Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

Директор товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») звернулась до суду з позовною заявою за змістом якої просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором від 22.01.2020 року № 0969426639 у сумі 52 510 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.01.2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» (далі ТОВ «ІНФІНАНС») та [PERSON] в електронній формі укладено договір позики № 0969426639 (далі Договір № 0969426639) на підставі якого відповідач 09.02.2020 року отримав позику в розмірі 4 000 грн. строком на 30 днів та зобов`язався повернути грошові кошти, а також сплатити проценти за користування позикою в розмірі та порядку, визначеному договірними умовами. Відповідач отримавши грошові кошти в позику свої зобов`язання не виконав, суму позики не повернув, проценти за користування нею не сплатив. ТОВ «ІНФІНАНС» на підставі договору факторингу від 14.07.2021 року № 14-07/21 відступлено право вимоги до [PERSON] за Договором № 0969426639 товариству з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (далі ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ»), яке в подальшому на підставі договору відступлення прав вимоги від 10.01.2023 року № 10-01/2023 відступило його ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Загальний розмір заборгованості [PERSON] за Договором № 0969426639 станом на дату формування позовної заяви становить 79 530 грн., з яких: 4 000 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 74 690 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 840 грн. заборгованість за нарахованими процентами після відступлення права вимоги. Водночас до стягнення з відповідача заявлено лише заборгованість у сумі 52 510 грн., з яких: 4 000 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 48 510 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Представник позивача в судові засідання не з`явилась, за змістом як позовної заяви, так і поданих у подальшому клопотань, просила розгляд справи здійснювати за її відсутності на підставі наявних у справі доказів, не заперечуючи щодо ухвалення заочного рішення в справі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим, у розумінні п. 4) ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про місце, дату та час розгляду справи, що узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 25.04.2018 року в справі № 800/547/17, а також постановах Верховного Суду від 27.11.2019 року в справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року в справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року в справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 року в справі № 910/16249/19, від 18.03.2021 року в справі № 911/3142/19, від 19.05.2021 року в справі № 910/16033/20, від 07.02.2024 року в справі № 904/853/23, відзив на позовну заяву не надав, у судові засідання неодноразово не з`явився, поважність причин неявки не повідомив, заяв та клопотань від його імені про відкладення розгляду справи чи з інших процесуальних питань до суду не надходило. Судом вжито заходів для перевірки факту можливого перебування [PERSON] в складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, однак підстав для зупинення провадження в справі на підставі п. 2) ч. 1 ст. 251 ЦПК України, не встановлено. Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами, як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, застосовується як джерело права, зокрема в Рішенні від 16.02.2017 року в справі «Каракуця проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що будь-яке порушення права доступу до суду відсутнє, якщо особа не виявила належної зацікавленості у розгляді його справи, тобто неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для відповідних правових наслідків. З урахуванням вказаного та вимог ч. 8 ст. 178, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, а також відсутності підстав, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами в заочному порядку, про що 13.02.2026 року постановлено відповідну ухвалу. У відповідності до ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін у засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що наявні підстави для частково задоволення позовних вимог. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] 22.01.2020 року в електронній формі укладено Договір № 0969426639, невід`ємною частиною якого є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM» (далі Правила), який відповідачем підписано електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора, за умовами якого ТОВ «ІНФІНАНС» зобов`язався упродовж 36 місяців надати відповідачу за його заявкою-анкетою позику окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000 грн. максимальним строком користування 30 календарних днів зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 1,75% в день від суми фактичного залишку заборгованості. Згідно п. 6.11 Правил кожен наступний транш позичальник отримує виключно за умови повного повернення всіх платежів за попереднім траншем, у тому числі суми фінансового кредиту, відсотків за користування фінансовим кредитом, та сплати, на вимогу товариства, пені (в разі прострочення заборгованості). За результатами обміну між [PERSON] та ТОВ «ІНФІНАНС» 09.02.2020 року в електронній формі заявки-анкети про отримання кредиту, пропозиції надання йому 3 траншу кредиту та акцептом оферти, погоджено надання відповідачу кредиту в розмірі 4 000 грн., строком на 30 днів з відсотковою ставкою за користування кредитом в розмірі 1,75% в день від його розміру. Відповідно до змісту п. 7.1 Правил проценти за користування поточною сумою фінансового кредиту нараховуються на суму фінансового кредиту щоденно з дня отримання включно та по день фактичного повернення включно. Згідно п.п. 8.2-8.4 Правил строк користування другим та наступними кредитами (траншами) може бути змінений/продовжений на строк, що відповідає кількості днів діючого кредиту (траншу). Продовження строку дії кожного з кредитів (траншів) здійснюється в разі дотримання наступних передумов: 1) на момент подовження строку поточного кредиту (траншу) строк дії Договору не закінчився; 2) повністю сплачено нараховані відсотки (у разі відповідної вимоги товариства штрафні санкції) за основним боргом до дня здійснення продовження строку дії поточного кредиту. Продовження строку дії поточного кредиту (траншу) здійснюється виключно за умови попередньої оплати відсотків (у разі наявності сплати штрафних санкцій на вимогу товариства) за фактичну кількість днів користування кредитом (траншем). За змістом п. 8.7 Правил підтвердженням волевиявлення позичальника щодо застосування зміни строку користування поточним кредитом (траншем) на умовах Договору є факт погашення відсотків, в т.ч. прострочених, та сплати, на вимогу товариства, пені (в разі наявності) за фактичне користування фінансовим кредитом у повному обсязі. Сплата нарахованих відсотків та пені (в разі наявності вимоги товариства про її сплату) сплачується одночасно одним платежем. Відповідно до п. 8.8 Правил у разі якщо позичальник прострочив повернення всіх належних до сплати платежів у строк з урахування пролонгації, то такий строк пролонгації вважається анульованим. У такому випадку заборгованість у повному обсязі вважається простроченою з дня (дати), наступного за днем, коли така заборгованість мала бути сплачена без урахування зміни строку користування поточним кредитом (траншем). Згідно п. 5.3 Договору № 096942663, п.п. 10.2-10.3 Правил у разі прострочення позичальником строків сплати поточного кредиту та відсотків за користування кредитом у повному обсязі позичальник самостійно нараховує та сплачує товариству, на його вимогу, пеню в розмірі 1,75% від несвоєчасно сплаченої суми (кредиту та відсотків) за кожен день прострочення. Нарахування пені здійснюється із врахуванням п. 5 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Заборгованість за цим Договором вважається простроченою з дня (дати), наступного за днем, коли така заборгованість мала бути сплачена, згідно з умовами Договору, без врахування продовження/зміни строку дії користування поточним кредитом (траншем). Відповідно до змісту п. 3.15 Договору № 096942663 його сторонами погоджено, що в разі користування позичальником кредитом (траншем) понад узгоджений строк кредитування, то з першого дня прострочення до взаємовідносин застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом (траншем) в розмірі 1,75% за кожен день користування кредитом (траншем), починаючи з дати першого дня прострочення строкового повернення кредиту (траншу) і до дня повного повернення кредиту (траншу). За змістом п. 10.7 Правил у разі порушення позичальником взятих на себе зобов`язань ТОВ «ІНФІНАНС» має право без його згоди відступити третім особам право вимоги до нього та доручити новому кредиту стягнення простроченої заборгованості. Факт перерахування 09.02.2020 року ТОВ «ІНФІНАНС» на виконання умов Договору № 0969426639 на користь [PERSON] грошових коштів в розмірі 4 000 грн. на вказану ним в заявці-анкеті банківську картку [NUMBER] з використанням платіжної системи iPay.ua (ID транзакції 48301168) підтверджується листом товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» від 07.07.2025 року № 9250_25707143521. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] за Договором № 0969426639, зробленого ТОВ «ІНФІНАНС», відображено факти надання 25.01.2020 року кредиту в розмірі 1 400 грн. та повернення 01.02.2020 року його разом з відсотками за користування ним у сумі 1 596 грн., надання 01.02.2020 року кредиту в розмірі 2 000 грн. та повернення 09.02.2020 року його разом з відсотками за користування ним у сумі 2 315 грн., а також надання 09.02.2020 року кредиту в розмірі 4 000 грн. та щоденне нарахування процентів у розмірі 70 грн. (1,75% від суми кредиту) в періоду часу з 09.02.2020 року по 14.07.2021 року (521 день) на загальну суму 36 470 грн. Водночас відомості про сплату [PERSON] будь-яких коштів на користь ТОВ «ІНФІНАНС» за вказані періоди часу відсутні. ТОВ «ІНФІНАНС» на підставі договору факторингу від 14.07.2021 року № 14-07/21 (далі Договір № 14-07/21) за плату відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право належних йому грошових вимог до боржників виключно в частині тих сум заборгованості, що визначені в реєстрах боржників. Відповідно до змісту п. 2.5 Договору № 14-07/21 ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» має право здійснити наступне відступлення прав вимоги будь-якій третій особі. Згідно п. 6.1.4 Договору № 14-07/21 право вимоги переходить до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» після оплати фінансування з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання реєстру боржників (додаток № 2), який є підтвердженням передачі ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги до боржників, після чого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги. ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» 14.07.2021 року на виконання п. 7.1 Договору № 14-07/21 перерахувало на користь ТОВ «ІНФІНАНС» грошові кошти в розмірі 1 561 454,09 грн., що підтверджується платіжним дорученням акціонерного банку «Південний» від 14.07.2021 року № М1. ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» 14.07.2021 року підписано акт приймання-передавання реєстру боржників (у кількості 8 150 на загальну суму простроченої заборгованості 221 939 136,68 грн.) за Договором № 14-07/21. Згідно витягу з реєстру боржників від 14.07.2021 року до Договору № 14-07/21, ТОВ «ІНФІНАНС», крім іншого, передано ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги до [PERSON] (№ 5649) за Договором № 0969426639 на загальну суму заборгованості 40 540 грн., з яких: 4 000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 36 540 грн. заборгованість за процентами. Відповідно розрахунку ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» станом на 10.01.2023 року заборгованість [PERSON] за Договором № 0969426639 становила 78 690 грн., з яких: 4 000 грн. заборгованість по основній сумі кредиту, 36 540 грн. заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги, 38 150 грн. нараховані проценти за період часу з 14.07.2021 року по 09.01.2023 року (545 днів) за процентною ставкою 1,75% в день від суми кредиту. Між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» 10.01.2023 року укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 (далі Договір № 10-01/2023), за умовами п.п. 2.1, 3.1 якого останнє відступило позивачу шляхом продажу належні йому права грошової вимоги до боржників, зазначених у реєстрі, які, крім іншого, належать йому відповідно до Договору факторингу від 14.07.2021 року № 14-07/21. Відповідно до змісту п. 5.2 Договору № 10-01/2023 право вимоги вважається відступленими (переданими) в день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді (додаток № 4). ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 10.01.2023 року підписано акт прийому-передачі реєстру боржників (у кількості 207 307). Згідно витягу з реєстру боржників від 10.01.2023 року, який є додатком до Договору № 10-01/2023, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», крім іншого, передано ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право вимоги до [PERSON] (№ 9 399) за Договором № 0969426639 на загальну суму заборгованості 78 690 грн., з яких: 4 000 грн. заборгованість за основним зобов`язанням, 74 690 грн. заборгованість за нарахованими процентами. Відповідно розрахунку ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» станом на 22.10.2025 року заборгованість [PERSON] за Договором № 0969426639 становила 79 530 грн., з яких: 4 000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 74 690 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги (10.01.2023 року), 840 грн. нараховані проценти за період часу з 10.01.2023 року по 21.01.2023 року (12 днів) за процентною ставкою 1,75% в день від суми кредиту. Також вказано, що станом на 22.10.2025 року [PERSON] не здійснювалось жодного погашення заборгованості. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини щодо надання позики та фінансових послуг у сфері кредитування, які врегульовано Цивільним кодексом України (далі ЦК України) та законами України «Про електронну комерцію», «Про електронний цифровий підпис», «Про споживче кредитування». Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо: його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронною комерцією є відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано законами України «Про електронну комерцію» та «Про електронний цифровий підпис». Положеннями ст.ст. 1, 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Згідно п.п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Положеннями ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання, крім іншого, є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 546 ЦК України сторонами договірних зобов`язань можуть бути встановлені види забезпечення виконання зобов`язання. Приписами ч. 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Положеннями п. 1) ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 515 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ч. 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно ч. 3 ст. 1079 ЦК України фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Положеннями ч. 1 ст. 1080 ЦК України передбачено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1083 ЦК України наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави. За вказаних обставин, суд вважає доведеним, що 22.01.2020 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] в електронній формі укладено Договір № 0969426639, в зв`язку з чим відповідачем на умовах строковості, поворотності та платності 09.02.2020 року отримано в кредит грошові кошти в сумі 4 000 грн., однак відповідачем свої зобов`язання перед ТОВ «ІНФІНАНС» не виконано не повернуто отриманий кредит та не сплачено проценти за користування ним. Відомості про виконання [PERSON] умов, що є передумовою для продовження (пролонгації) строку користування кредитом, отриманим 09.02.2020 року, понад 30 днів, відсутні. ТОВ «ІНФІНАНС» 14.07.2021 року відступило право вимоги до [PERSON] за Договором № 0969426639 ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», яке 10.01.2023 року відступило його ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Заборгованість [PERSON] за Договором № 0969426639 станом на 21.01.2023 року становила 79 530 грн., з яких: 4 000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 75 530 грн. заборгованість за процентами, та в подальшому не збільшувалась. Водночас представником позивача з посиланням на принципи розумності, співмірності та пропорційності заявлено до стягнення з відповідача проценти лише в розмірі 48 510 грн., які нараховані на дату відступлення права вимоги. Відомості про те, що відповідач на час розгляду справи повністю чи частково виконав свої зобов`язань за Договором № 0969426639 перед ТОВ «ІНФІНАНС» чи ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», чи ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» в частині сплати заборгованості за тілом кредиту, в суду відсутні, як наслідок, суд вважає, що наявні достатні підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4 000 грн. з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за процентами за користування кредитом суд враховує наступне. Згідно умов Договору № 0969426639 його сторонами погоджено максимальний строк кредитування для кожного наданого кредиту (траншу) 30 днів, який може бути продовжений за умови повної сплати позичальником нарахованих відсотків за основним боргом до дня здійснення продовження строку дії поточного кредиту, а також розмір процентів за користування ним 1,75% в день від суми фактичного залишку заборгованості. Таким чином, за відсутності доказів продовження строку кредитування за отриманим 09.02.2020 року кредитом, вбачається, що після закінчення строку кредитування 09.03.2020 року, нарахуванням процентів за фактичне користування кредитом за Договором № 0969426639 ТОВ «ІНФІНАНС» у період часу з 10.03.2020 року по 14.07.2021 року (491 день) на суму 34 370 грн., ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» у період часу з 14.07.2021 року по 09.01.2023 року (545 днів) на суму 38 150 грн. та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» у період часу з 10.01.2023 року по 21.01.2023 року (12 днів) на суму 840 грн., відповідно до п. 3.5 Договору № 0969426639 здійснювалось як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання, тобто на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до п. 6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023 року, тобто вищевказані приписи застосовні до договорів, які укладені до 23.01.2024 року. Таким чином, оскільки передбачені Договором № 0969426639 проценти за період прострочення позичальником строків сплати кредиту та процентів за користування ним є узгодженою сторонами Договору № 0969426639 мірою відповідальності [PERSON] за неналежне виконання зобов`язання, що відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.04.2023 року в справі № 910/4518/16, суд вважає, що вони охоплюються поняттям «інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором», як наслідок, проценти, нараховані за понадстрокове користування кредитними коштами в період часу з 10.03.2020 року по 21.01.2023 року, підлягають списанню. Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 10.01.2024 року в справі № 240/4894/23 указано, що принцип тлумачення закону на користь особи є однією з основних засад правової системи, яка вказує, що суди повинні намагатися тлумачити закони та його норми в такий спосіб, щоб максимально захищати права та інтереси фізичної особи. Цей принцип також часто відомий як «in dubio pro persona» або «in dubio pro homine» (латинською мовою), що означає «у вагомих сумнівах на користь людини». Принцип тлумачення закону на користь особи не означає безумовне ігнорування закону, але вказує на те, що в сумнівних ситуаціях суди повинні намагатися вибрати інтерпретацію, яка максимально захищає права та інтереси саме фізичної особи. З огляду на вказане, суд вважає, що в зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором № 0969426639 з нього на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» підлягають стягненню проценти за користування кредитом лише в сумі 2 100 грн., нараховані в період строку кредитування, тобто з 09.02.2020 року по 09.03.2020 року (30 днів) за відсотковою ставкою 1,75% в день від розміру кредиту (4 000 * 1,75% * 30), а загалом 6 100 (шість тисяч сто) грн. Враховуючи те, що згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, наявні підстави для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» судових витрат на сплату судового збору в розмірі 281 (двісті вісімдесят одна) грн. 48 коп., що відповідає частині задоволених позовних вимог (11,62%), оскільки підстав для звільнення його від сплати судового збору судом не встановлено. Відповідно до змісту ч. 1, п. 1) ч. 3 ст. 133, ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що до складу судових витрат, крім судового збору, належать витрати, пов`язаних з розглядом справи, до складу яких, крім іншого, відносяться витрати на професійну правничу допомогу (сплачені або ті, що підлягають сплаті відповідною стороною або третьою особою), які підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. За змістом позовної заяви та додатків до неї ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» в зв`язку з необхідністю примусового стягнення з [PERSON] заборгованості понесено витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 16 000 грн., у зв`язку з чим позивачем вказано про необхідність їх стягнення з відповідача на його користь. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в даній справі позивачем долучено копії: договору про надання правової допомоги від 01.07.2024 року № 01-07/2024, укладеного між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС», предметом якого є надання юридичної допомоги, тарифів на послуги адвокатського об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС», заявки на надання юридичної допомоги від 01.09.2025 року № 2522 з супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] очікуваною вартістю 16 000 грн., витягу з акту від 30.09.2025 року № 14 про надання юридичної допомоги за заявкою № 2522 вартістю 16 000 грн. За вказаних обставин, з урахуванням відсутності клопотання сторони відповідача із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 859 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят дев`ять) грн. 20 коп., що відповідає частині задоволених позовних вимог (11,62%). На підставі викладеного,

Outcome: partial