Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

[PERSON] 08.10.2025 року звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 12.02.1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис №167. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 12.02.1998 року позивач з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, і від спільного життя мають двох дітей: повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У позові зазначає, що уже понад три роки подружжя не веде спільного побуту, а тому вважає подружні відносини фактично припиненими. Крім цього, вказує, що у їх із відповідачем сімейному житті в останні роки з ініціативи чоловіка часто виникали суперечки на побутовій основі, що приносило їй негативні психологічні емоції та моральні страждання. У позові також посилається на те, що чоловік не виділяє коштів на утримання сина та сім`ї в цілому, сім`я остаточно розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім`ї є неможливим та недоцільним. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 30.10.2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 14.11.2025 року відповідач через свого представника подав до суду відзив на позовну заяву у якому проти задоволення позову заперечив, вказавши, що бажає примиритися із дружиною та зберегти шлюб. У своїх доводах заперечує, що подружжя понад три роки не веде спільного побуту та при цьому вказує, що на даний час проживає із дружиною в одному приміщенні та веде разом із нею спільне домашнє господарство. Зазначає також, що понад тридцять років знає дружину та перебуває з нею у шлюбі двадцять сім років, а тому, хоч і визнає наявність певних конфліктних ситуації, проте вважає, що такі можна вирішити та зберегти сім`ю, у зв`язку із чим просив суд надати сторонам строк у шість місяців для примирення. Від позивача 27.11.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій остання зазначає, що наполягає на розірванні шлюбу та вважає, що примирення між нею та чоловіком є неможливим. При цьому, вказує на неправдивість тверджень відповідача про його дбайливе ставлення до неї та вказує, що його дії вказують на те, що він не бажає змінювати свою поведінку та підтримувати нормальні сімейні відносини. Повторно посилається на те, що відповідач ніяким чином не фінансує потреби сім`ї майже чотири роки, у зв`язку із чим вона була змушена звернутися до суду із позовом про стягнення із чоловіка аліментів на утримання їх неповнолітнього сина, який рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 23.09.2025 року було задоволено. 02.12.2025 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив у яких останній заперечив систематичність конфліктів у його сімейному житті із дружиною та вказав, що такі виникали внаслідок емоційного напруження та складних життєвих обставин, а також на те, що він завжди докладав зусиль для їх врегулювання. Зазначає, що щиро бажає примиритися та брати активну участь у вихованні сина, а тому повторно просив суд надати сторонам строк у шість місяців для примирення. 04.12.2025 року ухвалою Залізничного районного суду м.Львова провадження у даній справі було зупинено на два місяці та надано цей строк сторонам для примирення. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 05.02.2026 року за клопотанням позивача, у якому вона вказала, що жодна із сторін не доклала зусиль для примирення та таке не відбулося, провадження у справі поновлено. Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч.2 ст.281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 Заочний розгляд справи. Ухвалою суду від 17.11.2025 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Куспися Є.А. про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, дослідивши подані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред?явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.112 СК України суд з?ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім?ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 12.02.1998 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис №167 (а.с.5), від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Окрім цього, судом також було досліджено рішення Залізничного районного суду м.Львова від 23.09.2025 року, яким задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.08.2025 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.33-34). Також встановлено, що між сторонами вже тривалий час відсутнє взаєморозуміння та виникають конфлікти, тому вони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету, а відтак фактично не підтримують жодних відносин. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Суд намагався зберегти сім`ю сторін, надавав їм термін для примирення, проте вони не помирилися, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, що свідчить про те, що вони втратили один до одного довіру та хороші почуття. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім`ї сторін неможливе, тому суд дійшов висновку, що їх шлюб слід розірвати. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1211,20 грн, сплачений позивачем, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (а.с.5А).

Outcome: approved