Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

І. Описова частина 1.1. Короткий виклад позиції позивача, відповідача та третьої особи У серпні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав. Позов мотивовано тим, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася дочка [PERSON] . Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 03.09.2015 у справі № 708/996/15 з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини, а рішенням від 27.02.2018 у справі № 708/152/18 змінено розмір аліментів. Після розірвання шлюбу рішенням від 14.11.2017 у справі № 708/860/17 відкрито 21.05.2018 виконавче провадження № [NUMBER], однак відповідач фактично рішення суду не виконує. Позивачка зазначає, що станом на 31.01.2025 органом ДВС повідомлено про заборгованість відповідача зі сплати аліментів у сумі 201 585,47 грн, а рішенням Чигиринського районного суду від 29.05.2025 у справі № 708/173/25 з відповідача стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів за період 06.04.2018-31.01.2025 у такому ж розмірі 201 585,47 грн. Крім несплати аліментів, позивачка вказує, що відповідач не бере участі у вихованні та житті дитини, не цікавиться її навчанням і потребами. Дитина не пам`ятає, коли востаннє бачила батька, а будь-яку увагу дитині інколи проявляють лише його батьки (бабуся та дідусь). Також позивачка повідомляє, що з 14.08.2021 перебуває в іншому шлюбі та проживає разом із донькою у м. Черкаси. На підтвердження свідомого нехтування батьківськими обов`язками позивачка посилається на відомості з реєстрів/порталу «Судова влада України» про притягнення відповідача до відповідальності за низкою правопорушень (зокрема, за несплату аліментів, керування транспортним засобом у стані сп`яніння, керування при тимчасовому обмеженні, а також наявність вироку за кримінальне правопорушення проти громадського порядку). Окремо зазначає, що відповідач створював іншу сім`ю та має молодшу дитину, однак, за наведеними у позові рішеннями та наказом, аліменти на молодшу дитину також не сплачує. У прохальній частині позову позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав щодо дочки, а також стягнути з відповідача судові витрати. Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву не скористався. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги, Виконавчий комітет Черкаської міської ради правом на подання пояснень щодо позову також не скористалася. 1.2. Рух справи в суді та процесуальні рішення Позовна заява [PERSON] 06.08.2025 надійшла до Соснівського районного суду м. Черкаси. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито позовне провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Одночасно задоволено клопотання позивача та зобов`язано Орган опіки та піклування м. Черкаси надати висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] . Ухвалою суду від 03.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Суд 16.02.2026 перейшов до стадії ухвалення рішення. 1.3. Позиція сторін у судовому засіданні У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник Драченко В.В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково зазначили, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків, у тому числі не забезпечує належного утримання дитини, та звернули увагу суду на наявність щодо нього неодноразових постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, а також вироку 2023 року за вчинення хуліганських дій, що, на їхню думку, негативно характеризує відповідача та може мати несприятливі наслідки для дитини. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим, на судові засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що виконавчим комітетом Черкаської міської ради як органом опіки та піклування за результатами проведеної перевірки підготовлено висновок, у якому зазначено, що позбавлення батьківських прав є винятковим заходом і застосовується з урахуванням інтересів дитини, а на даний час орган опіки та піклування не визначився щодо доцільності чи недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої [PERSON] , оскільки, не дивлячись на вжиті заходи, не вдалося з`ясувати думку відповідача з цього питання. Представник третьої особи просила суд ухвалити рішення, яке відповідатиме найкращим інтересам дитини. ІІ. Мотивувальна частина рішення 2.1. Фактичні обставини, встановлені судом Судом установлено, що [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] ) [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 105. Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 03.09.2015 у справі № 708/996/15 з відповідача на користь матері дитини стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 20.08.2015 і до повноліття дитини. Також рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 14.11.2017 у справі № 708/860/17 шлюб між сторонами, зареєстрований 23.08.2014 (актовий запис № 60), розірвано. Рішенням цього ж суду від 27.02.2018 у справі № 708/152/18 змінено розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини у 1/4 частці від доходу, але не менше встановленого мінімального розміру аліментів до досягнення нею повноліття. У Чигиринському відділі ДВС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на виконанні перебуває виконавче провадження № [NUMBER], яке відкрито 21.05.2018. Згідно з розрахунком заборгованості, наданим Чигиринським ВДВС (лист державного виконавця № 693 від 05.02.2025), станом на 31.01.2025 боржником належало сплатити 208 857,76 грн, фактично сплачено 7 272,29 грн, у зв`язку з чим заборгованість зі сплати аліментів становить 201 585,47 грн. Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області у справі № 708/173/25 з відповідача на користь позивачки стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої доньки за період з 06.04.2018 до 31.01.2025 у розмірі 201 585,47 грн. Позивачка з 14.08.2021 перебуває у шлюбі з [PERSON] (актовий запис про шлюб № 1470 від 14.08.2021). Крім цього, з долучених копій судових рішень убачається, що [PERSON] притягувався до відповідальності: 11.12.2019 - за ст. 173 КУпАП (дрібне хуліганство); 10.11.2022 - за ч. 3 ст. 126 КУпАП (керування транспортним засобом за наявності тимчасового обмеження у праві керування, пов`язаного із заборгованістю зі сплати аліментів) ; 03.07.2023 - за ч. 1 ст. 130 КУпАП (керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння); 11.08.2023 - за ч. 3 ст. 126 КУпАП (керування транспортним засобом за наявності тимчасового обмеження у праві керування); 06.10.2023 - за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП (несплата аліментів за період 06.04.2018-08.09.2023); 11.07.2023 - вироком Чигиринського районного суду Черкаської області його визнано винуватим за ч. 1 ст. 296 КК України (грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося винятковим цинізмом). Відповідно до витягу з реєстру боржників станом на 05.08.2025, щодо відповідача наявні відкриті виконавчі провадження, у тому числі виконавче провадження № [NUMBER] зі стягнення аліментів (орган виконання - Чигиринський ВДВС у Черкаському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ). Також у судовому засіданні допитано свідка [PERSON] , яка пояснила, що є кумою позивачки та хрещеною матір`ю малолітньої [PERSON] . Свідок зазначила, що нині часто спілкується з позивачкою та обізнана з обставинами життя дитини. За її твердженням, від дня народження дитини і до теперішнього часу відповідач фактично не надає матеріальної допомоги й не бере участь у вихованні [PERSON] та не проявляє належної турботи про неї. Крім того, під час розгляду справи судом заслухано думку малолітньої [PERSON] , яка повідомила, що близько двох років тому бачила батька востаннє, відносин з ним не підтримує, не спілкується. Дитина пояснила, що проживає разом із матір`ю та її чоловіком, який ставиться до неї добре і бере участь у її житті. [PERSON] висловила позицію, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав, оскільки він з нею не спілкується та фактично не бере участі в її житті. Згідно з висновком виконавчого комітету Черкаської міської ради як органу опіки та піклування № 19648 від 26.09.2025 Службою у справах дітей здійснено перевірку відомостей, викладених у позові, зокрема, проведено обстеження умов проживання матері та дитини (акт від 21.08.2025 № 637), за результатами якого встановлено, що за місцем проживання дитини створено належні побутові умови. Орган опіки та піклування врахував відомості про те, що стосовно відповідача на виконанні перебуває виконавче провадження зі стягнення аліментів, при цьому аліментні зобов`язання ним фактично не виконуються, утворилася значна заборгованість, а також наявне судове рішення про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Окремо у висновку зазначено, що батько тривалий час не бере участі у вихованні дитини, не підтримує з нею сталого спілкування, не виявляє інтересу до її потреб. Дитина повідомляє, що батька бачила давно та вважає, що його доцільно позбавити батьківських прав , оскільки він не телефонує їй та не дарує подарунків. Також у висновку відображено перебіг розгляду питання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини: мати підтримала позовні вимоги. Відповідач на засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча був обізнаний про розгляд питання, а у телефонній розмові висловив заперечення проти позбавлення його батьківських прав та бажання зберегти такі права. Оцінивши зібрані відомості, орган опіки та піклування, посилаючись на те, що позбавлення батьківських прав є винятковим заходом і застосовується в інтересах дитини, дійшов висновку, що на даний час неможливо визначити доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої [PERSON] . 2.2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 ЄСПЛ наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, а також в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Також у ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із ч. 2 та 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (про що стверджує позивач у цій справі); 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. За положенням ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 6 цієї ж статті - доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Верховний Суд у справі № 459/3411/18 в постанові від 29.09.2021 вказав, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено ст. 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. З урахуванням установлених обставин та наведених норм права суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке. Суд бере до уваги, що відповідач протягом тривалого часу не виконує належним чином зобов`язання зі сплати аліментів, у зв`язку з чим утворилась значна заборгованість та стягнуто пеню. Водночас сама по собі наявність заборгованості зі сплати аліментів, а також примусове стягнення аліментів у виконавчому провадженні не є безумовною підставою для позбавлення батьківських прав та не свідчить автоматично про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Такий підхід узгоджується з правовим висновком Верховного Суду (постанова від 23.04.2020 у справі № 420/1075/17), за яким факт стягнення аліментів є способом захисту права дитини на утримання і сам по собі не доводить остаточного самоусунення батька/матері від батьківських обов`язків. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд враховує показання свідка та думку дитини щодо відсутності регулярного спілкування з батьком. Проте для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, необхідним є встановлення саме винної поведінки батька, його свідомого та остаточного ухилення від виконання батьківських обов`язків, а також того, що збереження правового зв`язку з батьком суперечить найкращим інтересам дитини і несе їй шкоду або створює реальну загрозу її розвитку та благополуччю. У цій справі таких обставин судом не встановлено. Матеріали справи не містять достатніх та переконливих доказів того, що відповідач остаточно і свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків у такий спосіб, що подальше збереження за ним статусу батька завдаватиме шкоди дитині. Так само у справі не доведено, що доцільним є застосування саме найсуворішого заходу впливу, а інші заходи реагування та підтримки сім`ї не можуть бути ефективними для відновлення належного виконання батьківських обов`язків. Суд також враховує, що матеріали справи не містять відомостей, що відповідача притягували до адміністративної чи кримінальної відповідальності саме за ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Наявні ж у справі постанови про адміністративні правопорушення та вирок за ч. 1 ст. 296 КК України характеризують особу відповідача, однак самі по собі не підтверджують наявності підстав, передбачених ст. 164 СК України, та не доводять неможливості зміни його поведінки у кращий бік. Також не доведено, що є доцільним вжиття саме крайнього заходу впливу на батька, як позбавлення його батьківських прав, та що інші заходи, зокрема: соціальний супровід сім`ї з дітьми, що потрапили в тяжкі життєві обставини, робота дітей та батьків із психологом, проведення бесід працівниками органу опіки та піклування з відповідачем щодо з`ясування умов та причин, що ускладнюють спілкування матері з дітьми тощо, не дали результатів щодо забезпечення належного виконання батьківських обов`язків з боку відповідача. Суд бере до уваги правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від: 07.02.2024 у справі № 455/307/22, 22.11.2023 у справі № 1915/2789/12, 23.12.2020 у справі№ 522/21914/14, 29.04.2020 у справі № 522/10703/18, 13.04.2020 у справі № 760/468/18,11.03.2020 у справі № 638/16622/17 про те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону взагалі неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності та з урахуванням принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, суд дійшов висновку, що у цій справі не доведено наявності передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав, а саме - винної, свідомої та стійкої й безповоротної поведінки відповідача, яка б свідчила про ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини та неможливість її зміни в кращий бік. За таких обставин застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав є непропорційним та недостатньо обґрунтованим, у зв`язку з чим у задоволенні позову потрібно відмовити. 2.3. Щодо розподілу судових витрат Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати у справі складаються із судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в розмірі 968,96 грн. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав суд відмовляє, підстав для стягнення з відповідача понесених позивачкою витрат зі сплати судового збору немає. У зв`язку з цим судовий збір, сплачений позивачкою при зверненні до суду в розмірі 968,96 грн, підлягає залишенню за позивачкою та відшкодуванню не підлягає. На підставі вищевикладеного і

Outcome: dismissed