Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

У липні 2025 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, в якому просив суд: визнати, що строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла приблизно [INFO] , був пропущений ним з поважної причини; встановити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла приблизно [INFO] , у три місяці, починаючи з дня набрання законної сили рішення суду. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивував наступним. Як зазначає позивач, приблизно [INFO] померла його рідна тітка по материнській лінії [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначив, що за життя померла [PERSON] , [INFO] , заповіту не склала. Сестра спадкодавиці [PERSON] померла [INFO] . Батько спадкодавиці [PERSON] помер [INFO] . Мати спадкодавиці [PERSON] померла [INFO] . З огляду на вказане, позивач стверджує, що він є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] . Як зазначає позивач, протягом тривалого часу він підтримував телефонний зв`язок зі своєю померлою тіткою. Проте, у певний момент вона перестала відповідати на його дзвінки. Через зайнятість на роботі у ТОВ «Охоронне агентство КАСКАД» та об`єктивну неможливість відлучитися від місця своєї роботи у м. Черкасах через залучення до роботи на критично важливій ділянці виробничого процесу, він не мав змоги приїхати до м. Вишневого Бучанського району Київської області, де проживала його тітка. Тільки коли з`явилась можливість приїхати, він дізнався від сусідів та інших осіб, що його рідна тітка померла. У подальшому, звернувшись до Вишневої державної нотаріальної контори, позивач дізнався, що шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини вже минув. З огляду на вказане державний нотаріус Вишневої державної нотаріальної контори Білінець Ольга Павлівна прийняла постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу. Позивач звернув увагу суду, що на час спливу строку для прийняття спадщини він об`єктивно не мав можливості звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Він працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Охоронне агентство КАСКАД», код ЄДРПОУ 44119269, на основному місці роботи з 12.04.2023 провідним аналітиком комп`ютерних систем. Відповідно до внутрішнього розподілу функціональних обов`язків, позивач задіяний на критично важливій ділянці виробничого процесу, що безпосередньо впливає на стабільне функціонування даного підприємства. При цьому, посада позивача є такою, що не підлягає заміщенню в короткостроковій перспективі, а його присутність на роботі є необхідною для забезпечення безперервної роботи підприємства. Позивач наголосити, що підприємство, на якому він працює, належить до об`єктів критичної інфраструктури. Також позивач звернув увагу суду на те, що з об`єктивних причин, зумовлених умовами воєнного стану в Україні, введеного внаслідок збройної агресії російської федерації, на підприємстві, де він працює, було встановлено особливий режим роботи. Так, наказом Директора ТОВ «Охоронне агентство КАСКАД» від 19.02.2024 № 18 з метою забезпечення безперервної роботи підприємства, гарантування присутності фахівців на робочих місцях, оперативного реагування на виробничі потреби, а також недопущення ситуацій, які можуть ускладнити роботу підприємства в особливий період, керівникам структурних підрозділів та працівникам, які задіяні в критично важливих для діяльності підприємства процесах категорично не рекомендувалося залишати місця проживання та виїжджати за межі Черкаського району до окремого розпорядження. З огляду на вказане, позивач стверджує, що через службові обмеження, зумовлені воєнним станом та виконанням ключових обов`язків на критичному об`єкті, він фактично не мав змоги залишати межі регіону, в тому числі й для приїзду до своєї тітки [PERSON] , [INFO] , а тому не міг дізнатись про те, що вона померла, і, відповідно, своєчасно звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Позивач також зауважив, що його дружина [PERSON] , [INFO] , з якою він проживає сім`єю без шлюбу, потребує постійного нагляду та сторонньої допомоги, оскільки має встановлену інвалідність ІІ групи (через онкологічне захворювання). Це також ускладнювало приїзд позивача до своєї тітки [PERSON] , у зв`язку із чим він не міг дізнатись про те, що вона померла, і, відповідно, своєчасно звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Крім того, як вказує позивач, за життя його тітка хотіла спочивати після своєї смерті з її померлою матір`ю, тому для неї раніше вже було придбано відповідне місце на кладовищі, з огляду на що позивачу доведеться перезахоронювати свою померлу тітку. З огляду на всі вищезазначені обставини, позивач наголошує на тому, що строк на прийняття спадщини був пропущений ним виключно з поважних причин, що не залежали від нього. Ухвалою суду від 22.07.2025 було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження; витребувано у Державного нотаріуса Вишневої державної нотаріальної контори Білінець Ольги Павлівни належним чином засвідчену копію спадкової справи до майна померлої, приблизно 16.06.2024 року, [PERSON] , [INFO] , у разі якщо така була заведена. На виконання ухвали суду від 22.07.2025 на адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшли матеріали спадкової справи до майна померлої приблизно [INFO] [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 03.11.2025 було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. У судове засідання учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені. Представник позивача подала до суду клопотання, в якому просила суд розглядати справу без участі позивача та її, його представника, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та проти заочного розгляду справи не заперечувала. Причини неявки представника відповідача в судове засідання та його позиція щодо позову суду не відомі. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За відсутності заперечень від позивача суд ухвалив рішення про проведення заочного розгляду справи по суті, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку задовольнити позовні вимоги, з наступних підстав. З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 20.06.2025 № 00051905296 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померла приблизно [INFO] . Наданими позивачем документами у сукупності підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , є його рідною тіткою по материнській лінії (свідоцтво про народження від 18.01.1977 серія [NUMBER] , витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 04.06.2025 № 00051584560, від 12.06.2025 № 00051745845, від 12.06.2025 № 00051747280, від 12.06.2025 № 00051749086, свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] ). Сестра спадкодавиці [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15.04.1987 серія [NUMBER] . Батько спадкодавиці [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15.01.2007 серія [NUMBER] . Мати спадкодавиці [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 01.04.2005 серія [NUMBER] . З матеріалів спадкової справи до майна померлої приблизно 16.06.2024, [PERSON] , [INFO] , вбачається, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.06.2025 № 867/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої приблизно 16.06.2024 [PERSON] , [INFO] . З довідки від 30.06.2025 № 295-06/30 вбачається, що позивач працює провідним аналітиком комп`ютерних систем у ТОВ «Охоронне агентство КАСКАД», код ЄДРПОУ 44119269, на основному місці роботи з 12.04.2023. Відповідно до внутрішнього розподілу функціональних обов`язків, позивач задіяний на критично важливій ділянці виробничого процесу, що безпосередньо впливає на стабільне функціонування даного підприємства. При цьому, посада позивача є такою, що не підлягає заміщенню в короткостроковій перспективі, а його присутність на роботі є необхідною для забезпечення безперервної роботи підприємства. Довідкою від 30.06.2025 № 295-06/30 також підтверджується, що ТОВ «Охоронне агентство КАСКАД», код ЄДРПОУ 44119269, належить до об`єктів критичної інфраструктури. Наказом Директора ТОВ «Охоронне агентство КАСКАД» від 19.02.2024 № 18 з метою забезпечення безперервної роботи підприємства, гарантування присутності фахівців на робочих місцях, оперативного реагування на виробничі потреби, а також недопущення ситуацій, які можуть ускладнити роботу підприємства в особливий період, керівникам структурних підрозділів та працівникам, які задіяні в критично важливих для діяльності підприємства процесах категорично не рекомендувалося залишати місця проживання та виїжджати за межі Черкаського району до окремого розпорядження. Судом встановлено також, що позивач проживає сім`єю без шлюбу із [PERSON] , [INFO] , яка має встановлену інвалідність ІІ групи (через онкологічне захворювання). Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Виходячи зі змісту ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист його прав і свобод у судовому порядку. У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). У силу вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно з ч. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Зі змісту п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини. При цьому необхідно керуватися тим, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкодавця на вчинення цих дій. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За загальним правилом, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку. 24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який у подальшому було неодноразово продовжено. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У своїй Постанові від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23 Велика Палата Верховного Суду прийшла до наступних висновків: «49. З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо. ….. 54. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. 55. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. 56. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. 57. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. 58. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.». Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 06.09.2017 у справі № 6-496цс17 зазначено, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. З огляду на ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності з приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З урахуванням проаналізованих правових норм та правових висновків Верховного Суду в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків. Позивач є спадкоємцем за законом після смерті своєї тітки [PERSON] , [INFO] , яка померла приблизно [INFO] , однак у встановлений законом шестимісячний строк не подав заяву про прийняття спадщини. Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що на момент відкриття спадщини та протягом усього строку, встановленого для її прийняття, позивач перебував у трудових відносинах із ТОВ «Охоронне агентство КАСКАД», яке належить до об`єктів критичної інфраструктури, та був безпосередньо залучений до виконання службових обов`язків на критично важливій ділянці виробничого процесу. У зв`язку із введенням воєнного стану на підприємстві було встановлено особливий режим роботи, що передбачав обмеження можливості залишення місця несення служби та виїзду за межі міста Черкаси, що об`єктивно унеможливлювало для позивача своєчасне прибуття до місця відкриття спадщини та звернення до нотаріуса із заявою про її прийняття. Крім того, судом враховано, що позивач проживає сім`єю без шлюбу із жінкою, яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду, що також обмежувало його можливість вільно залишити місце проживання та своєчасно вчинити необхідні юридично значимі дії, пов`язані з прийняттям спадщини. Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про наявність об`єктивних, істотних та непереборних труднощів, які не залежали від волі позивача та фактично унеможливлювали своєчасне подання ним заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк. При цьому, такі обставини існували саме протягом строку, визначеного законом для прийняття спадщини, що узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23, відповідно до яких поважними причинами пропуску строку можуть визнаватися лише ті обставини, які були об`єктивними, непереборними та існували протягом усього відповідного строку. Суд також враховує, що після того, як позивачу стало відомо про смерть спадкодавиці та необхідність оформлення спадкових прав, він без невиправданих зволікань звернувся до суду із цим позовом, що свідчить про його добросовісну поведінку та реальний намір прийняти спадщину. Матеріали справи не містять доказів того, що спадщина була прийнята іншими спадкоємцями, а також відсутні відомості про визнання спадщини відумерлою, заперечень від відповідача проти позову до суду не надходило, що вказує на те, що надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, а навпаки спрямоване на забезпечення реалізації його гарантованого законом права на спадкування. Виходячи із засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, а також необхідності забезпечення ефективного захисту порушених прав особи, суд доходить висновку, що причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини є поважними у розумінні частини третьої статті 1272 ЦК України, у зв`язку з чим наявні правові підстави для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання відповідної заяви нотаріусу. Враховуючи характер спірних правовідносин, обсяг необхідних для вчинення дій та принцип розумності строків, суд вважає обґрунтованим визначити позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини тривалістю три місяці з дня набрання законної сили цим рішенням суду, який є достатнім для реалізації ним свого спадкового права. За таких обставин, всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, перевіривши їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а також враховуючи відсутність доказів, які б спростовували доводи позивача, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд також звертає увагу, що визначення спадкоємцю додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не є вирішенням питання про визнання за ним права власності на спадкове майно, а лише створює правову можливість для реалізації ним свого права на прийняття спадщини у встановленому законом порядку шляхом звернення до нотаріуса відповідно до вимог статті 1269 ЦК України. На підставі викладеного, відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 55 Конституції України, ст.ст. 3, 15, 16, 1216-1218, 1220, 1223, 1262, 1266, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved