Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. До Хотинського районного суду Чернівецької області за підсудністю надійшла справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 02 вересня 2025 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав він нього в борг грошові кошти в сумі 8000 доларів США для потреб сім`ї та зобов`язався повернути кошти до 10 вересня 2025 року. Вказує, що укладення вказаного договору від 02 вересня 2025 року відповідно до правил ч.2 ст. 1047 ЦК України підтверджується розпискою [PERSON] , про отримання в борг від позивача коштів в сумі 8000 доларів США на строк до 10.09.2025 року. За своєю суття розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договорові, а також засвідчує отримання від кредитора певних грошових коштів. Незважаючи на неодноразові звернення до відповідача, станом на день подання до суду позову [PERSON] свої зобов`язання за договором позики від 02 вересня 2025 року не виконав, зокрема не повернув позивачу грошові кошти в сумі 8000 доларів США. Враховуючи вищевикладене просив суд стягнути із [PERSON] , на його користь борг за договором позики від 02 вересня 2025 року в сумі 8000 доларів США та стягнути понесені судові витрати на оплату судового збору в сумі 3340,86 гривень. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Хотинського районного суду від 21 листопада 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Проведення підготовчого засідання призначено на 16 грудня 2025 року. Ухвалою Хотинського районного суду від 21 листопада 2025 року частково задоволено клопотання позивача [PERSON] про забезпечення позову. Накладено заборону відчуження об`єктів нерухомого майна, які на праві власності належать [PERSON] , а саме: земельної ділянки 0,9678 га кадастровий номер 6120881800:01:001:0963, розташованої за адресою Тернопільська область, Борщівський район, с/рада Вигодська, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1323015661208; земельною ділянкою 0,1га кадастровий номер 6125284800:01:001:1274, розташованої за адресою Тернопільська область, Тернопільський район, с/рада Малоходачківська, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 11779814661252; земельної ділянки 0,97га кадастровий номер 6120881800:01:001:0964, розташованої за адресою Тернопільська область, Борщівський район, с/рада Вигодська, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1037279861208; земельною ділянкою 1га кадастровий номер 6120881800:01:001:1354, розташованої за адресою Тернопільська область, Борщівський район, с/рада Вигодська, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 935996161208. Ухвалою Хотинського районного суду від 07 січня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява, в якій просив суд розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином двічі повідомлений про день час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Клопотання про розгляд справи за його відсутності до суду, відзив на позовну заяву не подавав, про поважні причини неявки в суд не повідомив. Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України», сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Враховуючи положення ст. 280 ЦПК України, а також те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по наявним в справі матеріалам. Фактичні обставини встановлені судом. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно розписки від 02.09.2025 року [PERSON] , [INFO] , житель с. Борщівці, Чортківського району, Тернопільської області, позичив у [PERSON] гроші в сумі 8000 доларів США та зобов`язався повернути до 10.09.2025 року (а.с.8). Інформації щодо повернення відповідачем позивачу суму боргу за розпискою відповідач суду не надав. Сума,неповернута позивачеві відповідачем,становить 8000 доларів США, що за курсом Національного банку України на момент звернення до суду (23.10.2025 року) становить 334040,00 грн. Таким чином, відповідач без достатньої правової підстави зберігає в себе кошти, які належить позивачеві, у сумі 8000 доларів США. Застосовані норми права. Мотиви та висновки суду. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047,1049 ЦК України- на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика,надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково,якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей ( постанова Верховного Суду України від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16). Відповідно постанови Верховного Суду від 10.08.2022 по справі № 504/369/18, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Наявна в матеріалах справи копія розписки [PERSON] від 02.09.2025 року, в якій він зобов`язався повернути грошові кошти у сумі 8000 доларів США, які позичив у [PERSON] , підтверджує факт отримання від кредитора певної грошової суми та наявне у відповідача зобов`язання повернути отриманні грошові кошти. Отримуючи кошти, боржник розумів, що він фактично укладає договір позики. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. В постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 756/8630/14-ц зазначено, що ЦК України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається право підтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це вже є доказом факту отримання грошових коштів, тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про сурогати або замінники письмової форми правочину, які свідчать про додержання вимоги закону про письмову форму правочину. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Тлумачення абзацу 1 частини першої статті 1046, абзацу 1 частини першої статті 1049 ЦК України дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики. Це підтверджується використанням таких формулювань: «зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості» (абзац 1 частини першої статті 1046 ЦК України); «позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)» (абзац 1 частини першої статті 1049 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року в справі № 753/2362/17 (провадження № 61-36266св18)). У своїй постанові від 11 вересня 2024 року Велика Палата Верховного суду (справа № 500/5194/16) дійшла висновку, що при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним / приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина третя статті 1049 ЦК України). У частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року в справі № 544/174/17 (провадження № 61-21724св18)). Позичальник свої зобов`язання не виконав, борг не повернув, про що свідчить наявна у позивача розписка про отримання позичальником коштів. Беручи до уваги, що відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] у займ грошові кошти, які у зазначений в розписці період часу не повернув, суд вважає необхідним позов задовольнити та стягнути вказану суму з відповідача на користь позивача з підстав, передбачених ст.1049 ЦК України, а саме за договором позики у розмірі 8000 доларів США. Розподіл судових витрат. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме судовий збір у розмірі 3340,86 грн. На підставі ст.ст. 526,610,1046-1050 ЦК України,

Outcome: approved