Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

У січні 2026 року представник [PERSON] , адвокат Шаповаленко Р.О. звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу між ними. В обґрунтування заявленого позову [PERSON] вказує, що 18.03.2023 року між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Деражнянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зроблено відповідний актовий запис №30, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Зазначає, що наразі подружні відносини між ними не підтримуються, вони мають протилежні погляди на життя, різні характери, у них відсутнє взаєморозуміння і довіра. Позивач втратив до відповідача почуття любові. Оскільки подальше збереження сім`ї та примирення вважає не можливим, тому просить суд даний шлюб розірвати. Ухвалою судді від 09 січня 2026 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечує, позовні вимоги визнає. Після розірвання шлюбу просить іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Суд розглядає справу у відсутності учасників справи на підставі наявних у справі матеріалів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За відсутності відзиву на позовну заяву та відсутності заперечень проти розгляду позову в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами у відповідності до ст. 279 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18.03.2023 року Деражнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) , актовий запис № 30, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 18.03.2023 року. Проте, спільне життя подружжя не склалось, через те, що у них склалися різні погляди на життя. Оскільки подальше збереження сім`ї позивач вважає не можливим, тому просить суд даний шлюб розірвати, строку на примирення не давати. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 Кодексу. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що і позивачем, і відповідачем подано до суду клопотання, в яких вони просять розірвати шлюб між ними, клопотання відповідають їхній дійсній волі, а розірвання шлюбу не призведе до порушення особистих та майнових прав сторін, суд дійшов висновку, що даний шлюб слід розірвати. При розподілі судових витрат, судом приймається до уваги визнання відповідачем позовних вимог до початку судового засідання. Відповідно до положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, при ухваленні рішення про задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачки на користь позивача 50 відсотків від розміру сплаченого судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 605,60 грн, з одночасними поверненням 50 відсотків від сплаченого судового збору, позивачу із Державного бюджету у розмірі 605,60 грн.

Outcome: approved