Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до Славутського ВДВС у Шепетівському районі Хмельницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), [PERSON] про зняття арешту з майна, посилаючись на те, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 22 квітня 1998 року, виданого Колективним сільськогосподарським підприємством «Славутич» та зареєстрованого в Славутському БТІ за №4196, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на праві спільної сумісної власності є власниками квартири під [ADDRESS] . У зв`язку з необхідністю вирішенням питання про відчуження належної позивачам квартири, при отриманні даних щодо реєстрації права власності на квартиру згідно Інформації з Державного реєстру речових права на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, саме щодо квартири [ADDRESS] , позивачам стало відомо, що належна їм на праві спільної сумісної власності квартира, згідно Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, перебуває під арештом за реєстраційним номером 2258932, що зареєстровано 04.08.2005 реєстратором: Славутською державною нотаріальною конторою на підставі постанови, без серії та номеру від 29.07.2005 року Славутського міськрайонного управління юстиції заявником є ДВС Славутського міськрайонного управління юстиції та власником є [PERSON] . В подальшому стало відомо, що арешт було накладено згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.07.2005 року державним виконавцем ВДВС Славутського міськрайонного управління юстиції про примусове виконання виконавчого листа № 1-22, виданого 24.03.2005 року Нетішинським міським судом про стягнення з [PERSON] 12763,00 грн. на користь УТОВ фірма «Мітра» м.Нетішин. [PERSON] ніколи не був власником квартири, не проживав та не був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] . На звернення до відповідача з проханням зняття арешту, було відмовлено на підставі того, що паперові матеріали виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №1-22 від 24.03.2005 року відносно боржника [PERSON] , яким накладено арешт, знищені у зв`язку зі завершенням 3-х річного терміну зберігання, йому рекомендовано вирішити питання про зняття арешту за рішенням суду. Ухвалою суду від 29 грудня 2025 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 26 січня 2026 року. Ухвалою суду від 26.01.2026 року залучено до участі у справі співвідповідача [PERSON] , підготовче судове засідання відкладено на 06.02.2026 року. 06 лютого 2026 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду на 17.02.2026 року. Позивачі у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, розгляд справи здійснювати у їх відсутність. Представник Славутського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, просив розгляд справи здійснювати у його відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, подав до суду заяву про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги визнав. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Славутського міськрайонного управління юстиції від 29.07.2005 року було накладено арешт на все майно належне [PERSON] . Дана інформація зазначена у витязі з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №341775001 від 07 серпня 2023 року. Згідно повідомлення начальника Славутського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №23825 від 31 березня 2025 року при перевірці відомостей, що містяться у Автоматизованій системі виконавчих проваджень, встановлено, що на примусовому виконанні у відділі виконавчі провадження щодо стягнення боргів, де боржником виступає [PERSON] , відсутні. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами: копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №341775001 від 07 серпня 2023 року; копією повідомлення начальника Славутського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №23825 від 31 березня 2025 року; технічним паспортом на спірну квартиру. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду, як випливає із змісту частини 5 ст. 59 цього Закону. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке. Як встановлено судом, виконавче провадження, де боржником є [PERSON] на примусовому виконанні не перебуває. Окрім того, [PERSON] не є власником квартири, не проживав та не був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] . Тобто, на теперішній час відсутні будь-які підстави перебування майна в арешті. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22 квітня 1998 року, виданого Колективним сільськогосподарським підприємством «Славутич» та зареєстрованого в Славутському БТІ за №4196, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками квартири під [ADDRESS] . Отже, на момент накладення арешту на нерухоме майно, його власниками були позивачі, відомості про виконавчі провадження, які перебувають на примусовому виконанні, де вони є боржниками відсутні, тобто накладення арешту на квартиру, яка є спільною сумісною власністю позивачів порушує їх право власності та перешкоджає їм вільно розпоряджатися своїм нерухомим майном на власний розсуд. Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року № 5 позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк або іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Відсутність відкритого виконавчого провадження з виконання рішення суду дає підстави для звільнення майна з-під арешту. У зв`язку з тим, що був накладений арешт на квартиру позивачів, позивачі не можуть реалізувати свої права та інтереси щодо арештованого майна, яке належить їм на праві власності. Такий висновок суду узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові іід 27.03.2020 року у справі № 817/928/17. Крім того, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно особи, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Враховуючи викладене і те, що наявність арешту на нерухоме майно - спірну квартиру суттєво обмежує права позивачів на володіння, користування та розпорядження майном, суд приходить до висновку про необхідність захисту порушеного права власності позивачів шляхом зняття арешту зі спірної квартири та зобов`язання Славутського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) внести до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про зняття арешту та заборони відчуження всього майна, накладеного згідно з постанови без серії та номеру від 29.07.2005 року, реєстраційний номер обтяження: 2258932 від 04 серпня 2005 року щодо об`єкта нерухомого майна - квартири [ADDRESS] . З цих підстав позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved