Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач - товариство із обмеженою відповідальністю "Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку" звернулося до суду із позовом до [PERSON] у якому просило стягнути із відповідача 57747 грн. 58 коп., з яких: 3 % річних у розмірі 13430,54 грн., сума нарахованих інфляційних втрат, в розмірі 44317,04 грн. В обґрунтування вимог позивач вказує, що 01 червня 2010 року Приморським районним судом м. Одеси видано судовий наказ № 2н-1357/10, відповідно до якого стягнуто з [PERSON] на користь АКІБ «УкрСиббанк» суму заборгованості за Кредитним договором № 11201693000 від 21.08.2007 р. в розмірі 91 389,75 грн. та судові витрати в розмірі 486,95 грн. В подальшому відбулося відступлення права вимоги за зазначеним кредитним договором на користь ПАТ «Дельта Банк» на підставі Договору купівлі - продажу прав вимоги за кредитами, укладеного 08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк». 11 травня 2019 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ДЕЛЬТА БАНК» (надалі - Банк) та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ РОЗВИТКУ» (надалі - ТОВ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «ЄФКР», Товариство) був укладений Договір №1369/К про відступлення прав вимоги, згідно з яким 11.05.2019 року відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення Банком прав вимоги за Кредитним договором № 11201693000 від 21.08.2007 р., укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси по справі № 2н-1357/10 (провадження № 6/522/124/20) від 04 лютого 2020 року замінено сторону (стягувача) у судовому наказі виданому по цивільній справі №2-н- 1357/10 на ТОВ "Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку" (а.с.15). Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси по справі № 2н-1357/10 (провадження № 6/522/177/21) від 11 лютого 2021 року задоволено заяву ТОВ "Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку" про поновлення пропущеного строку пред`явлення судового наказу до виконання та видачу дублікату судового наказу по цивільній справі №2-н-1357/10. Станом на час подання цієї заяви, судовий наказ виданий 01 червня 2010 року Приморським районним судом м. Одеси у справі № 2н-1357/10 Боржником не виконано, наявну перед Товариством заборгованість не погашено, тому позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення нарахувань, проведених на підставі ст.625 ЦК України . Представник позивача просив про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити (а.с.143). Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Пілюк Р.В. про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с.133-135, 136,139,140). Представник відповідача адвокат Пілюк Р.В. надав до суду клопотання про розгляд справи у відсутність сторони відповідача, надав заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності (а.с.91, 142). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 16 січня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи проводити в спрощеному порядку із викликом сторін (а.с.45). У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 21 серпня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 1120169300 (а.с.6). 01 червня 2010 року Приморським районним судом м. Одеси видано судовий наказ № 2н-1357/10, відповідно до якого стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму заборгованості за Кредитним договором № 11201693000 від 21.08.2007 р. в розмірі 91 389,75 грн. та судові витрати в розмірі 486,95 грн. (а.с.5) Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси по справі № 2н-1357/10 (провадження № 6/522/124/20) від 04 лютого 2020 року замінено сторону (стягувана) у судовому наказі виданому по цивільній справі №2-н- 1357/10 на ТОВ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «ЄФКР». Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси по справі № 2н-1357/10 (провадження № 6/522/177/21) від 11 лютого 2021 року задоволено заяву ТОВ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «ЄФКР» про поновлення пропущеного строку пред`явлення судового наказу до виконання та видачу дублікату судового наказу по цивільній справі №2-н-1357/10. Відповідачем рішення суду про стягнення кредитної заборгованості не виконано, залишок боргу складає 91876,70 грн., судовий наказ перебуває на примусовому виконанні (а.с.23-24, 146-150) Згідно з розрахунком наданим позивачем, відповідач має заборгованість нарахованої у порядку ст.625 ЦК України за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року (включно), суми 3 % річних за прострочення сплати заборгованості, яка становить: 13430 грн.54 коп. та суми інфляційних втрат, яка становить: 44317 грн. 04 коп., всього 57747 грн.58 коп. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Відповідно до положень частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною першою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України) Згідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно із ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною 1 ст.1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Позивач має право вимоги до відповідача за кредитним договором № № 1120169300, що підтверджується договором про відступлення права вимоги та ухвалою суду (а.с.11-22). Грошове зобов`язання відповідача, підтверджене судовим наказом Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2010 року по справі № 2н-1357/10 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» суми заборгованості за Кредитним договором № 11201693000 від 21.08.2007 р. у розмірі 91389,75 грн. та судових витрат в розмірі 486,95 грн., разом 91876 грн. 70 коп., які відповідачем не сплачено. За таких обставин, у позивача , який набув право вимоги за договором про відступлення права вимоги, виникло право на стягнення 3% річних та інфляційних витрат, які згідно з розрахунком позивача за період з 2.04.2017 р. по 23.02.2022 р. складають 57747 грн. 58 коп. Правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості не спростована відповідачем в установленому законом порядку. Отже, враховуючи, що відповідачем не виконано грошове зобов`язання, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційних витрат, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню. Щодо строків позовної давності, про які вказує представник відповідача у заяві про застосування наслідків пропуску строку позовної давності (а.с.91), суд зазначає наступне. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилами ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін. Відповідно до ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11березня 2020року №211 установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин. Надалі постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був відмінений з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651. Крім того, відповідно до п. 19Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України ,Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та тривав на час звернення товариства до суду з позовом (січень 2024 року). Тобто, виходячи з вищенаведених положень матеріального закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року. Строк позовної давності за вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі пунктів 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також до закінчення воєнного стану. Вирішуючи спір, суд враховує наведені положення ЦК України щодо продовження строків позовної давності під час карантину та воєнного стану, а тому дійшов висновку, що строки позовної давності для звернення позивача із вимогами про стягнення заборгованості, нарахованої у порядку ст.625 ЦК України суми 3 % річних та суми інфляційних втрат , за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року (включно), за прострочення сплати заборгованості, яка становить 57747 грн.58 коп., не сплили, а отже позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжним дорученням позивач сплатив 3028 грн. судового збору (а.с.4). Вимоги позивача задоволені повністю, тому судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 3028 грн. Підстави для негайного виконання рішення відсутні. Заходи забезпечення позову по даній цивільній справі не застосовувалися. На підставі викладеного ,

Outcome: approved