Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

Вказана позовна заява надійшла до суду 05.01.2026 року. Згідно з протоколом щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2026 року, призначення не відбулося, оскільки не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи. Так, за штатним розписом в Окнянському районному суді Одеської області троє суддів, а фактично працює двоє суддів, з яких: суддя Бурдинюк О.С. була відключена, у зв`язку з перебуванням у відпустці, а також суддя Чеботаренко О.Л. була відключена, у зв`язку з перебуванням у відпустці з 25.12.2025 по 09.01.2026 року. Крім того, суддя Чеботаренко О.Л. була відключена від автоматизованого розподілу цивільних та кримінальних справ відповідно до рішення зборів суддів №11 від 30.09.2025 року. На підставі рішення зборів суддів №1 від 12 січня 2026 року суддю Чеботаренко О.Л. було включено до автоматизованого розподілу всіх судових справ. Тому 12.01.2026 року проведено повторний автоматизований розподіл справи, згідно з яким, справу розподілено на суддю Чеботаренко О.Л. Після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, ухвалою від 15.01.2026 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження по справі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 25.06.2019 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем. Спільне життя у них з відповідачем не склалося. Вони мають протилежні погляди на ведення побуту, господарства, виховання дитини, життєві та моральні цінності. Відповідач зловживає алкогольними напоями, на вмовляння виправитись не реагує. Через це між ними виникають непорозуміння та сварки, свідком яких є їх дитина, що погано впливає на розвиток дитини та її психічний стан і уникнути цього не вдається. Внаслідок постійних конфліктів вони з відповідачем втратили один до одного почуття любові та поваги, а також духовні та фізичні зв`язки. Такі стосунки стомили позивача та приносять їй лише страждання. За таких обставин позивач не бачить сенсу у продовженні таких відносин. На примирення вона не погоджується та переконана, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливі і суперечить її інтересам. Тому позивач просила їх шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу вона просила відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Позивач в судове засідання не з`явилась, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином /а.с.18/, у позовній заяві позивач просила розглянути справу у її відсутність, на задоволенні позову наполягає /а.с.2-3/. Тому справа розглянута у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Відповідачу направлялася судова повістка про виклик в судове засідання за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернувся конверт з довідкою Укрпошти: «адресат відсутній за вказаною адресою» /а.с.18/. При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд визнає причини неявки відповідача в судове засідання неповажними і тому відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, справа розглянута у його відсутність. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 25 червня 2019 року Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №408 /а.с.7/. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] /а.с.8/. Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні /а.с.9/. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час розірвання шлюбу. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Судом встановлено, що протягом часу сторони не намагалися відновити сімейні стосунки, між ними часто виникають конфлікти, які залагодити не вдається. На думку позивача, примирення та збереження сім`ї неможливе та суперечить її інтересам. Тому суд дійшов висновку, що збереження сім`ї суперечить інтересам позивача та, згідно зі ст.112 СК України, позов підлягає задоволенню і шлюб слід розірвати. При цьому, згідно зі ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, так як позов задоволено повністю, то з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved