Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

у листопаді 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (далі - ТОВ «Свеа Фінанс») звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.04.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» (далі -первісний кредитор) та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 4534962 (далі Договір № 4534962, кредитний договір) шляхом обміну електронними повідомленнями відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». За умовами договору товариство надало позичальнику кредит у розмірі 3500 грн строком на 360 днів зі сплатою процентів 2,5% на день за користування кредитними коштами. Первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав шляхом перерахування коштів на картку позичальника № [NUMBER] . Позичальник натомість, лише 03.05.2024 внесла платіж у розмірі 10 грн на виконання кредитних зобов`язань, як наслідок у неї утворилася загальна заборгованість за договорам перед позивачем у сумі 25635,67 грн з яких: 3499,80 грн є сумою заборгованості по тілу кредиту, 20385,87 грн - сума заборгованості по відсоткам, 1750,00 грн пеня, штраф, 0 грн - комісія. 24.12.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено Договір факторингу № 01.02-36/24, відповідно до якого первісний кредитор передав (відступив) новому кредитору свої права вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право вимоги за договорами, у тому числі за кредитним договором, укладеними із [PERSON] , в розмірі заборгованостей боржників перед ТОВ «Лінеура України», визначеними в реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу від 24.12.2024 № 01.02.-36/24, згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 4534962 від 06.04.2024 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Свеа Фінанс» становить 25635,67 грн з яких: заборгованість за тілом кредиту 3499,80 грн; заборгованість за відсотками -20385,87 грн; пеня, штраф 1750 грн. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не здійснила своєчасних платежів для погашення суми заборгованості за тілом кредиту та відсотками у строк, вказаний у договорі, чим суттєво порушила взяті на себе договірні зобов`язання. З урахуванням вищевикладеного, позивач просить стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Свеа Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 4534962 від 06.04.2024 у розмірі 25635,67 грн та понесені судові витрати. Ухвалою судді Хорольського районного суду від 10 листопада 2025 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Представник позивача до суду не з`явився, надав суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, належно була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. 03.12.2025 представником відповідача Ракущинцем А. А. надано відзив, за змістом якого сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що 1) до ТОВ «Лінеура Україна» Національним банком України в липні 2025 року застосовано штрафні санкції за порушення валютного законодавства та вимог статті 8 Закону України «Про запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»; 2) позивачем здійснено нарахування розміру відсотків та штрафних санкцій з порушенням вимог законодавства щодо захисту прав споживачів; наданий контррозрахунок, згідно з якого розмір заборгованості за тілом кредиту складає 3499,80 грн, розмір заборгованості за відсотками 10026,97, штрафні санкції не підлягають стягненню; 3) позивачем не надано належних доказів, що є первинними документами бухгалтерського обліку, на підтвердження перерахунку кредитних коштів відповідачу; 4) через відсутність заяви про застосування електронного підпису, відсутність доказів щодо саме відповідач здійснив дії щодо укладення кредитного договору, відсутність доказів вручення договору про споживчий кредит позичальнику, відсутність відомостей про сертифікацію ключа ЕЦП позивача, відомостей про особистий ключ підписувача, які мають відповідати відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті, в сукупності вказані обставини виключають факт укладення договору в електронній формі та погодження між сторонами істотних умов договору. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх на предмет належності, допустимості, достовірності, а в сукупності їх достатності, суд встановив такі обставини. 06.04.2024 о 17 год 00 хв 47 с [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора 97772 підписала Заяву про прийняття пропозиції на укладення Договору про встановлення ділових відносин та використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів (а. с. 22). 06.04.2024 о 19 год 35 хв 09 с відповідачка [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора 80021 підписала договір № 4426381 про надання коштів на умовах споживчого кредиту та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а. с. 9-19). Також 06.04.2024 о 19 год 34 хв 27 с [PERSON] підписала за допомогою одноразового ідентифікатора 29457 Паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію щодо кредитування (а. с. зворот 19-21). Відповідно до пункту 1.1. Договору укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується Споживачу через Веб-сайт або Мобільний додаток "Credit7". Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому, клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІКС Товариства. На умовах, встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (пункт 1.2. Договору). Сума кредиту - 3500 грн (пункт 1.2. Договору). Строк кредитування - 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується графік платежів), що є додатком № 1 до цього договору (пункт 1.3. Договору). Згідно з пунктом 1.4. Договору тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов. Стандартна процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах всього строку кредиту, вказаного в пункті 1.3. цього Договору. Пунктом 2.1. Договору передбачено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . Сума кредиту (його частина) перераховується Товариством протягом двох днів з моменту укладення цього Договору. Дати надання кредиту: 06.04.2024 або 07.04.2024 (пункт 2.2. Договору). Пунктом 9.7. Договору визначено порядок укладення Договору та створення електронних підписів Сторін. Так, цей Договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку Товариства електронним підписом, що створений шляхом накладення на Договір аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами електронного копіювання (за зразком, попередньо узгодженим Сторонами в Договорі про встановлення ділових відносин та використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів), в Особистий кабінет/Мобільний застосунок «Credit7» для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Клієнта, що відтворений шляхом використання Клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично на стороні Товариства для кожного разу використання та направляється Клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім Товариству в ІКС Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом Одноразовим ідентифікатором цього Договору створює підпис Клієнта на Договорі та вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору. На підписаний Сторонами Договір уповноваженим працівником Товариства накладається кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника Товариства з кваліфікованою електронною позначкою часу. У розділі 10 Договору «Реквізити та підписи сторін» зазначена інформація щодо [PERSON] : РНОКПП - [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , номери мобільних телефонів: [NUMBER] , [NUMBER] та номер платіжного засобу [NUMBER] . Також до позову було додано Правила надання коштів у позику, в тому числі та на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна» (а. с. 24-31). Вказані Правила не містять підпису відповідачки. ТОВ «Пейтек» листом від 26 грудня 2024 року повідомило ТОВ «Лінеура Україна», що 06.04.2024 о 19 год 36 хв 21 с були успішно перераховані кошти в сумі 3500,00 грн на картку № [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 369306855, призначення платежу зарахування на картку [NUMBER] (а. с. 38). Згідно з розрахунком заборгованості за Договором сума заборгованості становить 25635,67 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 3499,80 грн, процентами 20385,87 грн та штрафними санкціями - 1750,00 грн (а. с. 32-36). 24 грудня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу № 01.02-36/24 (а.с. 39-45). Згідно з пунктом 2.1. договору факторингу № 01.02-36/24 ТОВ «Лінеура Україна» відступає (передає) ТОВ «Свеа Фінанс» права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 01.02-36/24 ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором № 4534962, де боржником є [PERSON] , на загальну суму 25635,67 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 3499,80 грн, процентами 20385,87 грн та штрафними санкціями - 1750,00 грн (а. с. 54). Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з частиною першою статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (частини перша та друга статті 1046 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Факт укладення такого договору між первісним кредитором та [PERSON] належним чином підтверджено доказами, наявними у матеріалах справи. Заперечення відповідача щодо правомірності підписання первісним кредитором договору спростовується дотримання кредитором при укладенні спірного договору положень Законів України «Про електронну комерцію» та «Про електронний цифровий підпис». Констатування відповідачем факту притягнення до фінансової відповідальності первісного кредитора за порушення вимог у банківській сфері у 2025 році не визначають недійсність чи нікчемність правочину за відсутності відповідного рішення суду про визнання його таким. Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису) договір між відповідачкою та первісним кредитором не було б укладено. Так, підписання договору відповідачкою підтверджується змістом договору, який містить усю необхідну для ідентифікації особи інформацію, а саме: прізвище, ім`я, по батькові відповідачки, номер паспорта, РНОКПП та адресу місця проживання. Доказів підписання договору від імені відповідачки іншими (третіми) особами, у тому числі через вчинення шахрайських дій, відповідачкою суду не надано, доказів звернення з даного факту до правоохоронних органів також не надано. Отже, суд вважає, що позивачем доведено належними та достатніми доказами факт укладення договору саме відповідачкою. Щодо факту отримання кредитних коштів. За змістом частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «;Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. Згідно з частиною третьою статті 13 цього закону продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку. Крім того Закон України «Про платіжні послуги» визначає поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлює виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначає загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлює права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначає загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури. Главою 3 цього закону визначено порядок виконання платіжних операцій. Так, статтями 39, 40 даного закону визначено, що положення цієї глави застосовуються до платіжних операцій, що виконуються на території України, у тому числі до тих, що розпочинаються або завершуються на території України. Форма та порядок надання платіжної інструкції визначаються в договорі між користувачем та надавачем платіжних послуг, якщо інше не передбачено законодавством. Платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції. Зазначена ініціатором у платіжній інструкції інформація має передаватися без змін незалежно від залучення до виконання платіжної операції надавачів платіжних послуг, задіяних як посередники, комерційні агенти, чи використання платіжних систем. Надавач платіжних послуг платника приймає до виконання надану ініціатором платіжну інструкцію або відмовляє у її прийнятті в порядку, визначеному цим Законом. Платіжна інструкція може бути відкликана в порядку, визначеному цим Законом. Надавач платіжних послуг зобов`язаний забезпечити фіксування в операційно-обліковій системі дати і часу надходження платіжної інструкції, прийняття її до виконання (або відмови в її прийнятті), виконання платіжної інструкції. Національний банк України у своїх нормативно-правових актах визначає обов`язкові реквізити платіжних інструкцій, особливості їх оформлення, захисту, прийняття до виконання. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.12 № 578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання господарських операції і стали підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку та податкових документах віднесені: касові, банківські документи, повідомлення банків, виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок та ін. Будь-якого електронного документу, квитанції, платіжної інструкції тощо, що підтверджує факт перерахування коштів відповідачці та отримання їх [PERSON] стороною позивача надано не було. Суд погоджується із доводами представника відповідача Ракущинця А. А., що розрахунок заборгованості не є первинним документом в розумінні Закону, і не може підтверджувати факт отримання кредиту та користування ним. На підтвердження перерахунку кредитних коштів позивач надав лист ТОВ «Пейтек» від 26 грудня 2024 року, за змістом якого за дорученням ТОВ «Лінеура Україна» 06.04.2024 о 19 год 36 хв 21 с були успішно перераховані кошти в сумі 3500 грн на картку № [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 369306855, призначення платежу зарахування на картку [NUMBER] . Дані, наведені у листі щодо проведення транзакції, узгоджуються із даними, зазначеними у Договорі № 4534962 від 06.04.2024 щодо номера картки, розміру кредиту та часом підписання кредитного договору. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 372/223/17 міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки тощо. 03.05.2024 [PERSON] на користь ТОВ «Лінеура Україна» здійснила платіж о 17 год. 21 хв. 20 с у розмірі 10 грн в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Сплачуючи частину заборгованості відповідач вчинила конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного кредитного договору, який створив для неї цивільні права та обов`язки, частину яких було реалізовано. Це відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній у Постанові від 23.12.2020 у справі № 127/23910/14-ц, згідно з якою часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання нею боргу. Заперечення факту отримання кредитних коштів відповідачем суд критично оцінює, беручи до уваги, що [PERSON] не була позбавлена можливості відповідно до статті 83 ЦПК України надати докази, зокрема виписку з особистого банківського рахунку про відсутність проведеного платежу та отримання кредитних коштів 06.04.2024 у розмірі 3500 грн згідно із кредитним договором. За наведених обставин, суд вважає доведеним факт перерахування кредитних коштів відповідачу належними доказами та достатніми у своїй сукупності. Щодо розміру заборгованості за Договором № 4534962 від 06.04.2024. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 01.02-36/24 ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором № 4534962, де боржником є [PERSON] , на загальну суму 25635,67 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 3499,80 грн, процентами 20385,87 грн та штрафними санкціями - 1750,00 грн Відповідачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів щодо наявності у неї перешкод у реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки кредитора. Оскільки заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3499,80 грн не була сплачена відповідачем у строки, визначені договором, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення із [PERSON] заборгованості у вказаній сумі на користь позивача. Щодо стягнення розміру заборгованості за відсотками, суд зазначає. 22.11.2023 був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон № 3498-ІХ), яким внесені зміни до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (підпункту 6 пункту 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Згідно з пунктом 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Судом установлено, що відсотки за користування кредитом нараховані первісним кредитором за період з 06.04.2024 до 05.05.2024 за ставкою 0,01%, з 06.05.2024 до 24.12.2024 за ставкою 2,50% на день (пункт 1.4 Договору). Положенням пункту 17 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1,5% у період з 22.04.2024 до 19.08.2024, а у період з 20.08.2024 1% відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Натомість у спірних правовідносинах за період з 06.05.2024 до 24.12.2024 позивачем нарахування за користування кредитними коштами проведено за процентною ставкою у розмірі 2,50 %, що не відповідає вимогам закону. За таких обставин судом встановлені підстави для проведення власного розрахунку заборгованості зі сплати відсотків: - за період з 06.04.2024 до 05.05.2024 = 0,70 грн (див. розрахунок заборгованості а. с. зворот 32); - за період з 06.05.2024 до 19.08.2024 = 3499,80 грн * 1,5%*106 днів =5564,68 грн; - за період з 20.08.2024 до 24.12.2024 = 3499,80 грн*1%* 127 днів = 4444,75 грн. Отже, сума заборгованості за відсотками за кредитним договором складає 10010,13 грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в іншій частинізаявленого ТОВ «Свеа Фінанс» розміру заборгованості за відсотками позивачем нараховано безпідставно. Щодо стягнення заборгованості за штрафом, пенею у кредитному договорі в розмірі 1750 грн суд зазначає таке. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, які чинні, як на день укладення кредитного договору між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] , тобто станом на 06.04.2024, так і на час ухвалення цього рішення, в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, у частині стягнення пені за Договором № 4534962 від 06.04.2024 в розмірі 1750 грн слід відмовити. Відповідно до частин першої та другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Правилами статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. За наведених обставин, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь ТОВ «Свеа Фінанс» заборгованість за кредитним договором в сумі 13509,93 грн, що включає заборгованість за тілом кредиту 3499,80 грн, заборгованість за відсотками 10010,13 грн. Оскільки вимоги позивача задоволені частково 53%, на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1284 грн.

Outcome: partial