Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] та відповідно до позовних вимог просила суд стягнути на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] [INFO] в розмірі частини від доходу відповідача, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позову та до досягнення дитиною повноліття, а також на свою користь в розмірі частини від доходу відповідача на своє утримання до досягнення дитиною 3-х річного віку. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 12.06.2021 року було укладено шлюб з відповідачем [PERSON] . В шлюбі у сторін народився син [PERSON] [INFO] На даний час позивач та відповідач проживають окремо, їх малолітній син проживає з позивачем по справі, відповідач не приймає участі у матеріальному забезпечені свого сина, крім того відповідач не надає матеріальну підтримку позивачу, як це передбачено вимогами Сімейного Кодексу України в зв`язку з чим просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , та на своє утримання до досягнення сином 3- х річного віку. Ухвалою суду від 20 грудня 2025 року по даній справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність в якому остання наполягала на задоволені позову. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність в якій позовні вимоги визнав частково, а саме стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі частки від його доходів до досягнення дитиною повноліття та 1/6 частки на утримання позивача до досягнення дитиною 3-х річного віку. Суд, дослідивши матеріали справи дійшов наступного, що відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом встановлено, що 12 червня 2021 року Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб ( актовий запис №763). В шлюбі у сторін народилося син [PERSON] [INFO] . Як слідує з матеріалів справи та не оспорюється в судовому засіданні, сторони на даний час проживають окремо, дитина перебуває на утриманні позивачки. Відповідач, за твердженням позивача фактично не приймає участі в утримання та вихованні дитини, а також не надає кошти на її утримання, що стало підставою звернення з даним позовом в судовому порядку. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати їй добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. Дитина потребує матеріальної допомоги, відповідач здатний надати таку допомогу. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також ч.2 статті 84 СУ України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Також ч.4 даної статті визначено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Статтею 185 СК України зазначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. З врахуванням того, що відповідач має постійний дохід то суд дійшов висновку про доцільність стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з вищевикладеного, діючи в межах заявлених позовних вимог враховуючи майновий стан сторін, офіційне працевлаштування відповідача, є військовослужбовцем ЗСУ суд приходить до висновку, що за обставин, що склалися позов [PERSON] про стягнення аліментів в розмірі частини від доходів відповідача на утримання дитини підлягає до задоволення, а на утримання дружини до досягненню дитиною 3-х річного віку підлягає частковому задоволенню в розмірі 1/6 частини від доходів відповідача. Відповідно до ч.1 п.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст.ст. 141 - 142 ЦПК України.

Outcome: approved