Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Зміст позовної заяви. 12.11.2025 року позивач [PERSON] звернулася до Роздільнянського районного суду Одеської області з вищевказаним позовом, який уточнила та доповнила 10.12.2025 року (а.с.15) , відповідно до якого просить суд: - визнати незаконними дії начальника Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області Дудки Віктора Прокоповича про надання їй відповіді від 10 листопада 2025 року на її повідомлення від 04 жовтня 2025 року про вчинення кримінального правопорушення згідно зі ст.214 КПК України, за яким їй роз"яснено, що всі питання стосовно її звернення щодо дій громадянки [PERSON] необхідно вирішувати мирним шляхом або в приватному порядку в суді; - стягнути з відповідача на її користь 100 000,00 грн. компенсації заподіяної їй діями відповідача моральної шкоди. В обгрунтування позову посилалась на те, що 04.11.2025 року вона на електронну адресу відповідача направила повідомлення про вчинення кримінального правопорушення в порядку ст.214 КПК України. 10 листопада 2025 року нею від відповідача отримано листа, відповідно до якого її повідомлення (щодо надання громадянкою гр. [PERSON] підробленого платіжного документу по кримніальному провадженню) зареєстровано в ЄО № 12622 від 04.11.2025 Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області та відповідачем розглянуто. За результатами розгляду повідомлення, їй було роз`яснено, що всі питання стосовно її звернення щодо дій гр. [PERSON] необхідно вирішувати мирним шляхом або вчасному порядку в суді. Тому на підставі ст.15,19 Закону України «Про звернення громадян» перевірку по даним матеріалам закінчено. Вона незгодна із даними діями начальника Рздільнянського РВП ГУНП в Одеській області, вважає їх незаконними та такими, що порушують її право на отримання певної належної інформації та витягу з ЄРДР згідно вимог ст.214 КПК України. Зазначила в позові, що її повідомлення про вчинення кримінального правопорушення складено виключно з підстав ст. 214 КПК України, якою передбачено невідкладне, але не пізніше 24 годин після подання повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, початок розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей обов`язок відповідного органу надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Вважає, що відповідач, всупереч діючої норми КПК України, вказаним листом фактично надав їй відписку замість витягу з ЄРДР, як то передбачено вказаною статтею КПК України і таким чином допустив прояв недбальства, порушив вимоги ст.19 Конституції України, чим заподіяв їй моральну шкоду. Вона вимушена звертатись із даним позовом до суду, що знову є таки завдає їй зайві труднощі та незручності, враховуючи її стан здоров`я. З урахуванням характеру й глибини заподіяних їй моральних страждань, викликаних самим фактом надання відповідачем вказаного листа, а також засад розумності та справедливості, на підставі ст.23, 1167 ЦК України просила стягнути на її користь компенсацію заподіяної їй діями відповідача моральної шкоди в сумі 100 000 грн. Також в позові зазначила, що відповідно до п.10 ч.1 ст.16 ЦК України визначено, що способам захисту цивільних прав та інтересів може бути, серед іншого, визнання незаконними дії службових осіб органу державної влади. Посилаючись на ст.1 Закону України «Про Національну поліцію України» просила суд врахувати, що поліцейський є службовою особою органу виконавчої влади, а відтак відповідач, як начальник відділу поліції є поліцейським, службовою особою органу виконавчої влади, а відтак є відповідачем по справі. Тому просила позов задовольнити та стягнути з відповідача начальника Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області Дудки Віктора Прокоповича моральну шкоду в заявленому розмірі. Процесуальні дії у справі. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Роздільнянського районного суду Одеської області для розгляду справи призначено головуючого суддю Бобровську І.В.(а.с.9) Ухвалою судді Бобровської І.В. від 17.11.2025 року позовна заява залишена без руху. (а.с. 11-12) 10.12.2025 року на адресу суду надійшла уточнена та доповнена позовна заява.(а.с.15) Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області Бобровської І.В. від 15.12.2025 року задоволено заяву про самовідвід судді.(а.с.26) На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Роздільнянського районного суду Одеської області для розгляду справи призначено головуючого суддю Теренчук Ж.В.(а.с.30) Ухвалою судді від 22 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку загального позовного провадження та цією ж ухвалою призначено підготовче судове засідання.(а.с.31) Ухвалою судді від 22.01.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Направлено за належністю на розгляд заяву [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення відповідачем. (а.с.52) Ухвалою суду від 23.10.2026 року провадження у справі за позовом за позовом [PERSON] до начальника Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області Дудки Віктора Прокоповича про визнання дій начальника відділу поліції незаконними та стягнення моральної шкоди в частині позовних вимог про визнання дій та бездіяльності начальнику відділу Роздільнянського РВП ГУН в Одеській області незаконною закрито в зв`язку з тим, що дана вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Процесуальні документи у справі. 08.01.2026 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від начальника Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області Дудки Віктора Прокоповича (а.с.35) , в якій він просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] з наступних підстав. Відповідач визнає факт надходження звернення [PERSON] та надання відповіді на нього у межах компетенції органу поліції. Разом із тим відповідач заперечує твердження позивачки про протиправність дій (бездіяльності) органу поліції та про наявність підстав для стягнення моральної шкоди. Вважає, що невнесення відомостей до ЄРДР оскаржується шляхом подання скарги слідчому судді у порядку, встановленому главою 26 КПК України (статті 303-307 КПК України), а позивачка фактично намагається обґрунтувати цивільно-правові вимоги посиланням на обставину, яка підлягає встановленню виключно в межах кримінального провадження шляхом оскарження бездіяльності уповноваженої особи до слідчого судді, тобто позивачка частково обрала неналежний спосіб захисту у даних правовідносинах. Крім того, станом на день подання цього відзиву ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 18.11.2025 року відомості за заявою (повідомленням) позивача від 04.11.2025 року про вчинення кримінального правопорушення були внесені до ЄРДР. Також зазначив, що у даній справі позивачка не надала належних і допустимих доказів установленої судом протиправності дій або бездіяльності органу поліції. Моральна шкода та її розмір 100 000,00 грн є необґрунтованими. Обов`язок доказування наявності шкоди та обґрунтування її розміру покладено на позивача відповідно до вимог статті 81 ЦПК України. Проте, позивачкою у цій справі усупереч наведених норм не доведено ані протиправності дій органу поліції та її посадових осіб, ані наявності шкоди, ані причинний зв`язок, між такою поведінкою та шкодою, якщо припустити її наявність, через що вимоги про стягнення шкоди у цій справі не підлягають задоволенню. Крім цього зазначив, що він не є належний відповідачем у вказаному спорі, оскільки у спорах про шкоду, завдану органом державної влади, а належним відповідачем є держава. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) зазначила, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади чи його посадовою/службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, яка бере участь у справі через відповідний орган. Також зазначив , що сам факт розгляду звернення та надання відповіді, підписаної керівником (начальником), узгоджується з вимогами Закону України «Про звернення громадян» і жодним чином не свідчить про «перевищення повноважень» чи інші порушення, які можуть бути підставою деліктної відповідальності. 13.01.2026 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив , в якій вона наполягала на законності заявлених нею вимог а також зазначила, що відповідач намагається ухилитися від цивільно-правової відповідальності за вчинення своїх незаконних дій як службової особи. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України Про Національну поліцію України № 580-VIII (далі - Закон 580) поліцейський є службовою особою органу виконавчої влади. Отже, відповідач, як начальник відділу поліції є поліцейським, службовою особою органу виконавчої влади, повноваження якого визначені статтею 22 Закону № 580-VIII і він як начальник відділу поліції зокрема має право надавати доручення підпорядкованим йому працівникам поліції.(а.с. 49) Так статтею 214 КПК України визначений початок досудового розслідування і цією статтею, зокрема, визначено коло осіб, які зобов`язані внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Цими особами є виключно слідчий, дізнавач, прокурор. Інші особи законом не визначені. Тобто, начальник відділу поліції до цих осіб не відноситься. Тобто, отримавши заяву про вчинення правопорушення відповідач, в силу приписів ст.22 Закону 580VIII та ст.214 КПК України повинен був передати її по підвідомчості до начальника слідчого відділу або до начальника відділу дізнання, але не самому давати будь-яку відповідь. Вказані дії відповідача, як начальника відділу поліції, фактично є перевищенням ним влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, що утворює самостійний склад злочину, передбачений ст.365 КК України. Крім того, у відзиві відповідач щодо заперечень [PERSON] щодо неналежного відповідача у справі, вказала. що ГУНП в Одеській області не є стороною у даній справі, а зазначення відповідачем ГУНП в Одеській області у даному спорі начальником райвідділу поліції фактично означає чергове перевищення відповідачем своїх повноважень, що в свою чергу також кваліфікується за ч.1 ст.365 КК України. Позиції учасників справи. Учасники справи у судове засідання на розгляд справи по суті не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, і позивач [PERSON] , і відповідач [PERSON] надали суду заяви про розгляд справи без їх участі. (а.с.54,55) В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи суд вважає за можливе провести розгляд справи за даною явкою на підставі наданих у справі сторонами доказів та без фіксації судового засідання технічними засобами. Судом по справі встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні спірні правовідносини. 4 листопада 2025 року [PERSON] на електронну адресу Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області направила повідомлення про вчинення кримінального правопорушення громадянкою [PERSON] , в якому зазначила, що при ознайомлені з матеріалами кримінального провадження в Роздільнянському РВП ГУНП в Одеській області виявила факт надання громадянкою гр. [PERSON] підробленого платіжного документу. Просила дані відомості внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі ст.214 КПК України. (а.с.4) Дана заява зареєстрована в Роздільнянському РВП ГУНП в Одеській області ЄО №12622 від 04.11.2025 року. 10 листопада 2025 року начальником Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області Дудкою В.П. надано відповідь [PERSON] по результатам розгляду її повідомлення від 04.11.2025 року.(а.с.4) Згідно листа №249342/2025 від 10.11.2025 року повідомлення [PERSON] зареєстровано в ЄО № 12622 від 04.11.2025 Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області та відповідачем розглянуто. За результатами розгляду повідомлення, [PERSON] також було роз`яснено, що всі питання стосовно її звернення щодо дій гр. [PERSON] необхідно вирішувати мирним шляхом або вчасному порядку в суді. Тому на підставі ст.15,19 Закону України «Про звернення громадян» перевірку по даним матеріалам закінчено. Також судом встановлено із наявної у матеріалах справи ухвали Роздільнянського районного суду Одеської області від 18.11.2025 року по справі №511/3831/25 номер провадження 1-кс/511/1213/25 у провадження Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла скарга у порядку статті 303 КПК України, згідно з якою [PERSON] просила: -зобов`язати відповідальну особу Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області внести відомості до ЄРДР за статтею 358 КК України; -визнати її потерпілою особою; -здійснити виклик та допитати [PERSON] як особу, яка може бути причетна до скоєння кримінального правопорушення, передбаченого статтею 358 КК України;-за неналежне виконання своїх обов`язків, нехтування вимог статті 214 КПК України, постановити окрему ухвалу щодо начальника Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області Віктора Дудку. Цією ж ухвалою суду скаргу [PERSON] на бездіяльність органу досудового розслідування (в порядку статті 303 КПК України) задоволено частково. Зобов`язано уповноважену особу Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області внести відомості до ЄРДР за заявою (повідомленням) [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення від 04 листопада 2025 року за № 20048/ез (ЄО № 12622 від 04 листопада 2025 року). В іншій частині відмовлено.(а.с.23) Відтак на час розгляду справи у суді відомості за заявою [PERSON] від 04.11.2025 року, яка зареєстровано в Роздільнянському РВП ГУНП в Одеській області № 20048/ез (ЄО № 12622 від 04 листопада 2025 року) вже внесені до ЄРДР. Відтак з матеріалів справи убачається, що даний позов заявлено позивачкою до відповідача, так як за заявою Вербовської від 04.11.2025 року, яка зареєстрована в Роздільнянському РВП ГУНП в Одеській області ЄО №12622 від 04.11.2025 року начальником Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області Дудкою В.П. надано відповідь про розгляд поданої нею заяви в порядку ст.214 КПК України про вчинення кримінального правопорушення в порядку Закону України «Про звернення громадян», а відомості про кримінальне правопорушення не внесені до ЄРДР, що в подальшому підтверджено ухвалою слідчого судді. Нормативно-правове обгрунтування та висновки суду. Оскільки ухвалою суду від 23.02.2026 року закрито провадження в частині позовних вимог [PERSON] про визнання незаконними дій відповідача, суд розглядає справу в частині позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди. Дослідивши матеріали справи, давши оцінку обґрунтованості заявленої вимоги, обґрунтованості відзиву на позов та позиції відповідача, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] про стягнення моральної шкоди належить відмовити з наступних підстав. Щодо обгрунтованості підстав звернення до суду на підставі ст.1167 ЦК України. Так позивачка, [PERSON] , звернувшись в суд за даною вимогою, обґрунтувала правові підстави для звернення в суд з даним позовом статтями 23, 1167 ЦК України, які дають підстави стягнути моральну шкоду, заподіяну їй незаконними діями відповідача саме з нього. Так відповідно до статей 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про відшкодування шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Зазначений правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18). Таким чином, підсумовуючи вищенаведене, правовідносини, які виникли між позивачкою та відповідачем регулюються нормами ч.4 ст.1176 , 1174 ЦК України, а не загальними нормами щодо відшкодування шкоди ст.1167 ЦК України, про які зазначила позивачка в позові, обґрунтовуючи позовні вимоги. Оскільки дані правовідносини регулюються наведеними нормами законодавства, то і розгляд таких спорів має свої особливості, зокрема це стосується зокрема суб`єктного складу. Щодо неналежного відповідача у справі. Так відповідач у відзиві на позов стверджував, що він не є належним відповідачем у справі, а відповідачем у справі є держава Україна в особі її органу. Суд вважає, що дані доводи відповідача заслуговують на увагу і в даному спорі заявлено позов до неналежного відповідача виходячи з таких норм закону та судової практики Великої Палати Верховного Суду. У частині першій статті 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази. Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідно до п.26-30 постанови ВП ВС від 27.11.2019 року у справі №242/4741/16-ц т належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Таким чином Велика Палата Верховного Суду зауважує, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді (аналогічні постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (пункт 6.22); від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (пункт 4.20); від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (пункт 33), від 26 червня 2019 року у справі 587/430/16-ц (пункт 26), від 18 грудня 2019 року у справі 688/2479/16-ц (пункт 22), від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18 (пункт 35)). У справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. Тому відповідно до вищенаведених норм законодавства та судової практики обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. В свою чергу відповідно до частини першої і другої статті 15 Закону України «Про Національну поліцію» територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права, зокрема, в областях і містах у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання. Територіальні органи поліції утворює, ліквідовує та реорганізовує Кабінет Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України на підставі пропозицій керівника поліції. 16 вересня 2015 року Кабінет Міністрів України постановою № 730 утворив як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції та ліквідував як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ. Зокрема, згідно з додатком 1 до цієї постанови як юридична особа публічного права утворене ГУНП в Одеській області. Натомість, у Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області статус юридичної особи відсутній. (аналогічний висновок викладений у постанові ВП ВС від 30 січня 2019 року у справі № 234/19443/16-ц). Щодо підстав для відмови у позові. Таким чином судом вище встановлено, що позов [PERSON] пред`явлено до неналежного відповідача. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частинами першою, другою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Позивач в свою чергу на доводи відповідача щодо неналежності його до відповідачів у даному спорі та необхідність залучення державного органу заперечувала щодо наявності у неї спору з ГУНП в Одеській області, про що зазначила у відповіді на відзив. Виходячи з наведеного, якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 200/8461/15-ц). Тому по цій підставі суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, так як він пред`явлений до неналежного відповідача. Відмова в задоволенні позову в зв"язку з неналежністю відповідача є самостійною підставою, а тому наявність інших підстав, заявлених у позові , судом не аналізується. На підставі ст. 81, 89, 141, 258,259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed