Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

17 грудня 2025 року [PERSON] (далі позивач або [PERSON] ), від імені якої діє Самулевич Олена Миколаївна (далі представник позивача [PERSON] ) звернулась в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач або [PERSON] ) в якому просить розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, який зареєстрований 22.10.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 547. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає що перебуває у шлюбі з відповідачкою з 2011 року в якому у них народилась дочка [PERSON] у 2011 році, син [PERSON] , у 2012 роуі та син [PERSON] . Зазначає що шлюб з відповідачем не склався, сторони перестали вести спільне господарство, частими стали непорозуміння, припинились сімейно-шлюбні відносини. Вважає, що шлюб став формальним, а примирення не можливим. Подальше перебування в шлюбі вважає порушенням своїх прав та інтересів, а тому просить його розірвати. Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Ухвалою суду від 22.12.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, ухвалив здійснювати подальший розгляд (формування та зберігання) справи у змішаній (паперовій та електронній) формі. Суд витребував у державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину відповідачем державного кордону, а з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України у Волинській області інформацію про місце реєстрації відповідача та інформацію, що підтверджувала б вибуття відповідача на постійне місце проживання закордон, у разі наявності такої. Ухвалою від 26.01.2026 вирішено здійснювати розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, призначено судове засідання на 13.02.2026. 15.01.2026 до суд від Державної прикордонної служби України надійшла витребувана судом інфолрмація з якої видно, що відповавідач неодноразово здійснював перетин державного кордону як на в`їзд так і на виїзд у у період з 2017 по 2024 роки. 20.01.2026 до суду надійшла відповідь з ВОМІРМП УДМС України у Волинській області про про зняття відповідача 04.06.2018 з реєстрації за місцем проживання у [ADDRESS] , інформації про те, що відповідач вибув закордон на постійне місце проживання не надано. У судове засідання 13.02.2026 учасники справи не прибули. Відповідач викликався у судове засідання в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на сайті Судової влади України в мережі Інтернет у зв`язку з невстановленням судом адреси місця реєстрації відповідача. Верховний Суд у своїх постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19) та від 8 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) наголосив, що якщо учасники судового процесу, зокрема сторони чи їхні представники, не з`явилися на судове засідання, але суд дійде висновку, що наявних матеріалів достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, розгляд справи може бути завершено без її відкладення. Основним критерієм для відкладення справи є не відсутність сторони або її представника, а неможливість вирішення спору в межах відповідного судового засідання. У цій справі суд вважає, що наявних матеріалів достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення, тому вирішення спору по суті може відбутися без відкладення розгляду справи. Зважаючи на зазначені обставини, суд, відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на основі наявних у справі доказів. Це зумовлено тим, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, однак не з`явився без пояснення причин та не подав відзиву, позивач просить задовольнити позов, заперечень проти прийняття заочного рішення позивач не висловлював. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 22.10.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області зареєстровано шлюб між позивачкою [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та відповідачем [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 22.10.2011. [INFO] у позивача та відповідачки народилась дочка [PERSON] , що видно з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.02.2011. [INFO] у позивача та відповідачки народився син [PERSON] , що видно з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.02.2012. [INFO] у позивача та відповідачки народився син [PERSON] , що видно з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.03.2019. З відповіді №2161227 від 22.12.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру видно, що відповідач знятий з реєстрації 04.06.2018 за адресою: [ADDRESS] . Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері сімейних правовідносин щодо розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст. 110 Сімейного кодексу України (далі- СК України), позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У ч. 1 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. З викладених у позовній заяві обґрунтувань вбачається, що сторони не ведуть спільного господарства, відсутній спільний сімейний бюджет, припинились сімейно-шлюбні відносини, а тому примирення та збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що відсутність у позивачки бажання продовжувати шлюбні відносини, почуття взаємоповаги та любові, а також те, що позивач не веде з відповідачкою спільного господарства та сімейного бюджету, припинили сімейно-шлюбні відносини свідчить про неможливість примирення та збереження шлюбу. Відповідно до положень ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відтак, за відсутності згоди позивачки перебувати у шлюбі з відповідачем, який відповідно до ст. 21 СК України є сімейним союзом чоловіка та жінки, що полягає в "постійній спільності усього їхнього життя", не відповідає та суперечить інтересам позивачки, яка такої спільності не відчуває та не проявляє. Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище,

Outcome: approved