Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 13.09.2024 року між TOB «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено договір позики № 73799156, за умовами якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджених умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника з використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Підписання цього договору позики відповідач підтвердила, що вона ознайомилася на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також погодилася, що до моменту підписання договору позики вивчила цей договір та Правила надання грошових коштів у позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору їй зрозумілі. Відповідно до п. 21 договору позики, цей договір укладений у вигляді електронного документа, шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». 14.06.2021 року між TOB «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого TOB «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників № 44 від 21.02.2025 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики № 73799156 від 13.09.2024 року в сумі 28 933, 14 грн., з яких: 14 259, 00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 109, 27 грн. - сума заборгованості за відсотками; 7 314, 87 грн. сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою; 2 250, 00 грн. - комісія за надання позики. Представник позивача зазначив, що з моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій за вказаним договором. Отже, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів за укладеним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в загальному розмірі 28 933, 14 грн., а тому позивач, який набув право вимоги до відповідача за вказаним договором, звернувся до суду з даним позовом. На підставі викладеного просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором позики № 73799156 від 13.09.2024 року в розмірі 28 933, 14 грн., а також понесені судові витрати. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 03.12.2025 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що суму заборгованості визнає частково, а саме 15 000, 00 грн. тіла кредиту та 1 125, 00 грн. процентів нарахованих у межах строку дії договору 30 днів, а інші вимоги вважає безпідставними. Щодо нарахованих відсотків у розмірі 5 109,27 грн. зазначила, що процентна ставка за договором становила 0,25 % на день, що за 30 днів становить 1 125,00 грн. Заявлена позивачем сума відсотків у розмірі 5 109,27 грн. значно перевищує узгоджену і є безпідставним збільшенням зобов`язання. Щодо процентів за понадстрокове користування позикою у розмірі 7 314,87 грн., зазначила, що такі проценти мають характер неустойки, що є подвійним покаранням одного виду та під час воєнного стану кредитори не мають права нараховувати додаткові платежі за прострочення. Щодо комісії за надання позики у розмірі 2 250, грн. вказала, що комісія, передбачена договором, може бути визнана несправедливою умовою договору відповідно до ст.11 та 18 Закону України «Про захист прав споживачів». На підставі викладеного просила позовні вимоги задовольнити частково та визнати обґрунтованою лише суму 15 000, 00 грн. тіло позики і 1 125, 00 грн. процентів, а також просила судові витрати покласти пропорційно задоволеними вимогам. Представником позивача до суду подано відповідь на відзив, в якому зазначила, що позивачем доведено факт укладення кредитного договору на умовах, визначених у ньому, в електронній формі, яка прирівнюється за законом до письмової шляхом прийняття (акцепту) відповідачем пропозиції (оферти) позикодавця укласти такий договір у мережі Інтернет на інтернет-ресурсі Товариств (позикодавців), як різновиду інформаційно-телекомунікаційної системи. При цьому прийняття відповідачем пропозиції укласти зазначені договори здійснено шляхом заповнення нею, зокрема формуляра заяви (форми), паспорту споживчого кредиту або позики, про прийняття такої пропозиції в електронній формі та підписанням за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог, а саме того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок позичальника, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок їй не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлена можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Також зазначила, що кредитний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, тому кінцева дата строку кредиту - є лише датою повернення кредиту, а не датою закінчення строку дії кредитного договору. Обставини, на які посилається відповідач у відзиві на позовну заяву, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог - вважає не обґрунтованими, недоведеними, суперечать умовам укладених правочинів, нормам чинного законодавства, ряду правових позицій викладених в Постановах ВСУ, а отже є такими що не підлягають задоволенню та не повинні братися судом до уваги. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, в прохальній частині відповіді на відзив просила суд розглянути справу за відсутності представника позивача. Відповідач, будучи повідомленою про розгляд справи, до суду повторно не прибула, участь у розгляді справи в суді не взяла, заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подала. Відтак, оскільки суд позбавлений можливості в черговий раз відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в заочному порядку. За змістом ст. 223 ЦПК України, повторна неявка учасника справи незалежно від причин неявки, не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 13.09.2024 року між TOB «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено договір позики з комісією за надання позики на умовах повернення позики в кінці строку позики № 73799156, який підписано електронним підписом відповідача (одноразовий ідентифікатор 45452). Відповідно до п.п. 1, 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 4, 18 договору, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, з метою придбання товарів для задоволення власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконання обов`язків найманого працівника, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики та комісію за надання позики. Сума позики становить 15 000, 00 грн. Строк позики становить 30 днів, процентна ставка 0,250 % фіксована в день, комісія за надання позики від суми наданої позики 15%, що у грошовому виразі складає 2 250, 00 грн., дата надання позики 13.09.2024 року, дата повернення позики 12.10.2024 року, денна процентна ставка 0,750 % в день, проценти за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день 2, 70 %, пеня 2,7 % в день, орієнтовна загальна вартість позики 18 375, 00 грн. Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики, виходячи із строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором. Комісія за надання позики нараховується одноразово в дату надання позики (в перший день користування позики), що визначена п. 2 договору. Якщо сума позики, зазначена в п. 2 договору, не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений договором строк позикодавець має право, у випадку невиконання позичальником умов цього договору, нараховувати пеню в розмірі, визначеному п. 2 договору за кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства. Якщо сума позики, зазначена в п. 2 договору, перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений договором строк нараховуються проценти за понадстрокове користування позикою (її частиною) за ставкою, визначеною в п. 2 договору за кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства. Згідно з п. 26 договору, зміна або припинення в односторонньому порядку договірних зобов`язань повністю чи частково, а також одностороння відмова від їх виконання, не допускаються, окрім випадків, встановлених законом, договором та/або Правилами. 13.09.2024 року [PERSON] ознайомилася із умовами кредитування в TOB «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора 70512 підписала Паспорт споживчого кредиту до договору позики з комісією за надання позики на умовах повернення позики в кінці строку позики - інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. Відповідно до графіку платежів та паспорта споживчого кредиту реальна річна процентна ставка за вказаним договором становить 1 186, 17 %, орієнтовна загальна вартість кредиту 18 375, 00 грн. Фак надання [PERSON] коштів у позику у розмірі 15 000, 00 грн. на картку № [NUMBER] 13.09.2024 року підтверджується листом АТ «ТАСКОМБАНК» № 43839/80 від 13.10.2025 року. Відповідно до наданого первісним кредитором розрахунку заборгованості за договором позики з комісією за надання позики на умовах повернення позики в кінці строку позики від 13.09.2024 року № 73799156, у відповідача наявна заборгованість, яка станом на 21.02.2025 року становить 28 933, 14 грн., з яких: 14 259, 00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 109, 27 грн. - сума заборгованості за відсотками; 7 314, 87 грн. сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою; 2 250, 00 грн. - комісія за надання позики. Також, з розрахунку встановлено, що відповідачем здійснено часткову оплату, а саме 11.10.2024 року у розмірі 1087,50 грн., 10.11.2024 року у розмірі 300, 00 грн. та 12.11.2024 року у розмірі 441,00 грн., а всього у розмірі 1 828, 50 грн. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21 та 28.07.2021 року додаткову угоду № 2, 13.06.2022 року додаткову угоду № 7 і 21.02.2025 року додаткову угоду № 48 до вказаного договору, відповідно до яких право вимоги за договором позики від 13.09.2024 року № 73799156 укладеним між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Передача права вимоги ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників № 44 від 21.02.2025 року за договором факторингу та реєстром боржників № 44 від 21.02.2025 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою ст. 530 ЦК України, встановлено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Положеннями статтей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1 ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі№732/670/19,від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Вирішуючи питання про визначення розміру стягнення, суд зауважує, що з розрахунку заборгованості за договором позики № 73799156 від 13.09.2024 року, долученого позивачем, вбачається, що заборгованість за відсотками нарахована за період з 13.09.2024 року по 15.11.2024 року у розмірі 6 196, 77 грн., а з урахування сплачених відсотків відповідачем 11.10.2024 року у розмірі 1087, 50 грн. та становить 5 109, 27 грн., які і заявлені позивачем до стягнення. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц. У постанові від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Так, судом встановлено, що відповідачем та позивачем у вказаному договорі позики погоджено строк кредитування - 30 днів, тобто до 12.10.2024 року зі сплатою відсотків в розмірі 1125, 00 грн. у межах строку кредитування (згідно договору позики № 73799156 та Додатку № 1 до цього договору). Разом із тим, згідно розрахунку заборгованості, долученого позивачем, вбачається, що відсотки за користування кредитом зі строком кредитування до 12.10.2024 року продовжували незаконно нараховуватися після закінчення строку основного зобов`язання. При цьому неповернення кредиту у визначений договором строк, в даному випадку після спливу строку кредитування 12.10.2024 року, свідчить не про продовження строку договору, а про неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань. Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. У разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором, на що вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16. У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Разом з тим, за умовами укладеного між сторонами договору позивач відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 12.10.2024 року, а після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, та у разі прострочення позичальником грошового зобов`язання позикодавець має право на стягнення грошових коштів відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, однак у цій справі таких позовних вимог позивачем не заявлено, а тому суд приходить до висновку щодо відсутності у позивача права вимоги на стягнення з відповідача заборгованості за простроченими процентами поза межами дії кредитного договору. Отже, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за відсотками поза межами дії договору позики № 73799156, тобто після 12.10.2024 року є безпідставними та задоволенню не підлягають. Позивачем заявлено також про стягнення процентів у розмірі 7 314, 87 грн. за понадстрокове користування позикою, проте доказів пролонгації договору позики не надає. Умовами договору позики не передбачено можливості пролонгації строку кредитування, що давало б позивачу право на нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом Враховуючи викладене суд вважає, що у цьому випадку до стягнення підлягають відсотки за користування кредитом у межах строку дії кредитного договору у розмірі 37,50 грн. (1125,00 (сума відсотків нарахована в межах строку дії договору позики) 1087, 50 (сума сплачених коштів відповідачем 11.10.2024 року та які позивачем зараховані на погашення відсотків), як такі, що відповідають умовам договору № 73799156, натомість вимога про стягнення процентів за понадстрокове користування кредитом у розмірі 7 314, 87 грн. задоволенню не підлягає. З урахуванням викладеного, оцінивши надані у справі докази та приймаючи до уваги, що відповідач не виконала належним чином у повному обсязі свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором позики № 73799156, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково на суму 16 546, 50 грн., що включає заборгованість за тілом кредиту у розмірі 14 259, 00 грн, відсотками у розмірі 37, 50 грн. у межах строку кредитного договору (30 днів) та з урахування сплачених відповідачем коштів та комісію у розмірі 2 250, 00 грн. Щодо доводів відповідача на несправедливість визначених у договорі положень щодо встановлення зобов`язань про сплату комісії, суд зазначає наступне. Як було установлено, відповідач отримала позику на підставі вказаного договору, що свідчить про прийняття нею відповідних умов. Відповідач не оспорює положень договору щодо встановлення зобов`язань про сплату комісії та не надала жодних доказів на підтвердження того, що укладений нею договір позики мав інші умови ніж той, що був наданий позивачем. При цьому, вона не зверталася до суду із вимогами про визнання їх недійсними, та, користуючись позикою висловила відповідні заперечення лише після пред`явлення до неї позову про стягнення заборгованості. Отже доводи відповідача про несправедливість умов договору щодо встановлення зобов`язань про сплату комісії є безпідставними і спростовуються матеріалами справи. При цьому, щодо доводів викладених представником позивача у відповіді на відзив, суд зазначає, що такі відповідачем не оспорюються, а тому є такими, що не заслуговують на увагу. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено порушене право позивача, що підлягає захисту шляхом примусового виконання грошового зобов`язання. Отже, враховуючи викладене, пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи те, що позов задоволено частково, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 1 731, 67 грн., виходячи з розрахунку: (розмір задоволених позовних вимог 16 546, 50 грн.) * 3 028, 00 грн. (сума сплаченого судового збору) / 28 933, 14 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 1 731, 67 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial