Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , інтереси яких представляє адвокат Орло Ю.В., звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати за ними, як спадкоємцями за заповітом, право власності за кожною на частку квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовують наступним. [INFO] померла тітка позивачів [PERSON] , а [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно - кв. [ADDRESS] . Позивачі звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Однак їм було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки в заповіті нотаріусом зазначено про те, що заповідач своє майно заповів племінникам, однак спадкоємці не можуть довести родинні відносини. Зазначають, що між ними та померлим спадкодавцем немає родинних відносин та він є лише чоловіком [PERSON] , яка була тіткою позивачів. Таким чином позивачі мають перешкоди в оформленні спадкових прав за заповітом та змушені звернутися до суду за їх захистом. З цих підстав просить позов задовольнити. В судове засідання позивачі та їх представник не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягають та просять задовольнити. В судове засідання представник відповідача - Богуславської міської ради Обухівського району Київської області надав заяву про визнання позову та просив справу розглянути за відсутності представника відповідача. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. В порядку ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідив матеріали справи, оцінив наявні у справі письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 321 ЦК України, відповідно до якої право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом; Статтею 391 ЦК України, за якою власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами першою та другою ст. 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно із ч. 1-3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Одним із способів набуття права власності є спадкування, поняття якого закріплено статтею 1216 ЦК України та визначено як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У свою чергу до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Положеннями ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Суд приймає до уваги всі подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Так, згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 31.08.2021, [PERSON] померла [INFO] в м.Богуслав Обухівський район Київська область. а.с.12. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 15.09.2022, [PERSON] помер [INFO] в м.Богуслав Обухівський район Київська область. а.с.13. Згідно довідки КП КОР «Київське обласне БТІ» № БЦ 4963/1 від 21 жовтня 2025, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано в рівних частках за [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 24 квітня 2000 року. а.с.15. Згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 24.04.2000 право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано в рівних частках за [PERSON] та [PERSON] . а.с.25. Згідно копії заповіту від 14.12.2002 року, [PERSON] склав заповіт, в якому зробив розпорядження про те, що все його майно де б воно не було і з чого б воно не складалося заповів племінникам [PERSON] і [PERSON] в рівних частинах. Заповіт зареєстровано в реєстрі під № 4863. а.с.26. За матеріалами спадкової справи № 114/2022 після смерті [INFO] [PERSON] , вбачається, що із заявами про прийняття спадщини звернулася спадкоємці за заповітом позивачі [PERSON] , [PERSON] а.с.34-42. Постановою державного нотаріуса Богуславської державної нотаріальної контори № 02-31/851 від 20.12.2025 позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим що в заповіті нотаріусом було вказано «майно заповідає своїм племінникам», але спадкоємці не можуть довести родинні відносини. а.с.14. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Припиняється право власності, зокрема, у разі смерті власника (п. 11 ч. 1ст. 346 ЦК України). Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року). Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.05.2013р. № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування. Судам при вирішенні справ цієї категорії необхідно згідно із нормами, що регулюють підстави виникнення права власності на нерухоме майно, та нормами щодо складу спадщини перевіряти, чи належав та на якій правовій підставі об`єкт нерухомості спадкодавцеві. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а згідно ст. 5 Кодексу, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В судовому засіданні встановлено, що позивачі мають перешкоди в оформленні спадкових прав після смерті - спадкодавця [PERSON] , у зв`язку із чим відповідно до ст.1216-1218 ЦК України позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved