Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

11.12.2025 року до Балтського районного суду Одеської області надійшли матеріали цивільної справи № 505/423/25 за позовом ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості, направлені за підсудністю Подільським міськрайонним судом Одеської області відповідно до ухвали суду від 30.10.2025 року. Ухвалами судді від 12.12.2025 року провадження у даній цивільній справі відкрито, постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом до суду сторін, а також задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Свою вимогу позивач мотивує тим, що 30.11.2023 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] було укладено договір № 1149845 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort». Сума кредиту 14500 грн. строком на 360 днів, шляхом переказу на платіжну картку № [NUMBER] емітовану в АТ «Універсал банк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2% від суми кредиту за кожен день користування (803% річних). Кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом, відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора. Кредитні кошти надано у безготівковій формі шляхом перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору, що підтверджується листом ТОВ «Пейтек» від 23.01.2025 року, яке надає послуги з переказу коштів у національній валюті без відкриття рахунків. Відповідач, у свою чергу, не виконав умов кредитного договору. У порушення вимог ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач не виконав свої зобов`язання не вносив платежі, передбачені умовами кредитного договору, на повернення отриманих коштів, а також сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку із відсутністю здійснення платежів на виконання умов кредитного договору у відповідача утворилася заборгованість за договором. 29.07.2024 року ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» (Фактор) та ТОВ «Селфі Кредит» (Клієнт) уклали Договір факторингу № 29/07/2024 за умовами якого Фактор прийняв належні права грошової вимоги до боржників, зокрема, до [PERSON] на суму боргу 69610,55 грн., який складається із заборгованості за кредитом 12289,99 грн. та заборгованості за відсотками 57320,56 грн. Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 69610,55 грн. та понесені ним витрати на сплату судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що не заперечує проти заочного розгляду справи та просив задовольнити заяву про стягнення заборгованості в повному обсязі. Відповідач в судове засідання, яке було призначено на 08.01.2026 року не з`явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Згідно відомостей з офіційного сайту Укрпошта відправлення прийнято в м. Балта. В судове засідання, яке було призначено на 27.01.2026 року відповідач не з`явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Згідно відомостей з офіційного сайту Укрпошта відправлення прибуло до відділення с. Пужайкове. В судове засідання, яке було призначено на 13.02.2026 року відповідач не з`явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Згідно відомостей з офіційного сайту Укрпошта від 03.02.2026 року відправлення виїхало з сортувального депо м. Подільськ. Крім того, відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи призначеної на 27.01.2026 року та на 13.02.2026 року шляхом оголошення на офіційному сайті Судової влади України. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, судом застосовано відповідно до ст. 280 ЦПК України заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою сторін. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 30.11.2023 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] було укладено договір № 1149845 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort». Відповідно до п. 1.2. на умовах, встановлених договором, Товариство надає споживачу кошти у кредит в національній валюті України - гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Згідно з п. п. 1.3., 1.4. договору сума кредиту складає 14500,00 грн., тип кредиту - кредит, строк кредитування 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Відповідно до п. п. 1.5., 1.5.1. договору тип процентної ставки - фіксована, за користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка становить 2,2 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4. Відповідно до п. п. 2.1., 2.2. договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] . Дата надання кредиту: 30.11.2023 року або 01.12.2023 року. Згідно з п. 9.8. договору підписуючи цей договір, споживач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «Селфі Кредит», що розміщені на веб-сайті, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Укладаючи кредитний договір відповідач та ТОВ «Селфі Кредит» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», оскільки позичальник підписав договір № 1149845 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort», шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, яким є Р402 (час відправки ідентифікатора позичальнику 30.11.2023 12:43). Окрім того, відповідачем за допомогою електронного підпису було також підписано паспорт споживчого кредиту. Всі основні умови кредитування доведені відповідачеві, про що свідчить його підпис в паспорті споживчого кредиту. 29.07.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» укладено договір факторингу № 29/07/2024. Згідно вищевказаного договору та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Селфі Кредит», включно і до [PERSON] за договором № 1149845 від 30.11.2023 року. Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 29/07/2024 від 29.07.2024 року ТОВ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» отримало право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 69610,55 грн. Суд вважає, що позивачем доведено факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, зокрема, шляхом укладання договору між ТОВ «Селфі Кредит» та відповідачем. Крім того, факт перерахування коштів первісним кредитором підтверджено копією довідки платіжного провайдера ТОВ «ПЕЙТЕК» та відповіддю АТ «Універсал Банк» від 16.01.2026 року № БТ/Е-1618 на виконання ухвали Балтського районного суду Одеської області про витребування доказів, з якої вбачається, що на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку 30.11.2023 року було зараховано кошти в сумі 14500 грн., фінансовий номер телефону, на який відправлялась інформація про підтвердження здійснення операції +380966662504. Зазначені обставини підтверджуються: договором № 1149845 про надання споживчого кредиту від 30.11.2023 року; графіком платежів за договором № 1149845 про надання споживчого кредиту від 30.11.2023 року, паспортом споживчого кредиту; довідкою платіжного провайдера - ТОВ «ПЕЙТЕК» про зарахування коштів; розрахунком заборгованості за договором № 1149845 від 30.11.2023 року; договором факторингу № 29/07/2024 від 29.07.2024 року; витягом з реєстру боржників. Згідно із ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Зі змісту ч. 1 ст. 205 ЦК України вбачається, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ч. 3 цієї статті). Ч. 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем в свою чергу жодних належних доказів на спростування позовних вимог не надано. Оскільки відповідач умови кредитного договору своєчасно і в повному обсязі не виконав, кредит не сплатив в повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість в розмірі 69610,55 грн., тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» до [PERSON] щодо стягнення заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивач також у своєму позові заявив вимогу про стягнення з [PERSON] понесених ним судових витрат на сплату судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. Зі змісту ч. 1 ст. 133 ЦПК України вбачається, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України). Як вбачається з наданої платіжної інструкції № 1931 від 22.01.2025 року, за подання даного позову до суду, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Нормами ч. 3 цієї статті Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, стороною позивача подано до суду: Договір про надання юридичних послуг № 02/08/2024 від 02.08.2024 року, укладеного з ФОП [PERSON] , Акт приймання-передачі наданих послуг № 24 від 29.12.2024 року; витяг з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 24 від 29.12.2024 року, відповідно до яких надано послуги на загальну суму 10000,00 грн. Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» підлягають задоволенню, отже з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу в повному обсязі, а саме судовий збір в сумі 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved