04.2024; наказ №7 від 01 травня 2024 року, відповідно до якого [PERSON] надано відпустку без збереження заробітної плати з 01.05 по 31.05.2024; наказ №8 від 03 червня 2024 року, відповідно до якого [PERSON] надано відпустку без збереження заробітної плати з 03.06 по 28.06.2024; наказ №10 від 01 липня 2024 року, відповідно до якого [PERSON] надано відпустку без збереження заробітної плати з 01.07 по 31.07.2024; наказ №16 від 31 липня 2024 року, відповідно до якого [PERSON] надано відпустку без збереження заробітної плати з 01.08 по 09.08.2024. З заяви [PERSON] , адресованої директору ПАТ «Явір» від 07.08.2024 вбачається, що останній просив надати йому чергову оплачувану відпустку з 12 серпня 2024 року по 08 вересня 2024 року. На підставі даної заяви ПАТ «Явір» видано наказ №16/в від 07 серпня 2024 року, відповідно до якого [PERSON] надано чергову оплачувану відпустку з 12.08. по 08.09.2024 на 28 календарних днів. З заяви Науменка О.В., адресованої директору ПАТ «Явір» від 08.09.2024 вбачається, що останній просив надати йому відпустку без збереження заробітної плати з 09.09.2024 по 19.09.2024. На підставі даної заяви ПАТ «Явір» видано наказ №17 від 30 серпня 2024 року, відповідно до якого [PERSON] надано відпустку без збереження заробітної плати з 09.09 по 19.09.2024. З заяви [PERSON] , адресованої директору ПАТ «Явір» від 16.09.2024 вбачається, що останній просив надати йому відпустку без збереження заробітної плати з 20.09.2024 по 03.10.2024. На підставі даної заяви ПАТ «Явір» видано наказ №17/в від 16 вересня 2024 року, відповідно до якого [PERSON] надано відпустку без збереження заробітної плати з 20.09 по 03.10.2024. З 22 жовтня по 28 жовтня 2024 року Науменко О.В. перебував у відпустці у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (лікарняному), що підтверджується лікарняним листом №14199218-20264856-1. З заяви [PERSON] , адресованої директору ПАТ «Явір» від 20.11.2024 вбачається, що останній просив надати йому відпустку без збереження заробітної плати з 01.11.2024 по 25.11.2024. На підставі даної заяви ПАТ «Явір» видано наказ №21 від 20 листопада 2024 року, відповідно до якого [PERSON] надано відпустку без збереження заробітної плати з 20.11 по 25.10.2024. За період з 01.11.2024 по 20.11.2024 заробітна плата не виплачувалась у зв`язку із невиходом [PERSON] на роботу (прогул), що вбачається із витягу з табеля робочого часу ПАТ «Явір» за листопад 2024. З заяви [PERSON] , адресованої директору ПАТ «Явір» від 20.11.2024 вбачається що останній просив звільнити його з займаної посади енергетика за власним бажанням з 25 листопада 2024 року. На підставі даної заяви, директором ПАТ «Явір» видано наказ (розпорядження) №22 про припинення трудового договору, відповідно до якого [PERSON] звільнено з 27 листопада 2024 року за власним бажанням. З платіжної інструкції №5940 від 27.11.2024 вбачається, що [PERSON] було нараховано (оплачено) лікарняні за жовтень 2024 року в розмірі 1382,20 грн. З платіжної інструкції №5941 від 27.11.2024 вбачається, що [PERSON] було нараховано (оплачено) розрахункові кошти за листопада 2024 року в розмірі 369,59 грн. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. За змістом ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Стаття 94 КЗпП України передбачає, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, установлена статтею 117 КЗпП України. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц). В постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17 та від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 висловлена правова позиція відповідно до якої під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до правил ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків. Отже, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Судом встановлено, що на день звільнення позивача та на момент звернення останнього до суду, у відповідача заборгованість по заробітній платі перед позивачем відсутня. З довідки №0204-01 від 02.04.2025, виданої ПАТ «Явір» вбачається, що станом на момент її видачі заборгованість із виплати заробітної плати перед [PERSON] відсутня, всі належні виплати здійснені в повному обсязі. Суд не бере до уваги наданий позивачем під час розгляду справи графік робочого часу, який він вів самостійно, оскільки такий не узгоджується з матеріалами справи та є його власним розрахунком. Інших доказів, які б підтверджували те, що позивач у зазначений ним час, не зважаючи на перебування у відпустці, працював у ПАТ «Явір», виконуючи свої професійні обов`язки, суду не надано. Враховуючи, що суду надано докази, які свідчать про відсутність заборгованості перед позивачем та те, що вказані кошти були отримані позивачем на особистий рахунок, підстави для задоволення заявленої позивачем вимоги про стягнення нарахованої, проте не виплаченої на день звільнення заробітної плати, відсутні. Щодо витрат на правничу допомогу адвоката, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі № 810/795/18 зазначено про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved