Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом до [PERSON] і просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстрований 04 вересня 2019 року в Тернопільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 1768. В обґрунтування позову посилається на те, що 04 вересня 2019 року між нею та відповідачем у Тернопільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Подальше спільне проживання стало неможливим, оскільки вони не знаходять взаєморозуміння. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в їхній сім`ї, він не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Вони перестали розуміти один одного. За таких обставин вважає, що наше з відповідачем подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам. [PERSON] з відповідачем вона не бажає. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просила позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання про розміщене оголошення на сайті Гусятинського районного суду Тернопільської області. Про поважні причини неявки суд не повідомив, а тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, а також не подано відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04 вересня 2019 року в Тернопільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 1768, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 04 вересня 2019 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. (а.с.7). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] є громадянином Грузії, проте, має посвідку на постійне проживання в Україні № [NUMBER] , видану 29 вересня 2023 року та має зареєстроване місце проживання в Україні за адресою: [ADDRESS] . Від шлюбу в сторін є дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 13 березня 2020 року. Відповідно до ст. 279 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, а також шлюбу іноземців між особою в Україні здійснюється за законом України. Статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ст.27 Договору між Україною та Республікою Грузія про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах, ратифікованого Верховною Радою України 22.11.1995 року, якщо на момент подання заяви про розірвання шлюбу один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - другої Договірної Сторони, і один з них проживає на території однієї, а другий - на території другої Договірної Сторони, тоді компетентні установи обох Договірних Сторін. При цьому вони застосовують законодавство своєї держави. Згідно із п.1 ст.16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначається правовий статус та закріплюються основні права, свободи та обов`язки іноземців. У ст. 18 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено права у шлюбних і сімейних відносинах», зазначено, що іноземці можуть укладати і розривати шлюби з громадянами України та іншими особами відповідно до законодавства України, та вказано, що іноземці мають рівні з громадянами України права і обов`язки у шлюбних і сімейних відносинах. Відповідно до частини 1 статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання (за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Таким чином, якщо подружжя є громадянами різних держав, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу проводиться за законодавством України. Таким чином, розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, а також шлюбу іноземців між собою в Україні здійснюється за законом України. Відтак, враховуючи, що сторони зареєстрували шлюб в Україні, позивачка є громадянкою України, проживає на території України, де має постійне зареєстроване місце проживання, а відповідач, хоч і є громадянином іноземної держави, однак, на законних підставах проживає в Україні, суд вважає за необхідне до зазначених правовідносин при вирішенні справи про розірвання шлюбу застосувати законодавство України. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На підставі ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюб носить формальний характер, подружні стосунки між сторонами не підтримуються, проживають окремо, спільного господарства сторони не ведуть, спору щодо поділу спільного майна не існує. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та підлягають до задоволення, оскільки сім`я розпалася і збереження її неможливе. Відповідно до ст.141 ЦПК України слід здійснити розподіл судових витрат, стягнувши з відповідача на користь позивачки 1211,20 грн. судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved