Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

У листопаді 2025 року позивачі звернулись до суду з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування. В обґрунтування заявленого позову посилаються на те, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 6824289100:02:004:0041, та земельна ділянка площею 0,1720 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6824289100:02:004:0040, що розташовані за тією ж адресою; земельна ділянка площею 0,1020 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6824289100:05:007:0020, що розташована на території Старокостянтинівської територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син позивач [PERSON] , який звернувся до Старокостянтинівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та оформлення спадкових прав. Однак, 09 жовтня 2025 року нотаріус відмовив позивачу у оформленні спадщини на зазначене нерухоме майно через те, що житловий будинок відноситься до суспільної групи «колгоспний двір», а свідоцтво про право власності на цей будинок видано лише на ім`я [PERSON] , який був не єдиним членом майна цього колгоспного двору, а щодо оформлення спадщини на земельні ділянки, то нотаріусом вказано на неможливість дотриматись вимог ч.1 ст.120 ЗК України. Позивачі вказують, що житловий будинок по [ADDRESS] є майном колгоспного двору і станом на 15 квітня 1991 року членами цього колгоспного двору були: [PERSON] голова двору, його дружина [PERSON] та донька [PERSON] члени двору, а тому частка кожного із них у цьому будинку становили по 1/3 частині. Після смерті [PERSON] спадщина відкрилась на 1/3 частину вказаного житлового будинку, а тому в порядку спадкування за законом вона перейшла до єдиного його спадкоємця сина [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . До складу спадщини після її смерті увійшла 1/3 частина спірного житлового будинку, яку вона набула як член майна колгоспного двору. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла її онука позивачка [PERSON] , до якої у порядку спадкування перейшло належне померлій право на 1/3 частину спірного житлового будинку. Отже, позивачі вказують, що кожен із має право на 1/3 частину спірного житлового будинку. Крім того, зазначають, що спірний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 6824289100:02:004:0041, яка на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку від 22 лютого 2022 року належала [PERSON] . Оскільки частка кожного із них у праві власності на спірний житловий будинок становить 1/3 частину, то на підставі ч.1 ст.120 ЗК України просять визнати за кожним із них також право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва і обслуговування цього житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 6824289100:02:004:0041. Крім того, позивач [PERSON] просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] право власності на належні йому земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства: площею 0,1720 га, кадастровий номер 6824289100:02:004:0040, та площею 0,1020 га, кадастровий номер 6824289100:05:007:0020, посилаючись на те, що усі три земельні ділянки належали [PERSON] на підставі одного правовстановлюючого документу, що є перешкодою для оформлення спадщини у нотаріуса. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 листопада 2025 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 08 грудня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивачів адвокат Кравчук В.М. подав заяву про розгляд справи у його та позивачів відсутності, підтримує позовні вимоги у повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності свого представника, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] , відноситься до суспільної групи колгоспний двір. 05 квітня 1990 року виконавчим комітетом Старокостянтинівської районної ради народних депутатів на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , та зазначено, що він належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Цього ж дня право власності [PERSON] на вказаний житловий будинок зареєстровано у Старокостянтинівському БТІ в реєстровій книзі №1 під реєстровим №157. Згідно виписки з погосподарської книги за 1991-1995 роки №1 с. Губча, наданої Губчанським старостинським округом Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області за №22-10/50 від 06 червня 2024 року, домогосподарство, розташоване за адресою: [ADDRESS] , станом на 15 квітня 1991 року відносилось до суспільної групи «колгоспний двір», головою якого був [PERSON] , а членами його дружина [PERSON] та донька [PERSON] . Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи. Правовідносини щодо будівництва житлових будинків і набуття прав на них до 15 квітня 1991 року регламентувалися нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст.86 ЦК УРСР 1963 року право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до положень ч.1 ст.120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до роз`яснень, даних в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про власність», застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема: - право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; - розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; - згідно зі ст.4 Постанови ВРУ «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. Оскільки житловий будинок [ADDRESS] належить до суспільної групи колгоспний двір і станом на 15 квітня 1991 року членами цього колгоспного двору були [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , тому спірний будинок є спільною сумісною власністю усіх його членів, кожен з яких має рівну частку у цьому будинку - по 1/3 частині (1 : 3 = 1/3). Отже, частка [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як членів майна колгоспного двору, у спірному будинковолодінні становила по 1/3 частині. Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України). Судом встановлено, що [INFO] в с. Губча Старокостянтинівського району Хмельницької області помер [PERSON] . Згідно довідки, виданої виконкомом Губчанської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області №512 від 16 червня 2015 року [PERSON] на день своєї смерті був зареєстрований та постійно проживав по [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] 02 грудня 2014 року за заявою [PERSON] , який є сином [PERSON] , про прийняття спадщини Старокостянтинівської державною нотаріальною конторою Хмельницької області заведено спадкову справу №813/2014 до майна померлого [INFO] [PERSON] 19 грудня 2014 року дружина спадкодавця [PERSON] та його донька [PERSON] подали нотаріусу заяви про відмову від спадщини після смерті [PERSON] . Отже, [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги за законом до майна померлого батька [PERSON] , який прийняв спадщину та оформив частину спадкового майна, отримавши 23 червня 2015 року свідоцтва про право на спадщину за законом на належну [PERSON] земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. До складу спадщини після смерті [PERSON] увійшло також наступне нерухоме майно: 1/3 частина будинковолодіння по [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,1720 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6824289100:02:004:0040, що розташована за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка площею 0,1020 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6824289100:05:007:0020, що розташована на території Старокостянтинівської територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області. Вказану частину будинковолодіння [PERSON] набув як член майна колгоспного двору, а земельні ділянки на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХМ №026415 від 22 лютого 2002 року. 09 жовтня 2025 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотною Т.В. відмовлено позивачу [PERSON] в оформленні спадщини на вказане нерухоме майно, через те, що житловий будинок відноситься до суспільної групи «колгоспний двір», а свідоцтво про право власності на цей будинок видано лише на ім`я [PERSON] , який був не єдиним членом майна цього колгоспного двору, а щодо оформлення спадщини на земельні ділянки, то нотаріусом вказано на необхідність дотримання вимог ч.1 ст.120 ЗК України. Відповідно до роз`яснень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги за законом до майна померлого [INFO] батька [PERSON] , він прийняв спадщину у встановленому законом порядку, а тому в порядку спадкування набув право власності на належне спадкодавцю майно. З огляду на викладене, за [PERSON] слід визнати в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] ; на земельну ділянку площею 0,1720 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6824289100:02:004:0040, що розташована за тією ж адресою, а також на земельну ділянку площею 0,1020 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6824289100:05:007:0020, що розташована на території Старокостянтинівської територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області. Судом також встановлено, що [INFO] в с. Губча Хмельницького району Хмельницької області померла [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 15 червня 2011 року секретарем Губчанської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області Ткачук Н.С., зареєстрований в реєстрі за №16, згідно якого земельну ділянку на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ХМ №046671 заповіла синові [PERSON] . Згідно довідки Відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області №6183 від 07 вересня 2021 року [PERSON] на день своєї смерті була зареєстрована та проживала одна по [ADDRESS] . 15 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Хмельницької області Мельник Л.П. за заявою [PERSON] , яка є внучкою [PERSON] , про прийняття спадщини за законом було заведено спадкову справу до майна померлої [INFO] [PERSON] 03 грудня 2021 року син [PERSON] позивач [PERSON] подав нотаріусу заяву про відмову від спадщини після смерті матері як по закону, так і по заповіту. Інші особи із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не звертались. Таким чином, [PERSON] , яка є внучкою померлої [PERSON] , є єдиним спадкоємцем за законом до майна померлої баби [PERSON] , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину та оформила частину спадкового майна. До складу спадщини після смерті [PERSON] увійшла також 1/3 частина житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , право власності на яку [PERSON] набула як член майна колгоспного двору. Оскільки [PERSON] є єдиною спадкоємицею за законом до майна померлої [PERSON] , тому вона набула право на належну останній 1/3 частину вказаного будинковолодіння. Таким чином, за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті баби [PERSON] слід визнати право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Також право власності на 1/3 частину житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , набула позивачка [PERSON] , як член майна колгоспного двору, тому за нею теж слід визнати право власності на 1/3 частину вказаного будинковолодіння. Судом також встановлено, що житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , знаходиться на земельній ділянці площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 6824289100:02:004:0041. За даними Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-1800983102025 від 19 серпня 2025 року власником цієї земельної ділянки є [PERSON] , якому вказана земельна ділянка належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХМ 026415 від 22 лютого 2002 року. Частиною першою статті 377 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з частиною першою статті 120 Земельного кодексу України, у редакції, яка була чинною на час відкриття спадщини, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Вказані норми встановлюють єдність юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель і споруд. Власник, визначаючи юридичну долю збудованих будівель та споруд, одночасно визначає і долю земельної ділянки, на якій вони розташовані. Статтею 381 ЦК України визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір присадибної ділянки (для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд), на отримання якої у селах із земель державної або комунальної власності мають право громадяни України, складає не більше 0,25 гектара (пункт «г» частини першої статті 121 ЗК України). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої та третьої статті 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Пленум Верховного Суду України у пункті 10 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив судам, що положення статті 1225 ЦК України про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. Виходячи зі змісту вищевказаних норм, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка, з урахуванням нормативів, була виділена спадкодавцю для будівництва та обслуговування житлового будинку, інших будівель та споруд. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року у справі №675/2372/16-ц (провадження № 61-29813сво18) Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На належній спадкодавцю [PERSON] земельній ділянці площею 0,2500 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по [ADDRESS] , знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, співвласниками якого у рівних частках по 1/3 частині є позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Тому, з урахуванням положень ст.120 ЗК України, суд дійшов висновку про визнання за кожним із позивачів, відповідно до їх часток у праві власності на житловий будинок (по 1/3), права власності по 1/3 частині земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по [ADDRESS] . Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved