Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] є наймачем житлового приміщення житловою площею 42,3 кв.м. за адресою: квартира [ADDRESS] . Ордер на вказану квартиру отримував батько позивача, який помер. У вказаній квартирі зареєстровано місце проживання відповідача. Відповідач у квартирі тривалий час не проживає, його речей у квартирі немає. Позивач жодних перешкод відповідачу у користуванні квартирою не чинить. Відповідач сам прийняв рішення не проживати в квартирі та з власної волі змінив місце свого проживання. Факт реєстрації відповідача у квартирі порушує право позивача на належне користування житлом, обтяжує його в додатковій оплаті комунальних послуг відповідно до кількості зареєстрованих осіб. Відповідач не бажає добровільно знятися з реєстраційного обліку у вказаній квартирі, позивач вважає, що є всі підстави для того, щоб визнати відповідача таким, втратив право користування квартирою. Ухвалою суду від 19 грудня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 13 січня 2026 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 10 лютого 2026 року. Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце засідання повідомлена належним чином. Представник позивача у судовому засіданні надала пояснення, що співпадають з позицією викладеною у позовній заяві, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у порядку визначеному ЦПК України, причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подав. Вараська міська рада подала до суду заяву про розгляд справи за наявними матеріалами за відсутності її представника. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, суд встановив наступне. 25 листопада 1980 року виконавчим комітетом Кузнецовської селищної Ради народних депутатів видано ордер №2119 [PERSON] , сім`я якого складається з чотирьох чоловік, на право зайняття 2 кімнат загальною площею 27,6 кв.м. в квартирі [ADDRESS] . У ордері зазначено, що [PERSON] є дочкою [PERSON] . [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] , здійснює оплату за надані житлово-комунальні послуги. Згідно з відомостями департаменту соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Допитані як свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з січня 2022 року, квартиру залишив добровільно, речей його у квартирі не має, перешкод в користуванні квартирою йому ніхто не чинив. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у житловому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі №490/12384/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі N760/13113/14-ц, від 26 лютого 2020 року у справі N333/6160/17, від 18 березня 2020 року у справі N182/6536/13-ц. Суд дійшов висновку, що позивачем доведено, що відповідач дійсно не проживає у спірній квартирі більше шести місяців без поважних причин, втратив інтерес до вказаного житла, за місцем реєстрації не з`являється. Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні спірною квартирою чи проживанні в ній, про поважність причин його відсутності понад законодавчо встановлені строки, наявність між сторонами домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved