Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторинг партнерс" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором № 285802 від 05.08.2020 у розмірі 4524,56 грн., а Договором № 4838175 від 27.09.2021 у розмірі 58366,20 грн, а всього на суму 62890,76 грн., а також про стягнення з відповідача судових витрат. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 08.05.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №285802, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 18750,00 грн. строком на 730 днів (кінцева дата повернення 08.05.2022) за процентною ставкою за користування кредитними коштами 25% від суми кредиту за перший день користування та в подальшому за ставкою 85% річних. ТОВ «Слон Кредит», як первісний кредитор, свої зобов`язання за договором виконав, надавши кредитні кошти відповідачу шляхом переказу у безготівковій формі. 31.01.2025 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Факторинг партнерс» було укладено Договір факторингу № 31012025, відповідно до якого ТОВ «Слон Кредит» відступило на користь ТОВ «Факторинг партнерс» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором №285802 від 08.05.2020, що уклали ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] . Крім того, в обґрунтування позову позивач зазначив, що 27.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус України» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №4838175, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 19900,00 грн. строком на 12 днів за процентною ставкою за користування кредитними коштами 1,9% від суми кредиту на день. ТОВ «Авентус Україна», як первісний кредитор, свої зобов`язання за договором виконав, надавши кредитні кошти відповідачу шляхом переказу у безготівковій формі. 10.02.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» було укладено Договір факторингу № 10-02/23, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ ФК «Сіті Фінанс» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором №4838175 від 27.09.2021, що уклали ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] . В подальшому, 01.08.2025 року між ТОВ ФК «Сіті Фінанс» та ТОВ «Факторинг партнерс» було укладено Договір факторингу № 01-08/25, відповідно до якого ТОВ ФК «Сіті Фінанс» відступило на користь ТОВ «Факторинг партнерс» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором №4838175 від 27.09.2021, що уклали ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] . Таким чином, ТОВ «Факторинг партнерс» наділено правом грошової вимоги до відповідача [PERSON] за двома вказаними кредитними договорами. Відповідач свої зобов`язань за кредитними договорами не виконує, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка становить: за Кредитним договором № 285802 від 08.05.2020 4524,56 грн, яка складається з 4341,83 грн. основного кредитного зобов`язання та 182,73 грн. процентів за користування кредитними коштами; за Кредитним договором № 4838175 від 27.09.2021 58366,20 грн. яка складається з 19900,00 грн. основного кредитного зобов`язання та 38466,20 грн. процентів за користування кредитними коштами. Ухвалою від 17.12.2025 було відкрите провадження у справі, а її розгляд визначений в порядку спрощеного позовного провадження. Учасникам справи був наданий час для подання письмових заяв по суті спору та доказів на їх обґрунтування. Позивач, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. В позовній заяві просить розглянути справу у відсутність представника позивача на підставі наявних доказів та матеріалів, не заперечуючи проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання двічі не з`явився, письмового відзиву на позов не надав, про причини неявки не повідомив, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що відповідно до ст. 280 ЦК України у сукупності є підставою для заочного розгляду справи, про що 20.02.2026 року була постановлена відповідна ухвала суду. Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до такого. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов`язання. Судом встановлено, що 08.05.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) було укладено Договір №285802 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 18750,00 грн. строком на 730 днів (кінцева дата повернення 08.05.2022) за процентною ставкою за користування кредитними коштами 25% від суми кредиту за перший день користування та в подальшому за ставкою 85% річних. ТОВ «Слон Кредит», як первісний кредитор, свої зобов`язання за договором виконав, надавши кредитні кошти відповідачу шляхом переказу у безготівковій формі, що підтверджується платіжним дорученням № 2353 від 08.05.2020. 31.01.2025 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Факторинг партнерс» було укладено Договір факторингу № 31012025, відповідно до якого ТОВ «Слон Кредит» відступило на користь ТОВ «Факторинг партнерс» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором №285802 від 08.05.2020, що уклали ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] . Станом на час розгляду справи у Єдиному державному демографічному реєстрі з РНКОПП 3492708382 зареєстрована [PERSON] , [INFO] , на підставі чого суд приходить до висновку, що саме ця особа уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» Договір №285802 про надання споживчого кредиту від 08.05.2020. Крім того, судом встановлено, що 27.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус України» та [PERSON] було укладено Договір №4838175 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 19900,00 грн. строком на 12 днів за процентною ставкою за користування кредитними коштами 1,9% від суми кредиту на день. При цьому сторони домовились, що строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених у Розділі 4 вказаного Договору (п. 1.4), яким передбачено, зокрема, таке: строк кредиту може бути продовжено в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов, визначених в п. п. 4.3.1, 4.3.2 цього Договору (п. 4.1); у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації абоавтопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на дев`яносто календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача; тобто у даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту (п. 4.3.1); споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених в п. 4.3.1 Договору; споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача в порядку, передбаченому п. 4.2 Договору (п. 4.3.2). ТОВ «Авентус Україна», як первісний кредитор, свої зобов`язання за договором виконав, надавши кредитні кошти відповідачу шляхом переказу у безготівковій формі. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач 09.10.2021 та 21.10.2021 погашала заборгованість із сплати процентів за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим в силу наведених вище умов договору відбувалась автопролонгація строку кредитування. Однак після цього відповідач припинила виконання зобовязань за договором, у зв`язку з чим станом на 31.01.2022 виникла заборгованість у розмірі 58366,20 грн., яка складається з 19900,00 грн. основної суми кредиту та 38466,20 грн. процентів за користування кредитними коштами. 10.02.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» було укладено Договір факторингу № 10-02/23, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ ФК «Сіті Фінанс» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором №4838175 від 27.09.2021, що уклали ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] . В подальшому, 01.08.2025 року між ТОВ ФК «Сіті Фінанс» та ТОВ «Факторинг партнерс» було укладено Договір факторингу № 01-08/25, відповідно до якого ТОВ ФК «Сіті Фінанс» відступило на користь ТОВ «Факторинг партнерс» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором №4838175 від 27.09.2021, що уклали ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного суду у рішенні від 17.01.2022 № 234/7723/20 дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно до ч.1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 1050 ЦК України визначено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Таким чином, ТОВ «Факторинг партнерс» наділено правом грошової вимоги до відповідача [PERSON] за обома кредитними договорами. Відповідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Розмір заборгованості підтверджується розрахунками, наданими позивачем. Вказані розрахунки є повними, чіткими, об`єктивними, вони узгоджуються з умовами кредитних договорів. Тому суд вважає вказані документи належними та допустимими доказами і бере за основу при винесенні цього рішення. Факт порушення відповідачем свого зобов`язання за кредитними договорами знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 16000,00 грн. суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Положенням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Слід відзначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). При визначенні суми відшкодування таких витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем до суду надано: договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 укладений між АО «Ліга Ассістанс» та ТОВ «Факторинг партнерс», прайс-лист АО «Ліга Ассістанс» затверджений Рішенням Загальних зборів № 01-11/2023 від 01.11.2023, заявку від 03.11.2025 про надання юридичної допомоги № 118, витяг з акту № 23 про надання юридичної допомоги від 28.11.2025 на загальну суму 16000 грн. Згідно вказаних документів АО «Ліга Ассістанс» надало позивачу такі послуги: надання усної консультації з вивченням документів на суму 4000,00 грн. та складання позовної заяви про стягнення боргу для подачу до суду на суму 12000,00 грн. Однак надані позивачем документи не можуть бути підставою для стягнення з відповідача витрат на оплату правничої допомоги, з огляду на таке. По-перше, за змістом ст. 137 ЦПК України, відшкодуванню підлягають витрати, пов`язані з правничою допомогою саме конкретного адвоката, а не адвокатського об`єднання як юридичної особи, навіть якщо такий адвокат діяв на підставі ордеру, виданого адвокатським об`єднанням. Однак в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, чи видавало АО «Ліга Ассістанс» ордер певному адвокату на надання правничої допомоги позивачу, чи дійсно види правничої допомоги, зазначені у вказаних вище документах, були надані особою, що має право на здійснення адвокатської діяльності. По-друге, відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Водночас пунктом 4.6 Договором про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02.07.2024 передбачено, що сума, визначена в акті про надання юридичної допомоги, є гонораром адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги. При цьому позивачем не надано документів, на підставі яких можна було встановити, яку саме винагороду отримав певний адвокат, що надавав правничу допомогу позивачу. Гонорар же адвокатського об`єднання вочевидь належить йому як юридичній особі, і відшкодування такого гонорару за рахунок відповідача ЦПК України не передбачає. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача витрат на оплату правничої допомоги в розмірі 16000,00 грн. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved