Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

15 грудня 2025 року в провадження судді Тростянецького районного суду Вінницької області Борейко О. Г. надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Стислий виклад позиції позивача. 30 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Виконкомі Капустянської сільської ради Тростянецького району Вінницької області. У шлюбі народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом із матір`ю. Спір щодо визначення місця проживання дітей між батьками відсутній. Позивач вказує, що подружні відносини між сторонами фактично припинені: спільне господарство не ведеться, сторони тривалий час проживають окремо, взаєморозуміння та спільні інтереси відсутні. Почуття любові та поваги втрачені, примирення неможливе. Шлюб існує формально та його збереження суперечить інтересам позивачки і дітей. Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою суду від 17 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі. Позивач у судове засідання не з`явився, однак разом з позовом подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Вказала, що позов підтримує повністю та наполягає на розірванні шлюбу; не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася в порядку передбаченому ЦПК України. Відзиву на позовну заяву, клопотання чи інші письмові пояснення від відповідача до суду не надходило, а також повідомлення про іншу адресу. Заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідач не подавав, своїм правом надання відзиву на позовну заяву - не скористався. Суд враховує правову позицію ЄСПЛ викладену у справі Sydorenko v. Ukraine (dec.), no/ 73193/12, 18 February 2021, відповідно до якої хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають належного вручення судових документів стороні, стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, що зобов`язує національні органи влади забезпечити ідеально функціонуючу поштову систему. Іншими словами, органи влади несуть відповідальність лише за ненадсилання заявнику відповідних документів. Той факт, що заявниця не отримала кореспонденцію, надіслану їй Вищим спеціалізованим судом, сам по собі не є достатнім для того, щоб закласти аргументовану основу для заяви про те, що права заявниці за статтею 6 §1 Конвенції були порушені. У цьому відношенні Суд вважає вражаючим, що, знаючи про труднощі з доставкою кореспонденції в минулому або, принаймні, про твердження органів влади щодо цього, заявниця залишалася досить пасивною і, схоже, не вжила жодних заходів, спрямованих на те, щоб надіслана їй кореспонденція дійшла до неї. Вона також не зверталася до судів із жодним запитом щодо стану провадження, хоча була велика ймовірність того, що інша сторона оскаржить рішення, ухвалене на користь заявниці. У зв`язку з цим Суд нагадує, що зацікавлена сторона зобов`язана проявити особливу старанність у захисті своїх інтересів і вжити необхідні заходи для ознайомленні з рухом провадження у справі. Згідно із ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 та статтей 280-282 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, відповідно до нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 30 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] у Виконкомі Капустянської сільської ради Тростянецького району Вінницької області було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис №8. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу змінено на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 30.08.2014 (а.с. 5). [INFO] в с. Капустяни Тростянецького району Вінницької області народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що встановлено зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 04.10.2024 (а.с. 7). [INFO] в с. Капустяни Тростянецького району Вінницької області народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що встановлено зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 11.12.2017 (а.с. 6). З наданих суду відомостей про реєстрацію місця проживання, встановлено, що діти зареєстровані та проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8, 12, 13). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Оцінка та висновки суду. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з положеннями статтей 24, 56 Сімейного кодексу України (далі -СК України) кожен з подружжя вправі припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбу не допускається. Такі положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно із ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частина 1 статті 105 СК Українивказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Відповідно до статтей 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Суд не може примусити позивача зберегти сім`ю, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З огляду на позицію позивача щодо неможливості зберегти сім`ю, відсутність мотивованих заперечень від відповідача, суд вважає необхідним шлюб розірвати не вживаючи заходів для примирення. Суд переконаний, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, за таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Згідно із ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові втрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. З огляду на викладене, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved