Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

1. Короткий зміст пред`явлених позовів. В серпні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що 10 жовтня 2020 року Ірпінським міським ВДРАЦС ЦМУМЮ (м. Київ) був зареєстрований шлюб між нею та [PERSON] 27 грудня 2024 року Бориспільським ВДРАЦС у Бориспільському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) шлюб між ними був розірваний. За час перебування у шлюбі 13 листопада 2021 року позивач на підставі договору купівлі-продажу придбала земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером 3210500000:12:004:0598, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS] . Протягом 2023-2024 років на вказаній земельній ділянці був збудований житловий будинок садибного типу загальною площею 100,1 кв.м., житловою площею 48,1 кв.м. Житловий будинок був збудований за грошові кошти, належні позивачу особисто та отримані від продажу квартири [ADDRESS] , яка була придбана до укладення шлюбу з [PERSON] . За таких обставин [PERSON] просить визнати земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером 3210500000:12:004:0598, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS] , та житловий будинок садибного типу, який розташований в [ADDRESS] , її особистою приватною власністю. 2. Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2025 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.33). На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 листопада 2025 року, цивільну справу №359/9811/25 було передано для розгляду судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області Журавському В.В. (а.с.42-43). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2026 року, занесеною до протоколу судового засідання, суд постановив проводити розгляд справи в підготовчому засіданні, зважаючи на визнання відповідачем позову. 3. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник позивача [PERSON] надала заяву, якою підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні у повному обсязі. Розгляд справи просила здійснити за її відсутності. [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, якою визнав пред`явлений позов та не заперечував проти його задоволення. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 10 жовтня 2020 року Ірпінським міським ВДРАЦС ЦМУМЮ (м. Київ) був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). 27 грудня 2024 року Бориспільським ВДРАЦС у Бориспільському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) шлюб між сторонами по справі був розірваний (а.с.9). 13 листопада 2021 року [PERSON] придбала земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером 3210500000:12:004:0598, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13 листопада 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Остапенко Є.Є., зареєстрованого в реєстрі за №1899 (а.с.10-11). 09 вересня 2024 року державний реєстратор виконавчого комітету Бориспільської міської ради Митько Т.М. прийняла рішення про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на житловий будинок садибного типу за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Спірні правовідносини регулюються гл.7 «Право особистої приватної власності дружини та чоловіка», гл.8 «Право спільної сумісної власності подружжя» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України. 5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно з ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18) зроблено висновок, що у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. За правилами ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положення ч.1, ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч.1, ч.4 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Встановлено, що земельна ділянка площею 0,1000 га з кадастровим номером 3210500000:12:004:0598, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS] , та житловий будинок садибного типу, який розташований в [ADDRESS] , набуті [PERSON] під час перебування у шлюбі зі [PERSON] . Разом з цим, в змісті п.8.3 договору купівлі-продажу земельної ділянки зазначено, що договір укладений з урахуванням заяви чоловіка покупця [PERSON] , якою він підтверджує, що його дружина набуває земельну ділянку в особисту приватну власність за рахунок її особистих коштів та на неї не поширюється положення ст.60 СК України. 17 січня 2020 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Степаненком Д.В., зареєстрованого в реєстрі за №42, [PERSON] , [INFO] , яка є дочкою [PERSON] , придбала квартиру [ADDRESS] (а.с.18-20). В подальшому, а саме 02 листопада 2023 року [PERSON] , 04 листопада 2001 року, відчужила належну їй квартиру [ADDRESS] , за ціною у розмірі 1813275 гривень, згідно договору купівлі-продажу квартири від 02 листопада 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Степаненком Д.В., зареєстрованого в реєстрі за №809 (а.с.21-23), Враховуючи, що згідно технічного паспорту (а.с.13-17) житловий будинок садибного типу, розташований в [ADDRESS] , був збудований протягом 2023-2024 років. Розмір грошових коштів, отриманих [PERSON] від продажу квартири у 2023 році, був достатнім для будівництва вказаного житлового будинку. Тому суд вважає, що [PERSON] доведена та обставина, що спірні земельна ділянка та житловий будинок були набуті нею за особисті грошові кошти та є її особистою приватною власністю. Встановлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні записи про застосування обтяжень (арештів, заборон відчуження) відносно спірних об`єктів нерухомого майна (а.с.52-53). Тому визнання за [PERSON] в судовому порядку права власності на ці об`єкти нерухомого майна не порушить прав інших осіб, які не беруть участь у розгляді цивільної справи. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд вважає, що земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером 3210500000:12:004:0598, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS] , та житловий будинок садибного типу, який розташований в [ADDRESS] , належить визнати особистою приватною власністю [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved