Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовуються тими обставинами, що органом опіки та піклування з`ясовано, що [PERSON] , тимчасово проживає на території села Тарасівка в житловому будинку, в якому відсутні умови для проживання дітей, оскільки веде бродяжницький спосіб життя, немає самостійного доходу, постійного місця проживання, своєю поведінкою подає негативний приклад дітям, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не здійснює підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей. У зв`язку із чим просить позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав, зареєстровану за адресою: [ADDRESS] , відносно малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , аліменти на користь малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення даного позову і до досягнення кожною дитиною повноліття. Представник Виконавчого комітету Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради в судовому засіданні позов підтримав і пояснив, що мати дітей злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, у зв`язку із чим просить задовольнити позов. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, причин неявки суду не повідомила. Свідок [PERSON] - поліцейський громади в судовому засіданні дав показання, в яких вказав, що 10 липня 2025 року прибули до житлового будинку в [ADDRESS] в зв`язку з проведенням розшукових дій по пошуку певної особи. В житловому будинку виявили двох малолітніх дітей, яких залишили під наглядом того чоловіка. Мати дітей знайти не вдалося , діти були голодні, немиті , сусіди дали дітям поїсти. Після чого працівники поліції викликали «швидку допомогу» і почали складати акт про знайдених дітей. Заслухавши представника позивача, свідка, вивчивши матеріали справи в повному об`ємі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 10 липня 2025 року близько 10 год. 40 хв. під час відпрацювання території поліцейськими офіцерами Слобідсько-Кульчієвецької територіальної громади, в [ADDRESS] було виявлено [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яких залишила в небезпеці, а саме без їжі та в умовах антисанітарії їх матір - [PERSON] . (а.с. 10) Батьками дітей є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] виданого 17 жовтня 2024 року та серії [NUMBER] виданого 14 липня 2022 року та витягами з Державного реєстру актів цивільного стану №00052370555, 00052370338. (а.с. 6-9) Відомості про батька дітей внесені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України зі слів матері. Рішенням виконавчого комітету Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради від 17.07.2025 №196 затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII(далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. В абзаці 2 пункту 16 Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи викладене, як безспірно встановлено в судовому засіданні, відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, а саме: не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не допомагає їм матеріально, не цікавиться їхнім здоров`ям, навчанням та вихованням, не спілкується з ними без будь-яких перешкод та причин для цього. Відповідачкою не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що їй чиняться будь-які перешкоди у спілкуванні з дітьми, і таким чином вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, а тому, суд приходить до переконання, що відповідачку слід позбавити батьківських прав відносно дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1-2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 4 ст. 170 СК України). Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в ч. 1 ст. 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 193 СК України влаштування дитини до закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням. Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах Відтак, позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню в розмірі 1/4 частки на утримання двох дітей. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню суд враховує матеріальне становище матері, яка ніде не працює і доходів не має. Однак , враховуючи, що позов заявлено в інтересах дітей, які будуть вказані стягувачами у виконавчих листах та виконавчих провадженнях, те, що у виконавчому листі може бути вказаний тільки один стягувач , то з метою ефективного захисту прав і законних інтересів малолітніх дітей та забезпечення можливості виконання судового рішення в частині стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідачки на користь кожної дитини в розмірі по 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення ними повноліття. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial