Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

Директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" (далі - ТОВ "Коллект Центр") Марія Ткаченко 01 грудня 2025 року звернулася у суд з позовом, який мотивує тим, що 26 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" (далі - ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів") та [PERSON] укладено Договір № 75219257 в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладеннямелектронного підпису одноразовим ідентифікатором. За умовами Договору № 75219257 позикодавець надав відповідачці грошові кошти у розмірі 7750 грн, за процентною ставкою 1,99%, яка нараховується за кожен день користування позикою. Відповідно до п. 6.5. Правил надання грошових коштів у позику ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" (на умовах повернення позики в кінці строку позики) у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) Товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за Договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. 27 січня 2022 року було укладено договір № 27/01/2022 відповідно до якого ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" (далі - ТОВ "Вердикт Капітал") права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 75219257. 10 січня 2023 року було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ "Вердикт Капітал" відступило на користь ТОВ "Коллект Центр" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 75219257. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 75219257 від 26.06.2021 що підлягає стягненню з відповідачки станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 25049 грн 34 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 7750 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 17157 грн 51 коп., інфляційні збитки - 124 грн, нараховані 3% річних - 17 грн 83 коп. За наведених підстав просить стягнути з відповідачки заборгованість за Договором № 75219257 від 26.06.2021 у розмірі 25049 грн 34 коп., а такожсудові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн та 13000 грн витрат на правову допомогу. Ухвалою суду від 12.12.2025 справу прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін, надано відповідачці строк для подання відзиву, призначено судове засідання на 22 січня 2026 року. Представник відповідачки [PERSON] 21 січня 2026 року скерувала на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що позивачем не доведено набуття права вимоги саме до відповідачки, а не якихось сторонніх осіб, оскільки з наданих ним витягів і не повних копій документів не можна достовірно встановити набуття права вимоги саме за вказаним ним договором. Крім того, позивачем не надано належних доказів укладення кредитного договору з дотриманням вимог законодавства, оскільки в матеріалах справи відсутні докази реєстрації відповідачки у системі первісного кредитора, факту генерації ідентифікатора, доказів направлення цього ідентифікатора саме на номер телефону, належний відповідачці, а також докази успішного уведення цього коду для підписання конкретного документа. Сама лише згадка про код у тексті договору не може бути належним доказом волевиявлення відповідачки, а вона категорично заперечує укладення вказаного договору. Також відповідачка категорично заперечує проти отримання коштів за кредитним договором. Крім того, звернула увагу на нарахування позивачем відсотків поза межами строк дії договору та суперечність у позовній заяві щодо відсутності будь-яких платежів з боку відповідачки на погашення заборгованості з деталізованим розрахунком заборгованості первісного кредитора, відповідно до якого відповідачкою здійснено платежів на суму 7942 грн 62 коп. Також позивачем не надано доказів на ознайомлення відповідачкою з "Правилами надання грошових коштів у позику". Представник відповідачки заперечила проти заявленого розміру витрат позивача на правову допомогу, оскільки вони є неспіврозмірними із складністю справи. З огляду на отримання 15 січня 2026 року відповідачкою копії ухвали, якою встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня її отримання для подання відзиву, просить поновити строк для подання відзиву та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Судове засідання, призначене на 22 січня 2026 року, за клопотанням сторін відкладено на 14 год. 00 хв. 04 лютого 2026 року. Представник позивача Ткаченко М.М. 22 січня 2026 року скерувала на адресу суду відповідь на відзив, у якому зазначила, що між первісним кредитором та відповідачкою досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають пириписам чинного законодавства. Позивачем надані належні та достатні докази, які беззаперечно підтверджують, що відповідачка ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця, надала відповідні дані для заповнення формуляра заяви-анкети та шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором погодилася із запропонованими умовами. Також акцентувала увагу на те, що відповідачкою здійснювалось погашення за отриманими кредитними коштами за вказаним кредитним договором, що є визнанням нею існування зобов`язань за договором. Щодо перерахування коштів зазначила, що даний факт підтверджується довідкою ТОВ "ФК "Фінекспрес". Водночас відповідачка, маючи вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах, не надала доказів про те, що кредитні кошти на її картку, вказану в договорі, не надходили. Щодо розміру заборгованості за договором зазначила, що проценти за понадстрокове користування позикою нараховувалися відповідно до п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику "ТОВ 1 Безпечне агенство необхідних кредитів", які є невід`ємною частиною Договору позики, відтак є правомірними та законними. Крім того, долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості відповідачки, складений ТОВ "Вердикт Капітал" містить додатково нарахування 3% річних та інфляційних збитків на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 27.01.2022 по 23.02.2022 включно, що також відповідає вимогам законодавства України і підлягає стягненню з відповідачки. Щодо відступлення прав вимоги вказала, що надані документи підписані та засвідчені належним чином, є чинними, правомірність вказаних договорів не оскаржується сторонами, відтак відповідні посилання відповідачки є безпідставними та необґрунтованими, договори є чинними та такими, що підлягають виконанню. Щодо витрат на правничу допомогу вказала, що відповідачка не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції, у зв`язку з чим такі твердження є лише припущеннями. Просить позовну заяву задовольнити повністю. Крім того, представник позивача 22 січня 2026 року скерувала клопотання про витребування в АТ КБ "Приватбанк" інформації щодо банківської картки № [NUMBER] . Представник відповідачки 28 січня 2026 року скерувала на адресу суду заперечення на відповідь на відзвив, у якому зазначила, що позивачем не надано доказів факту підписання договору відповідачкою, зокрема: відсутні докази реєстрації відповідачки в системі генерації та направлення одноразового ідентифікатора саме на номер відповідачки; сама лише згадка коду в тексті договору, роздрукованого позивачем не є доказом волевиявлення сторони. Зазначила, що надані позивачем копії електронних документів не є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, тому що ні суд, ні відповідачка не може перевірити її достовірність та незмінність змісту, що згідно з ч. 5 ст. 100 ЦПК України має наслідком відхилення цього електронного доказу. Позивачем не надано належних та допустимих доказів видачі позичальнику кредиту у заявленій сумі, а саме: не було надано оригіналу кредитного договору, меморіальний ордер чи інший первинний бухгалтерський документ, що підтверджує перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника первісним кредитором, виписки з рахунку первісного кредитора за дату виплати коштів відповідачці відповідно до ст. 19 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні", ч. 2 ст. 78 ЦПК України. Оскільки законодавство чітко встановлює перелік документів, на підставі яких здійснюється переказ і видача коштів з рахунків, за відсутності таких доказів у позивача вищевикладене означає недоведеність позовних вимог, що унеможливлює і стягнення будь-яких коштів. Проситьа відмовити у задоволенні клопотання про витребування доказів та у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою від 28.01.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача Німченко А.Р. про її участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою від 28.01.2026 поновлено представнику позивача строк для подання клопотання про витребування доказів, витребувано в АТ КБ "Приватбанк" інформацію по банківській картці № [NUMBER] . Представник позивача 03 лютого 2026 року скерувала на адресу суду 03 лютого 2026 року письмові пояснення на запаречення, у яких зазначила, що [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , дата народження: [INFO] , уклала з ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" Договір позики від 26.06.2021 № 75219257 шляхом підписання його аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора [NUMBER], який 26.06.2021 було направлено на вказаний ним номер телефону [NUMBER] . Покликаючись на низку постанов Верховного Суду з аналогічних спірних правовідносин уважає, що позивачем належним чином підтверджено факт укладення кредитного договору шляхом підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію". Також указала, що відповідачка не надала жодних доказів того, що надані суду копії документів не відповідають оригіналам або є сфальсифікованими. З огляду на вищенаведене, надані суду копії документів є достатніми доказами правомірності вимог позивача, а відсутність оригіналів не впливає на можливість встановлення дійсності та правомірності правовідносин. Щодо перерахування грошових коштів відповідачці зазначила, що враховуючи те, що первісний позикодавець не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, відповідні операції були здійснені ТОВ "ФК "Фінекспрес" на підставі укладеного між сторонами договору, яке діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (Рішення НБУ про включення до Реєстру платіжної інфрастуктури та видачу ліцензії від 27 квітня 2023 року № 21/764-рк). Відповідно до практики Верховного суду квитанції платіжних організацій, які мають відповідні ліцензії на здійснення перерахування грошових коштів, є належними доказами видачі грошових коштів на виконання кредитних договорів у правовідносинах, що є предметом розгляду у даній справі. Тобто, позивачем було підтверджено позовні вимоги всіма необхідними, належними та достатніми доказами, в тому числі щодо факту видачі кредитних коштів, у зв`язку з чим позивач не вбачав необхідності заявляти клопотання про витребування виписки з банківського рахунку відповідача. Просить долучити до матеріалів справи вкзане клопотання та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою від 04.02.2026 відкладено розгляд справи на 11 год. 00 хв. 13 лютого 2026 року. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом установлено, що 24 липня 2021 року між ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" та [PERSON] було укладено договір позики № 75219257 (далі - Договір позики), який підписаний електронним підписом відповідачки шляхом відтворення одноразового ідентифікатора - [NUMBER].За умовами Договору позики ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" надає [PERSON] позику в розмірі 7750 гривень (пп. 2.1 Договору позики) строком на 30 днів (пп. 2.2. Договору позики) з процентною ставкою 1,99 % в день (пп. 2.3 Договору позики). ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" на виконання умов Договору позики 26 червня 2021 року надало відповідачці позику в сумі 7750 грн, перерахувавши на платіжну картку № [NUMBER] , указану відповідачкою у реквізитах до Договору позики, що підтверджується довідкою ТОВ "Фінансова компанія "Фінекспрес" № КД-000065416/ТНПП від 23.10.2025 та листом ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" № 24/10/25-8 ВІД 24.10.2025. Крім того, згідно з наданим на виконання ухвали суду листом АТ КБ "Приватбанк" № 20.1.0.0.0/7-260130/72169-БТ від 03.02.2026 року 26 червня 2021 року на банківську картку [PERSON] № [NUMBER] відбулось зарахування грошових коштів в сумі 7750 грн. Між ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" та ТОВ "Вердикт Капітал" 27 січня 2022 року укладено договір факторингу № 27/01/2022, відповідно до умов якого ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги, а ТОВ "Вердикт Капітал" зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів", і стає новим кредитором за договорами позики, укладеними між та боржниками. Згідно з реєстром боржників № 1 до договору факторингу № 27/01/2022 від 27.01.2022 ТОВ "Вердикт Капітал" набуло права грошової вимоги до відповідачки за Договором позики в сумі 24907 грн 51 коп., з яких 7750 грн - сума заборгованості за тілом; 17157 грн 51 коп. - сума заборгованості по процентах за користування. 10 січня 2023 року між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект Центр" укладено договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ "Вердикт Капітал" відступає шляхом продажу ТОВ "Коллект Центр" права вимоги до боржників, зазначених у Додатках № 1 та № 3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за Договорами позики, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Відповідно до додатку № 3 до договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 ТОВ "Коллект Центр" набуло права грошової вимоги до відповідачки за Договором позики в сумі 25049 грн 34 коп., з яких 7750 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 17157 грн 51 коп. - сума заборгованості за нарахованими процентами. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за Договором позики відповідачка не здійснила жодного платежу в рахунок погашення заборгованості за Договором позики після переходу права вимоги до позивача. Таким чином, установлено, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, що виникли з Договору позики. Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 5 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" (далі - Закону) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномустаттею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо покликання відповідачки на те, що нею не укладався Договір позики, суд зазначає наступне. При укладенні Договору позики відповідачкою здійснені дії, які свідчать про її свідомий вибір щодо укладення договору. Так, в графі "позичальник" Договору позики зазначена ідентифікуюча інформація щодо позичальника, зокрема паспортні дані, місце проживання, РНОКПП, номер банківської картки, електронну адресу, номер одноразового ідентифікатора. Представник відповідачки жодними доказами не спростувала, що відповідачкою не вчинялося дій щодо укладення Договору позики. Інформація зазначена у реквізитах Договору позики повністю відповідає даним відповідачки. Крім того, згідно з листом АТ КБ "Приватбанк" № 20.1.0.0.0/7-260130/72169-БТ від 03.02.2026 номер банківської картки, вказаної у реквізитах до Договору позики належить відповідачці [PERSON] , на вказану картку 26 червня 2021 року відбулось зарахування грошових коштів у сумі 7750 грн, інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 26.06.2021-26.07.2021 надсилалася на мобільний телефон [PERSON] з абонентським номером [NUMBER] , тобто той що вказаний у реквізитах позичальника у Договорі позики. Водночас, без реєстрації та здійснення входу на вебсайт товариств за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19. З огляду на те, що відповідачкою не доведено неправомірності Кредитного договору, а згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, суд доходить висновку, що позивачем надано належні та допустимі докази, як укладення між сторонами Договору позики, так і перерахування грошових коштів на банківську картку [PERSON] за його умовами. Порядок та підстави нарахування відсотків за користування чужими грошовими коштами, зокрема за кредитними договорами, передбачені статтями 1048 та 1056-1 ЦК України. Зокрема, ч. 1 ст. 1048 ЦК України установлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 1056-1 ЦК України установлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). З наданого представником позивача розрахунку установлено, що за період поза межами строку позики первісні позикодавці продовжували нараховувати саме проценти за "користування позикою". Пунктом 2 Договору позики, графіком обчислення загальної вартості кредиту чітко встановлений строк дії договору - 30 днів. Пролонгація строку договору умовами Договору позики не передбачена. Також пролонгація Договору позики не могла відбутися на підставі Правил надання грошових коштів у позику ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів", оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що саме з цими Правилами ознайомилася [PERSON] перед укладенням Договору позики. Роздруківка із сайту первісного позикодавця належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (позикодавця), яка може вносити і вносить відповідні зміни в правила надання грошових коштів у позику, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15 і не спростовано позивачем . У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/1480/17-ц, яку ухвалено з приводу подібних правовідносин, Велика Палата Верховного Суду вказала, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, Велика Палата Верховного Суду погоджується, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, нарахування первісним кредитором відсотків за користування позикою поза межами строку дії договору є безпідставним, тому проценти за користування позикою за Договором позики повинні нараховуватися впродовж 30 днів включно за ставкою 1,99%. Таким чином, розмір відсотків відповідно до умов Договору позики становить - 4626 грн 75 коп. (7750х1,99/100х30). З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості за Договором позики, сформованим ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів", установлено, що відповідачка в рахунок заборгованості за Договором позики сплатила первісному позикодавцю 7942 грн 62 коп. З огляду на наведене, відповідачка повністю погасила заборгованість за відсотками в розмірі 4626 грн 75 коп., інфляційними збитками в розмірі 124 грн, нарахованими 3% річними в розмірі 17,83 грн, а також часткового повернула тіло позики на суму 3174 грн 04 коп. Зважаючи на те, що позивач довів укладення між первісним позикодавцем та відповідачкою Договору позики, перехід прав вимоги за Договором позики до позивача, факт отримання відповідачкою грошових коштів у сумі 7750 грн, з яких відповідачкою повернуто 3174 грн 04 коп., правові підстави нарахування відсотків на суму 4626 грн 75 коп., інфляційних збитків у сумі 124 грн, 3% річних у сумі 17 грн 83 коп., які повністю погашено відповідачкою, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки у користь позивача заборгованості за Договором позики в розмірі 4575 грн 96 коп., яка складається із заборгованості за тілом позики. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду наступні документи: договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024, укладений між ТОВ "Коллект Центр" та адвокатським об`днанням "Лігал Асістанс"; прайс-лист АО "Лігал Асістанс", затверджений рішенням Загальних зборів № 01-11/2023 від 01.11.2023; заявку на надання юридичної допомоги № 236 від 01.10.2025 та витяг з акту № 15 про надання юридичної допомоги від 31.07.2025, згідно з якими АО "Лігал Асістанс" надало правову допомогу ТОВ "Коллект Центр" щодо стягнення заборгованості з [PERSON] за договором № 75219257 на загальну суму 13000 грн. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Тобто вказана судова практика є незмінною. Таким чином, витрати за надану професійну правничу допомогу, які поніс позивач є реальними, доведеними, тобто такими, що підтверджені належними доказами, а тому підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. З огляду на викладене, частково задовольняючи позовні вимоги, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України стягує із відповідачки на користь позивача документально підтверджені витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог на суму 442 грн 52 коп. (4575,96/25049,34*2422,40), та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2374 грн 81 коп. (4575,96/25049,34*13000).

Outcome: partial