Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Керівник Коростишівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах Хорошівської селищної ради Житомирського району Житомирської області звернувся до суду із позовом до [PERSON] про витребування земельної ділянки. З урахуванням уточнюючих позовних вимог, просить витребувати у [PERSON] на користь Хорошівської селищної ради Житомирського району Житомирської області земельну ділянку загальною площею 2 га (кадастровий номер 1821183600:04:001:0292) цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населених пунктів Хорошівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, а також стягнути судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що Коростишівською окружною прокуратурою установлено порушення вимог чинного законодавства при вибутті земельних ділянок із державної власності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] , зловживаючи своїм правом, повторно безоплатно набув у власність земельну ділянку, яка розташована на території Хорошівської ОТГ Житомирського району та має кадастровий номер 1821183600:04:001:0292, приховавши від Хорошівської селищної ради, що раніше скористався правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для аналогічних потреб. Таким чином, відповідач отримав незаконні переваги порівняно з іншими громадянами. Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 12.09.2022 відкрито провадження у даній справі, призначено підготовче судове засідання. 06.10.2022 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Трофімова А.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, де він заперечує проти даного позову в повному обсязі, вказавши, що відповідач за отриманням земельної ділянки з кадастровим номером 5324588000:00:007:0172 ніколи до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області не звертався ні особисто, ні через представників, будь-яких довіреностей на ім`я [PERSON] не видавав, договорів купівлі-продажу земельних ділянок не укладав та нікого не уповноважував на їх укладання, це йому стало відомо лише з позову прокурора, про те що отримав у власність вказану земельну ділянку не знав, будь-яких документів не підписував. Крім того звернення Керівника прокуратури в інтересах Держави інтерес як такий відсутній, оскільки в результаті задоволення позову вона не одержує ніякого конкретного матеріального чи нематеріального блага, в разі задоволення позову дане майно повертається у власність територіальної громади. Ухвалою суду від 09.01.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Трофімова А.В. про залишення позову без розгляду. 06 лютого 2023 року ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області зупинено провадження у справі № 276/1337/22 за позовом Коростишівської окружної прокуратури в інтересах Хорошівської селищної ради Житомирського району Житомирської області до [PERSON] про витребування земельної ділянки до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі №552/323/23 за позовною заявою [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, [PERSON] , про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області. 05.12.2025 до Хорошівського районного суду Житомирської області надійшло рішення Київського районного суду м. Полтави від 04.11.2025 , справа №552/323/23, згідно якого в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Головного управління Держегеокадастру в Полтавській області, [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держегеокадастру в Полтавській області, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, відмовлено. Ухвалою Хорошівського районного суду Житомирської області від 11.12.2025 року провадження у справі за позовом Коростишівської окружної прокуратури в інтересах Хорошівської селищної ради Житомирського району Житомирської області до [PERSON] про витребування земельної ділянки поновлено. 18.12.2025 суд постановив ухвалу про прийняття до розгляду заяви Коростишівської окружної прокуратури про уточнення правових підстав позову, закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, з урахуванням уточнених підстав для звернення до суду. Представник Хорошівської селищної ради підтримав позов прокурора та просив його задоволити. Зазначив, що у земельному відділі не було доступу до реєстру, щоб перевірити інформацію про право власності заявника, водночас, відповідач діяв недобросовісно, не повідомивши селищну раду, що вже використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Відповідач та його представник до суду не з`явились. Від представника відповідача адвоката Трофімова А.В. надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Заслухавши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру у Полтавській області «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» від 05.07.2019 №5427-СГ, [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га та сіножатей земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Устимівської сільської ради Семенівського району Полтавської області за межами населених пунктів ( а.с.99 зворотня сторона). 19.07.2019 [PERSON] звертався до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області із заявою щодо відведення йому у власність земельної ділянки 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Устимівської сільської ради Семенівського району Полтавської області ( а.с.101). Наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 22.11.2019 за №11541-СГ [PERSON] надано у власність земельну ділянку площею 2,0 га сіножатей ( кадастровий номер 5324588000:00:007:0172) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Устимівської сільської ради Семенівського району Полтавської області за межами населених пунктів ( а.с.21). Як слідує із копії договору купівлі-продажу від 28.12.2019 року, [PERSON] , від імені якого за довіреністю діє [PERSON] , передав у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2,0 га ( кадастровий номер 5324588000:00:007:0172), яка розташована на території Устимівської сільської ради Семенівського району Полтавської області ( а.с.40-43). Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №50542202 від 28.12.2019 року, державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Новіковою Н.М. проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку 2,0 га (кадастровий номер 5324588000:00:007:0172), за [PERSON] (а.с.44). Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, станом на 18.08.2022, земельна ділянка сільськогосподарського призначення, площею 2 га, кадастровий номер 5324588000:00:007:0172, на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 22.11.2019 за №11541-СГ була зареєстрована 03.12.2019 на праві власності за [PERSON] , після чого, згідно з договором купівлі продажу від 28.12.2019 перейшла у власність [PERSON] (а.сп.16-18). Окрім того, 16.05.2019 [PERSON] звернувся до Хорошівської селищної ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, що розташована на території Хорошівської селищної ради поза межами с.Красногірка Поромівського старостинського округу ( а.с.28) . Згідно з витягом із рішення Хорошівської селищної ради №571 від 21.08.2019 «Про надання дозволів на виготовлення документації із землеустрою» та списку громадян, [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, з метою зміни цільового призначення за межами населених пунктів громадянам з подальшою передачею у власність та поділу земельної ділянки з кадастровим номером 1821183600:04:001:0284 ( а.с.24-27). 20.12.2019 року Хорошівською селищною радою прийнято рішення №641 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність та оренду». Згідно списку громадян, яким затверджуються проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачі у власність, [PERSON] передано земельну ділянку з кадастровим номером 1821183600:04:001:0292 площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Поромівського старостинського округу (а.с.22-23). У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.02.2020 державним реєстратором Відділом адміністративних послуг та державної реєстрації Хорошівської районної державної адміністрації Житомирської області за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1821183600:04:001:0292, площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населених пунктів Хорошівської селищної ради Житомирського району Житомирської області (а.с.14-15). Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 04.11.2025 у справі №552/323/23 у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, [PERSON] , про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки. Зазначене рішення суду набрало законної сили 05.12.2025 (а.сп.230-233). Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 81 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Порядок отримання громадянами у власність земельних ділянок регламентовано нормами статтями 116, 118, 121 ЗК України. За приписами ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно із ч. 1- 3 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 ст.116 ЗК України). Статтею 121 ЗК України визначено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. У пункті «б» частини другої цієї статті зазначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Передбачена положеннями статей 116, 121 ЗК України одноразовість отримання земельної ділянки у власність означає, що особа яка скористалася своїм правом і отримала у власність земельну ділянку меншу від граничної площі, визначеної статтею 121 ЗК України, не має правових підстав для отримання у власність земельної ділянки цього ж цільового призначення вдруге. Земельна ділянка може бути передана громадянину на підставі його звернення. Із встановлених судом обставин слідує, що на час прийняття Хорошівською селищною радою рішення №641 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність та оренду», яким [PERSON] передано у власність земельну ділянку з кадастровим номером 1821183600:04:001:0292, площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, відповідач вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання згідно з наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 22.11.2019 за №11541-СГ. Таким чином, всупереч вимог ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України, [PERSON] незаконно повторно використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка площею 2,0 га з кадастровим номером 1821183600:04:001:0292 вибула з комунальної власності внаслідок незаконного використання [PERSON] права на повторну безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, тобто поза волею власника цих земельних ділянок територіальної громади. У справах про витребування майна із чужого незаконного володіння суди повинні оцінювати наявність або відсутність добросовісності у зареєстрованого володільця нерухомого майна (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц, провадження № 14-192цс19, від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, провадження № 14-436цс19). Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №200/606/18 вказано, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи мала знати про набуття нею майна всупереч Закону. Суд зауважує, що у даній справі [PERSON] , зловживаючи своїм правом, повторно безоплатно набув спірну земельну ділянку у власність внаслідок неправомірних дій, а саме приховав від Хорошівської селищної ради факт того, що він вже скористався правом на безоплатну приватизацію іншої земельної ділянки. Відтак, відповідач отримав незаконні переваги порівняно з іншими громадянами, його дії не можна розцінювати як добросовісні. Згідно зі статтею 317 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача, і таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Власник, з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Такі правові висновки висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19). Отже, прокурором обрано належний спосіб захисту права власності на земельну ділянку шляхом її витребування. Оскільки судом встановлено, що спірна земельна ділянка вибула з комунальної власності всупереч ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України, а тому суд дійшов висновку про необхідність витребування цієї земельної ділянки від [PERSON] на підставі ст.387 ЦК України. Також суд зазначає, що витребування у [PERSON] земельної ділянки не свідчить про втручанням у мирне володіння та порушення прав, запроваджених статтею 1 Першого Протоколу Конвенції. Положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (серед багатьох інших, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації. Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, потрібно застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку обох сторін спору, а не лише органів державної влади чи місцевого самоврядування. Право держави витребувати земельну ділянку, належну до земель сільськогосподарського призначення, з огляду на доведену незаконність і безпідставність її відчуження на користь фізичної особи передбачене у чинному законодавстві України. Відповідні приписи стосовно охорони цієї категорії земель і регламентування підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння є доступними, чіткими та передбачуваними. Як встановлено судом, спірну земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства надано у власність відповідача, який раніше вже використав своє право на безоплатне отримання земельної ділянки з таким цільовим призначенням, що свідчить про те, що ця ділянка вибула з володіння територіальної громади поза її волею. Повернення у комунальну власність земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням та відповідно до закону. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель сільськогосподарського призначення. Суспільний інтерес, який полягає у поверненні у розпорядження територіальної громади земельної ділянки, що є умовою реалізації функцій держави з забезпечення громадян правом власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, забезпечення рівності можливостей всіх громадян використати своє право на землю, явно переважає приватний інтерес у неправомірному отриманні [PERSON] спірної земельної ділянки, який свідомо порушуючи закон набув право власності на неї. На переконання суду, витребування земельної ділянки у відповідача не порушуватиме принцип пропорційності втручання у його право власності, перешкод для витребування земельної ділянки на підставі статті 387 ЦК України не встановлено. Недотримання чітко визначеного законодавством порядку надання земельних ділянок є порушенням суспільного інтересу на законний обіг землі, як національного багатства та положення законодавства України про зобов`язання органів влади діяти в межах своїх повноважень та у порядку передбаченому законом. Враховуючи вищевикладене, оскільки [PERSON] повторно набув право власності на земельну ділянку без достатньої правової підстави, тому він зобов`язаний її повернути територіальній громаді в особі Хорошівської селищної ради Житомирської області. Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини). З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи № 806/1000/17). Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру". Відповідно до ч.1 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Згідно з абз.1-2 ч.3 ст. 23 зазначеного Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Відповідно до абз.1-2 ч.4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Аналіз частини третьої статті 56 ЦПК України у взаємозв`язку з частиною третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що участь прокурора в судовому процесі стає можливою за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтвердження відсутності такого органу. Відтак, прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень, коли він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії. У своєму позові прокурор підставою для представництва зазначає не здійснення належного захисту інтересів держави та незабезпечення Хорошівською селищною радою звернення до суду з позовом про витребування земельної ділянки, допустивши тривалу бездіяльність. Вказане підтверджується листом Коростишівської окружної прокуратури від 18.02.2022, в якому прокуратура повідомила Хорошівську селищну раду про факт вибуття земельної ділянки на користь [PERSON] всупереч встановленого законом порядку, а також відповіддю Хорошівської селищної ради від 22.04.2022 про те, що остання не має можливості самостійно звернутись з відповідним позовом до суду, у зв`язку з критичним фінансуванням та відсутністю коштів на судовий збір та не заперечує проти заявлення позову прокуратурою. Суд враховує, що з часу повідомлення селищної ради про безпідставне отримання [PERSON] земельної ділянки до звернення Коростишівської окружної прокуратури до суду з позовом пройшло пів року. Більш того, як повідомив представник Хорошівської селищної ради під час вирішення клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду, селищна рада не подала б до суду позову про витребування земельної ділянки через обмежене фінансування та відсутність юрисконсульта. Вказане свідчить про те, що Хорошівська селищна рада не здійснювала захист інтересів держави, знаючи про порушення такого інтересу та маючи відповідні повноваження для їх захисту. Прокуратурою з урахуваннями норм ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» у позові наведено підстави для представництва у суді інтересів держави в особі Хорошівської селищної ради. Доводи представника відповідача не спростовують вищезазначене, тому судом визнаються безпідставними. Що стосується твердження відповідача про те, що він за отриманням земельної ділянки з кадастровим номером 5324588000:00:007:0172 ніколи до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області не звертався ні особисто, ні через представників, будь-яких довіреностей не видавав, то суд їх відхиляє. Так, зазначеним доводам надав оцінку Київський районний суд м. Полтави у рішенні від 04.11.2025 у справі №552/323/23, відмовивши у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, [PERSON] , про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки. В цій справі судом встановлено, що згідно з висновком експерта Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 23.05.2024 року за №СЕ-19/106-24/6249-ПЧ підпис від імені [PERSON] у графі «ПІДПИС» на зворотному боці довіреності від 22.06.2018 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Фещенком А.О. та зареєстрована в реєстрі за №669, виконаний, ймовірно, [PERSON] . Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов керівника Коростишівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Хорошівської селищної ради Житомирського району Житомирської області до [PERSON] про витребування земельної ділянки (з кадастровим номером 1821183600:04:001:0292) підлягає до задоволення у повному обсязі. На підставі ч.1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь Житомирської обласної прокуратури слід стягнути витрати зі сплати судового збору у розмірі 2481,00 гривень.

Outcome: approved