Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Представник позивача, на підставі ст. 525, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідачки [PERSON] на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованості за договором №1809737 від 03.10.2024 у розмірі 103820,00 грн. та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позов мотивований тим, що 03.10.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та [PERSON] було укладено Договір № 1809737 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до Розділу 1 Кредитного договору ТОВ «Селфі Кредит» надає позичальнику (споживачу) кредит в гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Кредит надається строком на 360 днів, стандартна процентна ставка становить 1% в день та застосовується у межах строку кредиту. ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] , яку позичальник вказав при оформленні кредиту. Це підтверджується документом від надавача платіжних послуг ТОВ «Пейтек», що включено до реєстру платіжної інфраструктури Національного Банку України. Таким чином позичальником було отримано кредит в загальній сумі 29000 грн. 00 коп. Відповідачка виконувала взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Звертають увагу суду на той факт, що згідно із отриманою від первісного кредитора інформацією, відповідачка до дати укладення згаданого вище кредитного договору в загальній кількості 7 разів оформлювала кредитні відносини з ТОВ «Селфі Кредит», попередні кредитні договори були погашені, що додатково доводить обізнаність відповідачки з процедурою оформлення та виконання Кредитного договору. 29.04.2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу № 01.02-09/25, за яким ТОВ «Селфі Кредит» відступило права вимоги, а ТОВ "Свеа Фінанс" набуло право вимоги за первинними договорами в розмірі заборгованостей боржників перед ТОВ «Селфі Кредит», визначеними в Реєстрі боржників, у тому числі, за заборгованістю [PERSON] перед ТОВ «Свеа Фінанс» за договором № 1809737 від 03.10.2024 року у розмірі 103820 грн.. Станом на дату складання позовної заяви заборгованість за Договором № 1809737 від 03.10.2024 року становить: заборгованість по тілу - 29000 грн.; заборгованість по відсотках - 60320 грн., пеня - 14500 грн. Загальна заборгованість - 103820 грн. Ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 21.10.2025 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 65-67). 18.11.2025 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у позовних вимогах ТОВ «СВЕА ФІНАНС» до [PERSON] в частині сплати комісії за обслуговування кредиту на загальну суму 60320 грн. (а.с. 85-88). Ухвалою суду від 19.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 98-99). Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а.с. 5, 57). Відповідачка [PERSON] та її представник у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 107, 108). Представник відповідачки надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, вказала, що позовні вимоги відповідачкою визнаються частково відповідно до поданого відзиву на позовну заяву (а.с. 110). За правилами ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 03.10.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] було укладено Договір № 1809737 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» (а.с. 8-12, 13, 14-15, 16-25). Відповідно до п. 1.1. Договору, на умовах, встановлених Договором, товариство надає споживачу кошти у кредит в національній валюті України - гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідно до п. 1.2. Договору, сума кредиту (загальний розмір) складає 29000 грн. 00 коп. Тип кредиту -кредит. Відповідно до п. 1.3. Договору, строк кредиту - 360 днів. Відповідно до п. 1.5. Договору, тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти в наступному порядку та на таких умовах: п. 1.5.1 стандартна процентна ставка становить 1% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору; п.1.5.2 знижена процентна ставка становить 0,45% в день та застосовується у випадку, якщо споживач, як учасник Програми лояльності Товариства, до 02.11.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів. Відповідно до п. 1.6. Договору, мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Відповідно до п. 1.10 Договору, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 133400,00 грн.; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 128615,00 грн. Відповідно до п. 2.1. Договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] . Відповідно до п.3.1 договору, проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Відповідно до п.6.4 договору, у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов?язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов?язаний сплатити товариству штраф: п.6.4.1 у розмірі 4350,00 грн. на 4 день таконо невиконання та/або неналежного виконання; та п.6.4.2 - у розмірі 319,00 грн. починаючи з 5 дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання. ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання за Договором №1809737 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 03.10.2024 виконало повністю та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] , яку позичальник вказав при оформленні кредиту. Даний факт підтверджується Листом директора ТОВ «Пейтек» № 20250508-852 від 08.05.2025 року, з якого вбачається, що між Товариством та ТОВ «Селфі Кредит» було укладено Договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № [NUMBER] від 2024-04-01. Відповідно до зазначеного Договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Селфі Кредит»: 03.10.2024 13:23:24 на суму 29000 грн. 00 коп. Всупереч умов договору про надання споживчого кредиту Відповідачка не здійснила своєчасних платежів в повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентах у строк вказаний у договорі, чим суттєво порушила взяті на себе договірні зобов`язання. 29.04.2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу № 01.02-09/25, за яким ТОВ «Селфі Кредит» відступило права вимоги, а ТОВ "Свеа Фінанс" набуло право вимоги за первинними договорами в розмірі заборгованостей боржників перед ТОВ «Селфі Кредит», визначеними в Реєстрі боржників, у тому числі, за заборгованістю [PERSON] перед ТОВ «Свеа Фінанс» за договором № 1564467 від 12.06.2024 року (а.с. 30-40, 41, 42-43). Із Додатку 1 до Договору факторингу від 29.04.2025 року № 01.02-09/25 (Витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу від 29.04.2025 року № 01.02-09/25) вбачається, що ТОВ «Селфі Кредит» відступило права вимоги, а ТОВ "Свеа Фінанс" набуло право вимоги за Кредитним договором № 1809737 від 03.10.2024 року, укладеного з [PERSON] . Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У п.5, 7 ч.1 статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч.1, 3 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Порядок укладення електронного договору передбачено нормою ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Так, відповідно до ч.1, 3, 4, 6, 8 ст.11 вказаного Закону, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Також, приписами ст. 12 цього Закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За нормою п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Отже, ТОВ «Свеа Фінанс» надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку укладанням між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] договору № 1809737 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 03.10.2024, та подальшим укладенням договору факторингу № 01.02-09/25 від 29.04.2025 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ "Свеа Фінанс", за яким право вимоги до відповідачки перейшло до ТОВ "Свеа Фінанс" та наявності з боку відповідачки невиконаних зобов`язань за цим договором Розмір невиконаних зобов`язань підтверджується даними розрахунку заборгованості, яку не спростовано стороною відповідача. Згідно розрахунку заборгованості за договором № 1809737 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 03.10.2024, заборгованість [PERSON] станом на 29.04.2025 складає: заборгованість по тілу - 29000 грн. 00 коп.; заборгованість по відсотках 60320 грн. 00 коп., штрафні санкції 14500,00 грн. (а.с. 26-28, 44). Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у позовних вимогах ТОВ «СВЕА ФІНАНС» до [PERSON] в частині сплати комісії за обслуговування кредиту на загальну суму 60320 грн. (а.с. 85-88). Разом з тим, як підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, останній не містить інформації щодо нарахування комісії за обслуговування кредиту в сумі 60320 грн., а зазначена сума відповідає нарахованим процентам за користування кредитом, що відповідає умовам договору № 1809737 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 03.10.2024 та заявленим позивачем позовним вимогам. Будь-яких доказів, які б спростовували наданий позивачем розрахунок, або зобов`язання по сплаті нарахованої суми заборгованості по тілу кредиту та відсоткам за користування кредитом, стороною відповідача не надано. У відповідності до ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). З огляду на викладене, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог, позовні вимоги ТОВ "Свеа Фінанс" про стягнення з [PERSON] за договором № 1809737 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 03.10.2024 заборгованості по тілу у розмірі 29000 грн. 00 коп. та заборгованості по відсотках у розмірі 60320 грн. 00 коп., а всього у розмірі 89320 грн. 00 коп. є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки заборгованості за пенею (штрафні санкції) у розмірі 14500,00 грн., суд приходить до наступного висновку. Стаття 549 ЦК України передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Судом встановлено, що договір № 1809737 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» укладено 03.10.2024, відповідно і заборгованість за пенею (штрафом) виникла після 24.02.2022. Отже до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. За викладених обставин у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачки заборгованості за пенею (штрафом) необхідно відмовити. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги те, що відповідачка взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені договором, не виконала, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Свеа Фінанс». Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню понесені останнім і підтверджені документально судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial