Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Позиції позивача та відповідача, інших учасників справи У серпні 2025 року до Київського районного суду м. Одеси з позовом звернулася [PERSON] (далі також позивач) до своєї матері [PERSON] (далі також відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування (далі також третя особа-1), в інтересах малолітніх дітей (своїх рідних брата та сестри): - [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] , [INFO] , про позбавлення батьківських прав їхньої матері [PERSON] , [INFO] , призначення опікуном заявниці [PERSON] , [INFO] , та стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що у червні 2025 року працівниками Київської РА ОМР їй було тимчасово передано малолітніх брата [PERSON] та сестру [PERSON] у зв`язку із наявною небезпекою для життя та здоров`я дітей, їх морального виховання та забезпечення отримання повної середньої освіти. З цього часу діти проживають разом з нею. Вона їх утримує та доглядає за ними, забезпечує відвідування ліцею та лікарні. Мати (відповідач) фактично самоусунулася від виховання дітей, веде антисоціальний спосіб життя, зловживає алкогольним напоями. Означені обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. У заяві від 26.11.2025 відповідач [PERSON] повідомила, що не проти позбавлення її батьківських прав відносно своїх сина та доньки. Інших заяв по суті справи до суду не надходило. Заяви та клопотання учасників справи Не надходили. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 22.10.2025, після усунення недоліків, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовчі судові засідання призначалися на 13.11.2025, 10.12.2025, 28.01.2026. Ухвалою суду від 13.11.2025 з метою захисту інтересів малолітніх дітей залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Службу у справах дітей Одеської міської ради (далі також третя особа-2), а також витребувано ряд додаткової інформації та документів, що стосуються розгляду справи. Ухвалою суду від 10.12.2025 з метою захисту інтересів малолітніх дітей залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради, як орган опіки та піклування (далі також третя особа-3). Ухвалою суду від 28.01.2026 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 11.02.2026. У судовому засіданні 11.02.2026 позивач частково підтримала позовні вимоги, а саме в частині позбавлення батьківським прав її матері та призначення їх опікуном брата та сестри. У частині стягнення аліментів позов просила залишити без розгляду. Також просила не стягувати судовий збір з відповідачки. Відповідач, належним чином повідомлена, до суду не з`явилася, про причини неявки не повідомила. Представники третіх осіб підтримали позовні вимоги, позов просили розглянути за їх відсутності. Відповідач [PERSON] також просила розглянути справу за її відсутності. Ухвалою суду від 19.02.2026 позов [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення аліментів залишено без розгляду. Фактичні обставини справи Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом установлено, що матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та позивача [PERSON] , [INFO] , є відповідачка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження та витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян: - [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 06.06.2019, виданим Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 767 від 27.01.2017); - [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 06.06.2019, виданим Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 1380 від 05.10.2018); - [PERSON] (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00026141067 від 10.04.2020, зареєстровано Першим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 616 від 24.09.2003). У кожного з дітей у свідоцтві про народження зазначений батько зі слів матері в прядку ст. 135 СК України. До тимчасового відібрання дітей від матері, останні зареєстровані та проживали за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю Центру соціальних служб ОМР від 28.04.2025 № 04/01-1355. Наказами Служби у справах дітей ОМР від 09.05.2025 [PERSON] (наказ № 61), [PERSON] (наказ № 62), взято на облік як дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. залишилися без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно з відповіддю Одеського РУП № 1 ГУНП в Одеській області від 17.06.2025 № 63115-2025 установлено, що 09.06.2025 [PERSON] розпивала із знайомими алкогольні напої за місцем проживання, де також знаходилися її діти. За наслідками відпрацювання звернення працівниками поліції відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 184 КУпАП (Невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей). Установлено, що [PERSON] постійно зловживає спиртним напоями. У будинку не створені належні умови для проживання дійте: не прибрано, відсутня їжа та окремі спальні місця для дітей. Як наслідок діти тимчасово передані сестрі [PERSON] . Відповідно до актів комісійного обстеження б/н від 09.05.2025 та б/н від 30.05.20025 Службою у справах дітей ОМР умов проживання в будинку за адресою: [ADDRESS] , установлено, що будинок має одну кімнату. На час огляду продукти харчування відсутні. Умов для навчання та проживання дітей не створено. Щодо характеристики особи [PERSON] та [PERSON] суд зазначає, що відповідно до відповіді з КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР від 19.11.2025 № 01-01-10/1955 вказані особи під наглядом у лікарів нарколога та/чи психіатра не перебувають. [PERSON] ніде офіційно не працевлаштована. Офіційних джерел для існування та утримання дітей у відповідача під час судового розгляду не виявлено. [PERSON] раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, що підтверджується витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимостей» станом на 06.08.2025. Відповідно до характеристики за вих. № 672 від 08.12.2025 на учнів 1-Б класу Одеського ліцею № 38 ОМР [PERSON] та [PERSON] , останні регулярно відвідують ліцей. З усіх питань, пов`язаних з навчальним процесом, ліцей контактує виключно з їхньою сестрою [PERSON] . Матір дітей до ліцею жодного разу не зверталася, батьківські збори не відвідувала. Діти забезпечені медичним обслуговуванням та відвідують лікарню у супроводі старшої сестри [PERSON] , що підтверджується відповіддю КНП «Дитяча міська поліклініка № 6» ОМР від 01.12.2025 № 01-589. Відповідно до акту комісійного обстеження б/н від 26.11.2025 Службою у справах дітей ОМР умов проживання в будинку за адресою: [ADDRESS] , установлено, що на час повторного огляду позитивних тенденцій не вбачається. На час огляду жодних умов для навчання та проживання дітей матір`ю не створено. Також в судовому засіданні заслухано думку дітей [PERSON] та [PERSON] , які повідомили, що наразі навчаються в одному класі, куди їх влаштувала сестра. До цього в ліцей не ходили. Просять залишити їх проживати разом із сестрою та не повертати до матері. Згідно з висновком Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, від 26.01.2026 № 01-11/61/2, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дітей означеної установи, районна адміністрація вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Згідно з поданням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, від 26.01.2026 № 01-11/61/1, районна адміністрація просить призначити опікуном малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] їхню сестру [PERSON] . Застосовані норми права Надаючи правову кваліфікацію встановленим обставинам, суд зазначає, що спірні правовідносини з приводу позбавлення батьківських прав врегульовані положеннями Конституції України, Конвенції про права дитини, Закону України «Про охорону дитинства», а також нормами СК України. При цьому, застосовуючи правові норми до спірних правовідносин та визначаючи їх зміст шляхом тлумачення, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка є джерелом права в Україні, та відповідно до якої національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (п. 45, рішення ЄСПЛ від 06.12.2007, справа «Воловік проти України», заява № 15123/03). Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України). Основний Закон Держави передбачає, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ст. 51 ). Відповідно до Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, Держава Україна взяла на себе ряд зобов`язань щодо забезпечення належного розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції). Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції). Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції). Аналогічні норми закріплені у Законі України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III, відповідно до ст. 8 якого кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону). Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України). За приписами ч. 1-3, 5 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 1-4 ст. 157 СК України). Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (ч. 4 ст. 15 СК України). Згідно з національним законодавством, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва (п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України). Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу (ч. 4 ст. 164 СК України). За приписами ч. 1, 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим (ч. 4 ст. 167 СК України). Мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (ч. 1 ст. 169 СК України). Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100 рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України»). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (п. 50 рішення ЄСПЛ від 18.12. 2008 року у справі «Савіни проти України). Отже, з кумулятивного аналізу зазначених положень нормативно-правових актів логічно випливає, що при вирішенні будь-якого спору, який стосується інтересів дитини, превалюють інтереси дитини. Належний та гармонійний розвиток дитини в усіх сферах сімейного та суспільного життя є предметом захисту Держави та обов`язком кожного з батьків. При цьому, забезпечуючи належний розвиток дитини, батьки є рівними як в правах так і в обов`язках. Сплата аліментів та додаткових витрат на дитину виконують компенсаторну функцію для того з батьків, або інших осіб, з ким проживає дитина. Мотиви прийнятого рішення Так, основні підстави для позбавлення батьківських прав визначені в ч. 1 ст. 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Отже, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються доказами, обсяг батьківських прав може бути обмежений або припинений. Підстави, визначені ч. 1 ст. 164 СК України, як кожна окремо, так і в сукупності є самодостатніми для позбавлення батьківських прав. Аналізуючи зібрані у справі докази до та під час судового розгляду, ураховуючи перебіг подій у вказаній сім`ї, суд доходить висновку, що наразі дії матері не направлені на виправлення (покращення) ситуації, що склалася з виконанням нею батьківських обов`язків відносно своїх малолітніх дітей. Основними підставами для відібрання дітей від матері та їх тимчасового влаштування до старшої доньки були наявні ознаки небезпеки для їх життя, здоров`я та морального виховання як зі сторони матері, так і зі сторони третіх осіб, за потурання матері, а також ухилення останньою від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечення здобуття ними повної загальної середньої освіти. Про це свідчать, зокрема, акти обстеження умов проживання дітей, відповіді з ліцею та медичного закладу, де навчаються та отримують медичну допомогу малолітні діти. Означені обставини також підтверджені під час з`ясування думки дітей у судовому засіданні. Системне невиконання матір`ю обов`язків по вихованню дітей підтверджено також інформацією про її неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності у 2025 році за ч. 2 ст. 184 КУпАП (Невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей). Водночас, суд відмічає, що матір`ю за місцем проживання дітей не створено жодних умов для навчання та проживання, не забезпечено нормальне харчування. Указане призвело до того, що діти не отримують належного рівня освіти та харчування. Даючи оцінку поведінці та діям матері під час судового провадження суд відмічає, що дії останньої не направлені на покращення ситуації щодо виховання дітей, про що свідчить її власна заява про визнання позову. Зазначені вище обставини у своїй сукупності дають суду достатні підстави для констатації факту наявності небезпеки для життя та здоров`я дітей, їх моральному вихованню та відсутності здобуття ними повної загальної середньої освіти у разі залишення дітей з матір`ю. Установлені обставини вказують на необхідність на цьому етапі життєвого шляху дітей позбавити матір батьківських прав та призначити опікуном їх старшу сестру. Означене в повній мірі буде відповідати їх найкращим інтересам. Разом з тим, суд зауважує, що хоча позбавлення батьківських прав має безстроковий характер, водночас, якщо відпадуть причини, які стали підставою для позбавлення батьківських прав, суд за заявою батьків може постановити рішення про поновлення у батьківських правах (ч. 1 ст. 169 СК України). Наведене вище узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10. 2018 у справі № 402/428/16. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, втручання держави в право на повагу до свого приватного та сімейного життя повинно відповідати критеріям правомірності втручання в право особи. Тобто, будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність наявності в сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Саме «необхідність у демократичному суспільстві» обумовлюється причинами, які виправдовують таке втручання, мають бути «відповідними і достатніми» для такого втручання, а «нагальна суспільна потреба» пропорційна законній меті. Відтак, основоположним критерієм, за наявності перших двох, є дотримання пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу». При цьому особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. З цього приводу суд зазначає, що позбавлення матері батьківських прав у цій справі має законні підстави, переслідує легітимну мету забезпечення безпеки та належного розвитку дітей, та є необхідним в демократичному суспільстві, оскільки відповідатиме найкращим інтересам дітей та вчиняється для захисту їх здоров`я та моралі. Висновки суду Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню та зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1, 2 ст. 13, ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України). Отже, проаналізувавши заяви по суті справи та надані докази на їх підтвердження у поєднанні із застосованими правовими нормами, враховуючи мотиви, покладені в основу рішення, суд доходить висновку, що позивачем доведено перед судом належними та допустимими доказами факт наявності небезпеки для життя та здоров`я дітей [PERSON] та [PERSON] під час їх проживання разом з матір`ю [PERSON] , їх моральному вихованню та незабезпечення здобуття ними повної загальної середньої освіти, що зумовлює необхідність позбавлення матері батьківських прав. Щодо судових витрат За приписами ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: approved