Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

11.02.2026 [PERSON] (далі - заявниця) в особі свого представника - адвоката Козятник Л.Г. звернулась до Подільського районного суду м. Києва із заявою про продовження дії обмежувального припису відносно [PERSON] , [INFO] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , на строк 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав: - заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання та перебування [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше ніж 100 метрів до [PERSON] у будь-якому місці її перебування (місце проживання, відпочинку, прогулянки, медичного закладу тощо); - заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому йому, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; - заборонити [PERSON] спілкуватися, вести листування, телефонні переговори з [PERSON] особисто або через третіх осіб, а також контактувати з нею будь-якими іншими засобами зв`язку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 22.10.2025 року у справі № 758/16624/25 видано [PERSON] обмежувальний припис стосовно [PERSON] строком на 3 місяці. Необхідність у продовженні обмежувального припису обумовлена тим, що 04.11.2025 [PERSON] після отримання копії рішення від 22.10.2025 направила [PERSON] засобами мобільного зв`язку фото копії такого рішення. Будучи обізнаним у встановленні судом обмежувального припису із забороною контактувати з [PERSON] будь-якими засобами зв`язку [PERSON] 04.11.2025 надіслав засобами зв`язку ряд смс-повідомлень [PERSON] . Також, в один із днів листопада 2025 року, вже після встановлення судом обмежувального припису, [PERSON] стало відомо, що в той час, коли вона приводить сина до дитячого садочку, [PERSON] перебував певний час біля входу в приміщення дитячого закладу. Лише за збігом обставин [PERSON] не зустрілась зі [PERSON] , у той день [PERSON] з сином відвідувала медичний заклад. Однак, лише думки про зустріч зі [PERSON] , навіюють [PERSON] на спогади про його знущання над нею, від яких заявниця до сих пір не може оговтатись. Крім того, слідчим відділом Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12025100070002275 від 19.11.2025 за ст. 126-1 КК України за фактом вчинення щодо [PERSON] домашнього насильства її чоловіком. [PERSON] у зазначеному кримінальному провадженні має статус потерпілої. На переконання заявниці застосування обмежувального припису з визначенням тимчасових обмежень його прав виявилось дієвим заходом, який убезпечив [PERSON] від домашнього насильства з боку колишнього чоловіка. Заявниця має обґрунтовані побоювання, що в разі не продовження стосовно [PERSON] обмежувального припису з великою вірогідністю можуть вчинятись по відношенню до неї діяння, пов`язані з домашнім насильством. 11.02.2026 року суд постановив ухвалу про прийняття заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, в якій призначив судове засідання на 13.02.2026 року. У судове засідання заявниця не з`явилась. 13.02.2026 року до суду надійшло клопотання представника заявниці - адвоката Козятник Л.Г. про розгляд справи без її участі, вимоги заяви підтримує. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні щодо задоволення заяви заперечив. Зазначив, що він перебував у шлюбі із [PERSON] з 19.06.2025 року. У сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . Крім того, [PERSON] має старшого сина він іншого шлюбу, за яким [PERSON] доглядав, зокрема відводив його до садочку та забирав. У них були нормальні родинні стосунки. Разом з тим, починаючи з червня 2025 року між [PERSON] та [PERSON] виникали постійні непорозуміння та сварки, однак він стверджує, що ніколи не застосовував фізичне насилля щодо колишньої дружини. В подальшому шлюб між сторонами було розірвано. [PERSON] підтвердив, що 04.11.2025 [PERSON] направила йому засобами мобільного зв`язку фото копію рішення Подільського районного суду міста Києва від 22.10.2025 року у справі № 758/16624/25 і він вів із нею переписку. При цьому, він не знав про вказане рішення суду, оскільки не був викликаний на розгляд справи та не отримував від суду копію рішення. Після того, як 04.11.2025 він ознайомився із зазначеним рішенням суду він жодного разу не спілкувався та не зустрічався особисто із [PERSON] . Зауважив, що на початку вересня 2025 року у колишнього подружжя народилась дитина, яку через дію обмежувального припису він взагалі не бачить і не приймає участі у догляді та вихованні за нею. Вважає, що відсутні підстави звинувачувати його у домашньому насиллі відносно колишньої дружини [PERSON] . Заслухавши пояснення заінтересованої особи та дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов наступних висновків. Вирішуючи обґрунтованість доводів заявниці, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а також наявність підстав для продовження дії обмежувального припису в цілому, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 350-7 ЦПК України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу. Згідно ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до п.п. 2, 7 ч. 2 ст. 3 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: колишнє подружжя; батьки (мати, батько) і дитина (діти). Відповідно до пункту третього частини першої ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону передбачено, що кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Згідно з пунктом першим частини першої ст. 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до пунктів сьомого та восьмого частини першої ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21.11.2018 (касаційне провадження №61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. При цьому, згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 404/5203/19 (провадження № 61-22539св19), законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішенні такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущень необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Сам по собі факт не притягнення особи до юридичної відповідальності не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника. Згідно з визнаними Україною міжнародними стандартами насильство в сім`ї виступає грубим порушенням прав людини і посягає на основні соціальні цінності життя людини, честь та гідність, недоторканність та безпеку, власність та приватне життя, а також на право дітей на виховання у сімейному середовищі. В силу вимог частини третьої ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. За пунктом дев`ятим частини першої ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів як заявника, так і осіб, відносно яких заявник просить видати обмежувальний припис, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди також мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 12.04.2022 у справі №753/4405/20, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 22.10.2025 року у справі № 758/16624/25частково задоволено заяву заявника про видачу обмежувального припису. Видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , яким встановлено наступні заходи тимчасового обмеження його прав та покладено на нього наступні обов`язки: - заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання та перебування [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше ніж 100 метрів до [PERSON] у будь-якому місці її перебування (місце проживання, відпочинку, прогулянки, медичного закладу тощо); - заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому йому, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; - заборонити [PERSON] спілкуватися, вести листування, телефонні переговори з [PERSON] особисто або через третіх осіб, а також контактувати з нею будь-якими іншими засобами зв`язку. Однак, заявник вказує, що обставини, які стали підставою для винесення судом обмежувального припису, продовжують існувати. Зокрема: 1. 04.11.2025 [PERSON] спілкувався засобами мобільного зв`язку із [PERSON] ; 2. [PERSON] в один із днів листопада 2025 року, вже після встановлення судом обмежувального припису, перебував певний час біля входу в приміщення дитячого закладу, який відвідує син заявниці. При цьому, [PERSON] та [PERSON] не зустрілись, оскільки в цей день остання разом з сином відвідувала медичний заклад; 3. На даний час триває досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12025100070002275 від 19.11.2025 за ст. 126-1 КК України за фактом вчинення щодо [PERSON] домашнього насильства її чоловіком. [PERSON] у зазначеному кримінальному провадженні має статус потерпілої. Оцінюючи надані заявником докази на підтвердження фактів продовження вчинення щодо неї домашнього насильства заінтересованою особою, суд зазначає наступне. Заявник та заінтересована особа підтвердили факт спілкування засобами мобільного зв`язку, який мав місце [INFO] . Разом з тим, суд бере до уваги те, що заінтересована особа [PERSON] не знав про застосування відносно нього обмежувального припису, що і стало предметом такої розмови. В подальшому, [PERSON] не спілкування ні особисто, ні за допомогою будь-яких засобів зв`язку із заявницею. Доказів протилежного заявницею суду не надано. Враховуючи принцип презумпції невинуватості, закріплений у статті 62 Конституції України, [PERSON] вважається не винуватим у вчиненні домашнього насильства щодо [PERSON] за ст. 126-1 КК України до тих пір поки його вина не буде встановлена обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили. Суд бере до уваги те, що заявницею не надані суду належні докази продовження вчинення [PERSON] стосовно неї домашнього насильства, що є необхідною умовою для продовження дії обмежувального припису. Неприязні стосунки, що склалися між колишнім подружжям не можуть бути підставою для продовження дії обмежувального припису, а обставини, щоб вказували на можливу для заявника загрозу, порушення заінтересованою особою вимог виданого рішення про видачу обмежувального припису, судом не встановлені. Оцінивши вказані вище докази у їх сукупності, суд вважає, що вони не свідчать про наявність обставин, із якими закон пов`язує можливість продовження дії обмежувального припису, відтак заяву [PERSON] слід залишити без задоволення. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: dismissed