Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

Київська місь/ка рада та Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» звернулися до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, у якому просять витребувати від [PERSON] на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради: групу нежитлових приміщень № 1, 2, 3, що складається з приміщень І поверху (літ. А) та ІІ поверху (літ. А), загальною площею 283,3 кв.м, розташованих за адресою: [ADDRESS] , а також групу нежитлових приміщень № 4, що складається з приміщень І поверху (літ. А) та ІІ поверху (літ. А), загальною площею 276,5 кв.м, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обгрунтовані тим, що Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» належить до комунальної власності міста Києва. Засновником та власником підприємства є територіальна громада міста Києва від імені якої виступає Київська міська рада. Предметом діяльності КП «Житло-Сервіс» є надання житлово-комунальних послуг населенню. З метою виконання вказаних функцій Київська міська державна адміністрація на підставі Акту № 2 від 11.03.2002 передала КП «Житло-Сервіс» адміністративний будинок, розташований за адресою: м. Київ, бул. Верховної Ради, 21-В, який належить до комунальної власності. Так, у вказаному акті зазначено: «...всього передається спорткомплекс-ЖЕК, загальною площею 581,0 кв.м. в рахунок 2 % відрахувань за житлові будинки прийняті на обслуговування по бул. Верховної Ради № 21-А ; 21-Б, по вулиці Червоноткацька, 16-Б ; 18-Б...». Позивачі зазначили про те, що вказаний будинок був побудований ДГО «Житло-інвест», що підтверджується, як зазначають останні, адвокатськими запитами представника позивачів, у яких КП КМР «КМБТІ» повідомило, що замовником технічної інвентаризації адміністративного будинку була ДГО «Житло-інвест». Також КП КМР «КМБТІ» надало копію листа ДГО «Житло-інвест», №044/16/928-68-98 в якому останнє просить видати поповерхові плани та технічні паспорти на приміщення ЖЕКу та спортивного комплексу на бульварі Верховної Ради, 21-В , та копії поповерхового плану вказаного приміщення разом із копіями журналів підрахунку площі житлового будинку із нежитловими (вбудованими) приміщеннями. Вказали про те, що з журналів підрахунку площі житлового будинку із нежитловими (вбудованими) приміщеннями вбачається, що технічна інвентаризація приміщень проведена 07.12.2002, вказані приміщення відносяться до приміщень житлово-експлуатаційних організацій, а їх загальна площа складає 559,8 кв.м. Відповідно до п.1.4. Розділу 1 «Загальні положення» Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Держбуду України від 24.05.2001 № 127 в редакції, чинній на момент проведення інвентаризації, технічну інвентаризацію новозбудованих (реконструйованих) та наявних об`єктів виконують за рахунок замовників комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Отже, ДГО «Житло-Інвест», як вказують позивачі, замовляло технічну інвентаризацію вказаного вище приміщення, а викладене підтверджує факт будівництва цього приміщення ДГО «Житло-Інвест». Зазначили про те, що на підставі наказу КП «Житло-Сервіс» від 14.03.2002 № 22 «Про розміщення відділення № 3 підприємства» частина будинку використовується під розміщення відділення № 3 КП «Житло-Сервіс», яке на день звернення до суду функціонує та надає комунальні послуги населенню, а інша частина вказаного будинку з 2009 року використовується [PERSON] для розміщення тренажерного залу. Розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації «Про надання житлової площі та інші квартирні питання» від 08.12.2014 № 573 задоволено клопотання КП «Житло-Сервіс» про включення частини будинку до складу службових квартир, а саме однокімнатної квартири [ADDRESS] . Розпорядженням Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації «Про розгляд житлових питань окремих громадян» від 24.04.2015 затверджено спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету КП «Житло-Сервіс» про надання житлової площі та видано ордер на однокімнатну службову квартиру [ADDRESS] , [PERSON] , який працював електрогазозварником у КП «Житло-Сервіс», на родину з трьох осіб: [PERSON] , дружина [PERSON] , дочка [PERSON] . Згідно із договором № 472 про прийняття участі у експлуатаційних витратах від 01.03.2016 укладеного між КП «Житло-Сервіс» та [PERSON] , КП «Житло-Сервіс» надає [PERSON] комунальні послуги. 31 березня 2021 року КП «Житло-Сервіс» отримало листа від [PERSON] , в якому останній повідомив, що він є власником частини приміщень в адміністративному будинку, а тому вимагає від КП «Житло-Сервіс» звільнити вказані приміщення. На підтвердження вказаного до листа останній додав: копію договору купівлі-продажу групи нежитлових приміщень № 1, 2, 3, що складається з приміщень І поверху (літ. А) та II поверху (літ. А), загальною площею 283,3 кв.м., розташованих за адресою: [ADDRESS] , укладеного 12.05.2020 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гарант Рент Інвест», посвідченого приватним нотаріусом КМНО Меженською К.С.; копію договору купівлі-продажу групи нежитлових приміщень № 4, що складається з приміщень І поверху (літ. А) та II поверху (літ. А), загальною площею 276,5 кв.м., розташованих за адресою: [ADDRESS] , укладеного 30.04.2020 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нью Вектор Плюс», посвідченого приватним нотаріусом КМНО Меженською К.С. Наголошували на тому, що відповідно до копій технічних паспортів на вказані приміщення, які вилучені слідчим у межах кримінального провадження № 120021100040001490 від 14.05.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, загальні план та площа цих нежитлових приміщень ідентичні загальному плану будинку, що виконаний КП КМР «КМБТІ» на замовлення ДГО «Житло-Інвест», таким чином, на даний час будинок складається із набутих [PERSON] нежитлових приміщень. Разом із тим вказали про те, що вказані нежитлові приміщення у адміністративному будинку, який був переданий територіальною громадою м. Києва у володіння КП «Житло-Сервіс», вибули із володіння КП «Житло-Сервіс» поза волею останнього. Тому, нежитлові приміщення мають бути витребувані у [PERSON] на користь територіальної громади м. Києва, від імені та в інтересах якої діє Київська міська рада. Щодо належності будинку до комунальної власності територіальної громади міста Києва позивачами було зазначено наступне. На підставі п. 16 рішення Київської міської ради від 08.07.1999 № 348/449 «Про надання та вилучення земельних ділянок» надано Державній госпрозрахунковій організації «Житло-інвест» за умови виконання п. 1 додатка 16 до цього рішення в тимчасове довгострокове користування строком на 5 років земельну ділянку площею 3,37 га для будівництва житлового комплексу з вбудованими приміщеннями громадського призначення (на період будівництва) на [ADDRESS] за рахунок земель закритого акціонерного товариства «Дарна» ДШК, право користування якими припинено даним рішенням. Відповідно до ст. 24 Земельного кодексу України від 18.12.1990, право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором. На підставі викладеного, між Київською міською радою та Державною госпрозрахунковою організацією «Житло-Інвест» 11.02.2000 був укладений договір на право тимчасового довгострокового користування землею, відповідно до п. 1.1. якого ДГО «Житло-Інвест» прийняла земельну ділянку у тимчасове користування. ДГО «Житло-Інвест» побудувало на вказаній ділянці житловий комплекс з приміщеннями громадського призначення, якому присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . Разом із вказаним житловим комплексом, ДГО «Житло-Інвест» побудувало на земельній ділянці адміністративний будинок, технічну інвентаризацію якого замовило у КП КМР «КМ БТІ», а факт розташування адміністративного будинку у межах земельної ділянки підтверджується висновком судового експерта Лісниченко Сергія Васильовича від 26.07.2021, про що зазначають останні. Актом про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту від 24.05.2001 № 109 житловий комплекс та адміністративний будинок введені в експлуатацію. Посилаються на те, що у п. 1.4. Додатку 16 «Умови надання Державній госпрозрахунковій організації «Житло-Інвест» земельної ділянки на бульварі Верховної Ради, 21 у Дніпровському районі» зазначено: «...державній госпрозрахунковій організації "Житло-Інвест" передбачити передачу Головному управлінню житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 5 % загальної площі будинку (крім службової) на підставі п. 36 рішення Київської міської ради від 30.03.99 № 182/283 "Про бюджет м. Києва на 1999 рік" (дію пункту продовжено на 2001 рік рішенням Київської міської ради від 26.12.2000 N 156/1133). У пункті 5 Розпорядження КМДА «Про розподіл загальної площі у жилих будинках на 2001 рік» від 30.03.2001 № 615 зазначено: «...беручі до уваги рішення Київської міської ради від 26.12.2000 № 156/1133 «Про бюджет м. Києва на 2001 рік встановити такі розміри відрахувань від загальної жилої площі у будинках, які вводяться у 2001 році, або коштів на день їх нарахування, які необхідні для будівництва цієї площі: при будівництві житла всіма забудовниками, незалежно від джерел фінансування 7 %, якщо інші розміри не передбачені рішеннями Київради ні відведення земельних ділянок, у тому числі: 5 % для забезпечення житлом громадян, що перебувають на квартобліку, в районних державних адміністраціях, відселення з ділянок забудов, ветхих та непридатних для проживання будинків; 2 % службова жила площа...». На виконання умов викладених вище нормативно-правових актів ДГО «Житло-інвест» передала адміністративний будинок Київській міській раді, виконавчий орган якої (КМДА) на підставі акту від 11.03.2002 передав будинок у володіння КП «Житло-Сервіс». Вказали про те, що будинок переданий КП «Житло-Сервіс» 11.03.2002 та з цього часу вказаний будинок перебуває у володінні КП «Житло-Сервіс», а викладені у позовній заяві обставини, підтверджують передачу вказаного будинку територіальній громаді м. Києва, а отже і набуття останньою права власності на вказане майно, до 11.03.2002. Наголошували на тому, що відповідно до ч. 1 ст. 118 ЖК Української РСР, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Згідно із ч. 2 ст. 121 ЖК Української РСР службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЖК Української РСР, на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. Вказали про те, що надання службової квартири у адміністративному будинку працівнику КП «Житло-Сервіс» підтверджує перебування вказаного будинку у комунальній власності територіальної громади м. Києва та у законному володінні КП «Житло-Сервіс». Отже, зазначених вище доказів у їх сукупності достатньо для підтвердження того, що адміністративний будинок належав територіальній громаді м. Києва на праві власності, яке виникло на підставі рішення Київської міської ради від 08.07.1999 № 348/44 «Про надання та вилучення земельних ділянок» та Розпорядження КМДА «Про розподіл загальної площі у жилих будинках на 2001 рік» від 30.03.2001 № 615 у зв`язку із передачею вказаного будинку ДГО «Житло-Інвест» в рахунок відрахувань за побудовані на земельній ділянці житлові будинки. Крім того, посилалися на те, що з інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право власності на групу нежитлових приміщень № 1, 2, 3, що складається з приміщень І поверху (літ. А) та II поверху (літ. А), площею 283,3 кв.м. (далі - нежитлові приміщення 1), та групи нежитлових приміщень №4, що складається з приміщень І поверху (літ. А) та II поверху (літ. А), площею 276,5 кв.м., (далі - нежитлові приміщення 2) зареєстроване за Товариством з обмеженою відповідальністю «Пролог» 16.12.2019 приватним нотаріусом КМНО Івченко А.В. на підставі договору купівлі- продажу від 22.10.2002, укладеного між ПП «Нива» та ТОВ «Пролог». 18 грудня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Пролог» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гарант Рент Інвест» був укладений договір купівлі - продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Івченко А.В. на підставі якого ТОВ «Пролог» відчужило ТОВ «Гарант Рент Інвест» нежитлові приміщення 1. 12 травня 2020 року ТОВ «Гарант Рент Інвест» відчужило нежитлові приміщення 1 [PERSON] 18 грудня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Пролог» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нью Вектор Плюс» був укладений договір купівлі-продажу, на підставі якого ТОВ «Пролог» відчужило ТОВ «Нью Вектор Плюс» нежитлові приміщення 2. 30 квітня 2020 року ТОВ «Нью Вектор Плюс» відчужило нежитлові приміщення 1 [PERSON] . Позивачі вказують про те, що ПП «Нива» не мало права відчужувати ТОВ «Пролог» адміністративний будинок, оскільки не було його власником, а сам договір купівлі-продажу між ПП «Нива» та ТОВ «Пролог» порушує публічний порядок, наслідком чого є його нікчемність. Останні вказують, що власником адміністративного будинку щонайменше з 11.03.2002 є Київська міська рада, від імені якої вказаний будинок був переданий КП «Житло-сервіс», тому у ПП «Нива» було відсутнє право відчужувати адміністративний будинок ТОВ «Пролог» 22.10.2002, оскільки воно не було його власником. Зазначили про те, що ПП «Нива» не передавало ТОВ «Пролог» нежитлові приміщення після укладення договору купівлі-продажу, що підтверджується тим, що у частині приміщень весь час перебувало відділення КП «Житло-Сервіс», а інша частина використовувалась [PERSON] під розміщення спортзалу, відтак зазначають, що починаючи з 22.10.2002 ТОВ «Пролог» не набувало право власності на адміністративний будинок. Право власності на адміністративний будинок зареєстроване за ТОВ «Пролог» лише 16.12.2019 на підставі договору купівлі-продажу від 22.10.2002. Державна реєстрація права власності ТОВ «Пролог» на підставі договору купівлі-продажу від 22.10.2002 здійснена 16.12.2019, отже, право власності на адміністративний будинок виникло у ТОВ «Пролог» 16.12.2019, тому до правовідносин, що виникли з приводу укладення вказаного договору, мають застосовуватися положення Цивільного кодексу України. Вказали про те, що договір купівлі-продажу від 22.10.2002, укладений між ПП «Нива» та ТОВ «Пролог», спрямований на незаконне заволодіння майном територіальної громади міста Києва, що підтверджується наступними обставинами. Як вже було зазначено позивачами, Київська міська державна адміністрація передала будинок КП «Житло-Сервіс» на підставі Акту №2 від 11.03.2002. Договір купівлі-продажу між ПП «Нива» та ТОВ «Пролог» укладений 22.10.2002, тобто в момент, коли власником адміністративного будинку була територіальна громада міста Києва, а володільцем КП «Житло-Сервіс». Від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Пролог» договір купівлі- продажу нежитлових приміщень від 22.10.2002 підписаний його директором, [PERSON] . З відомостей, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вбачається, що [PERSON] помер. У зв`язку із викладеним, старшим слідчим СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві Борисенко Костянтином Юрійовичем у кримінальному провадженні № 12021100040001490 від 14.05.2021 призначено комплексну посмертну почеркознавчу та технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України. На вирішення експерта було поставлено, зокрема, питання про те, чи [PERSON] виконано підпис в графі «Покупець» на примірнику договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 22.10.2002 р., укладеному між Приватним підприємством «Нива» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пролог». На виконання вказаної постанови судовим експертом Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України, Задніченко О.М., наданий висновок експерта від 15.12.2021 № 582-583/1. У вказаному висновку зазначено, що підпис в графі «Покупець» на примірнику договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 22.10.2002, укладеному між Приватним підприємством «Нива» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пролог», виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Також, на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 21.09.2021 у Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації вилучено матеріали реєстраційної справи ТОВ «Пролог». Зазначили про те, що на документах, які містяться в матеріалах реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю «Пролог» та які виготовлені у період з 1996 по 2013 роки, наявний відтиск печатки, яка містить наступні реквізити: Товариство з обмеженою відповідальністю «Пролог», м. Київ, свідоцтво № 22905629. Натомість на договорах купівлі-продажу між Товариством з обмеженою відповідальністю «Пролог» та Товариствами з обмеженою відповідальністю «Гарант Рент Інвест» і «Нью Вектор Плюс» та на документах, що стосуються їх укладення (наприклад - довідка про балансову вартість та протокол загальних зборів) вже міститься печатка, яка має наступні реквізити: Товариство з обмеженою відповідальністю «Пролог», м. Київ, ідентифікаційний код 22905629. Слід наголосити на тому, що такі ж самі реквізити містить печатка ТОВ «Пролог», якою від імені останнього скріплений договір купівлі-продажу від 22.10.2002, про що також зазначено у висновку експерта. Так, посилалися на те, що відповідно до п. 3.2.6. Інструкції про порядок видачі міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, підприємствам, установам, організаціям, господарським об`єднанням та громадянам дозволів на право відкриття та функціонування штемпельно- граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів, а також порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, затвердженого Наказом МВС України від 11.01.99 № 17, в редакції від 10.07.2002, тобто чинній на момент укладення договору купівлі - продажу нежитлових приміщень між ПП «Нива» та ТОВ «Пролог», підприємства, установи, організації, господарські об`єднання, суб`єкти підприємницької діяльності, об`єднання громадян, суб`єкти господарювання однієї з інших організаційних форм підприємництва можуть мати тільки по одному примірнику основної каучукової або металевої печатки. Якщо в діяльності зазначених організацій недостатньо використання однієї печатки, то є припустимим - у відповідності з наказом, розпорядженням або рішенням по них - виготовлення додаткових печаток з цифрами "1", "2" і т.д. Вказали про те, що договір купівлі - продажу нежитлових приміщень між ПП «Нива» та ТОВ «Пролог» від 22.10.2002 скріплений тією ж самою печаткою ТОВ «Пролог», яка використана останнім у 2019 році при посвідченні договорів купівлі-продажу з ТОВ «Гарант Рент Інвест» та «Нью Вектор Плюс», та яка не використовувалася ТОВ «Пролог» протягом 1996-2013 років. Зазначили, що у кримінальному провадженні № 120021100040001490 від 14.05.2021 як свідок був допитаний [PERSON] , який є сином [PERSON] , та був одним із учасником ТОВ «Пролог» протягом 1994-2014 років. Так, з відповідей [PERSON] на запитання слідчого вбачається наступне: ТОВ «Пролог» будь-яких нежитлових приміщень за адресою: м. Київ, бул. Верховної Ради, 21-В, не придбавав; підпис на договорі, не належить його покійному батьку, а належить іншій особі; в графі договору «покупець» розміщений відтиск печатки ТОВ «Пролог» з написом всередині «Ідентифікаційний код», однак станом на 2002 рік товариство використовувало печатку з написом всередині - «Свідоцтво». Зазначили, що ТОВ «Пролог» ніколи не придбавало спірні нежитлові приміщення, що підтверджується підробленням підпису [PERSON] на договорі, скріпленням цього договору печаткою, яка не використовувалася ТОВ «Пролог» у 2002 році, а з`явилася лише у 2019 р. при посвідчені договорів, на підставі яких відчужувався будинок, та показами [PERSON] , який був учасником ТОВ «Пролог» до 2014 року, як посилаються позивачі. Таким чином, вважають, що договір купівлі-продажу від 22.10.2002 між ПП «Нива» та ТОВ «Пролог» спрямований виключно на незаконне заволодіння майном територіальної громади м. Києва шляхом реєстрації на підставі цього договору права власності на будинок за ТОВ «Пролог», що надало можливість надалі відчужити будинок іншим особам. Вважають, що вказаний договір спрямований на незаконне заволодіння майном територіальної громади міста Києва, він порушує публічний порядок, у зв`язку із чим є нікчемним та таким, що не створює жодних правових наслідків. Вважають, що оскільки адміністративний будинок вибув з володіння КП «Житло- Сервіс» поза волею останнього на підставі нікчемного (підробленого) договору купівлі- продажу, цей будинок має бути витребуваний на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради у відповідача, який є його останнім покупцем. Позивачі вказують, що відповідач використовував частину адміністративного будинку під розміщення тренажерного залу починаючи з 2009 року. Так, у своїй заяві від 23.09.2009 відповідач просить у КП «Житло-Сервіс» укласти договір найму приміщення тренажерного залу за адресою: [ADDRESS] . На підставі вказаної заяви між КП «Житло-Сервіс» та [PERSON] був укладений договір № 299-09 від 30.03.2009, відповідно до якого КП «Житло-Сервіс» передало [PERSON] у тимчасове платне користування приміщення у будинку [ADDRESS] , для його використання як тренажерного залу. 03.01.2017 був укладений договір № 91-17 про прийняття участі в експлуатаційних витратах від 03.01.2017, відповідно до якого відповідач як користувач вказаного вище приміщення приймає участь у експлуатаційних витратах, які пов`язані з проведенням КП «Житло-Сервіс» комплексу робіт з утримання та санітарно-технічного обслуговування будинку, прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] . Позивачі вказують про те, що відповідач починаючи з 2009 знав про те, що адміністративний будинок належить КП «Житло-Сервіс». Проте, придбаваючи цей будинок, відповідач не з`ясував у КП «Житло-Сервіс» обставин, за яких адміністративний будинок відчужується іншими особами. Навпаки, відповідач рік приховував від КП «Житло-Сервіс» наявність договорів купівлі-продажу, на підставі яких він набув право власності на адміністративний будинок. Також, як вже зазначалося позивачами, [PERSON] було видано службову квартиру у будинку по [ADDRESS] , площею 14,7 кв.м. Як вбачається з технічного паспорту придбаних відповідачем групи нежитлових приміщень № 1, 2, 3, що складається з приміщень І поверху (літ. А) та II поверху (літ. А), загальною площею 283,3 кв.м. та технічного паспорту службової квартири [PERSON] , ця квартира входить до вказаної вище групи приміщень. Отже, відповідач придбав групу нежилих приміщень разом із службовою квартирою, в якій постійно проживає [PERSON] з родиною. Вчиняючи вказані дії, відповідач не оглянув квартиру [PERSON] та не з`ясував у останнього підстав, на яких він та його родина проживають у групі нежитлових приміщень. Позивачі вказують, що вказане свідчить про недобросовісність відповідача як набувача адміністративного будинку. Зазначили про те, що відповідно до п. 4 договору купівлі-продажу групи нежитлових приміщень від 13.04.2020, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Нью Вектор Плюс», вказаний договір укладається в рахунок погашення боргу ТОВ «Нью Вектор Плюс» по виконавчому документу на підставі постанови про арешт майна боржника ВП [NUMBER] від 08.04.2020, забезпечення виконання виконавчого напису, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Меженською К.С. 18.03.2020 за 750 000,00 грн. Також, згідно із п. 4 договору купівлі-продажу групи нежитлових приміщень від 12.05.2020, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Гарант Рент Інвест», цей договір укладається в рахунок погашення боргу ТОВ «Гарант Рент Інвест» по виконавчому документу на підставі постанови про арешт майна боржника ВП [NUMBER] від 29.04.2020, забезпечення виконання виконавчого напису, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Меженською К.С. 10.04.2020 за 600 000,00 грн. Згідно із ч. 2 ст. 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, проте за викладених обставин відповідач є недобросовісним набувачем, а тому у нього може бути витребувано майно у будь-якому випадку. При цьому, як зазначають останні, нежитлові приміщення були продані не в порядку, встановленому для виконання судових рішень, а тому вони також можуть бути витребувані у відповідача, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставо держатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено обороноздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або за фіксованою ціною. Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 30 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна. Порядок проведення електронних аукціонів визначається Міністерством юстиції України. Початкова ціна продажу нерухомого майна визначається в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. Відповідно п. 1 Розділу II «Передача майна на реалізацію» Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5, реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно із п. п. 1, 4 розділу V «Проведення електронних аукціонів» Порядку електронний аукціон розпочинається у визначений в інформаційному повідомленні про електронний аукціон день. Електронний аукціон проводиться протягом одного робочого дня з 9-ї до 18-ї години. Переможцем електронного аукціону визнається учасник, від якого на момент завершення електронного аукціону надійшла найвища цінова пропозиція (при звичайному перебігу аукціону або через особливу ставку). Якщо один із учасників запропонував придбати майно за стартовою ціною і пропозицій щодо купівлі майна від інших учасників не надійшло, майно продається за стартовою ціною. Позивачі посилаються на те, що відповідач не придбавав спірні приміщення на електронному аукціоні, отже, спірні приміщення придбані останнім не у порядку, встановленому для примусового виконання рішень, тому ці приміщення можуть бути витребувані у останнього навіть у випадку, якщо він був би добросовісним набувачем. Як на підставі вимог посилалися на норми ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV у разі якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника, боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець цього майна повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби у строк до початку примусового виконання рішення. Після внесення покупцем коштів арешт з проданого майна боржника знімається за постановою державного виконавця. Вказували, що вказана норма майже ідентична ч. 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-УІІІ, на яку відповідач посилається як на підставу неможливості витребування у нього майна. Також, відповідно до ч. 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувану в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Після передачі майна стягувачу або внесення покупцем коштів на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця арешт з проданого майна боржника знімається за постановою виконавця. Відповідно до ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Проте, з доданих до позовної заяви інформаційних довідок вбачається, що у відповідних реєстрах відсутні відомості про внесення приватним виконавцем арешту приміщень до відповідного реєстру. Отже, приватний виконавець не вніс відомості про арешти приміщень до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у зв`язку із чим ці арешти не виникли, а боржникам у виконавчому проваджені нічого не заважало розпоряджатися приміщеннями на власний розсуд без погодження приватного виконавця. Крім того, зазначили, що в договорах купівлі-продажу відсутнє погодження стягувача на продаж приміщень, з чого можливо припустити, що вказаний продаж вчинений без погодження стягувача. Отже, приватним виконавцем не було накладено арешт на приміщення у порядку, встановленому законом, та відсутнє погодження стягувана на реалізацію приміщень. Викладене додатково підтверджує те, що [PERSON] придбав спірні приміщення не в порядку, встановленому ч.8 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», а, отже, і не в порядку, встановленому для виконання судових рішень, у зв`язку із чим спірні приміщення можуть бути витребуванні у останнього. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.09.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи, яким роз`яснено їх право подати заяви по суті справи та визначено відповідні процесуальні строки (т. 1 а.с. 83-84). 08 вересня 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою накладено арешт на групу нежитлових приміщень № 1, 2, 3, що складається з приміщень І поверху (літ А) та ІІ поверху (літ А), загальною площею 283,3 кв.м., розташованих за адресою: [ADDRESS] ; групу нежитлових приміщень № 4, що складається з приміщень І поверху (літ. А) та ІІ поверху (літ. А), загальною площею 276,5 кв.м., розташованих за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 82-82 зв.). 11 жовтня 2021 року до Дніпровського районного суду м. Києва від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позов в якому просить відмовити у задоволенні позову (т. 1 а.с. 95-109). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.12.2021 прийнято заяву Київської міської ради, Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» про зміну підстав позову, подану в межах розгляду цивільної справи за позовом Київської міської ради, Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Пролог», Товариство з обмеженою відповідальністю «Гарант Рент Інвест», Товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Вектор Плюс» про витребування майна з чужого незаконного володіння. Учасникам у справі встановлені строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.12.2021 клопотання представника позивачів - Гудзери Тараса Сергійовича про витребування доказів задоволено та витребувано докази у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мойсеєнко Діни Петрівни. 20 грудня 2021 року до суду від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшли пояснення на заяву позивача про зміну предмета позову та клопотання про зобов`язання вчинити дії. 28 грудня 2021 року до суду від представника позивачів - [PERSON] надійшла відповідь на відзив. 04 січня 2022 року до суду від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшли заперечення на відзив Київської міської ради та КП «Житло-Сервіс» у справі 755/14315/21, які судом не приймаються до уваги, оскільки учасникам у справі ухвалою суду від 02.12.2021 було роз`яснено про строки подання та вид заяв по суті справи, які подаються до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.06.2022 прийнято заяву Київської міської ради, Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» про зміну підстав позову від 21.06.2022, подану в межах розгляду цивільної справи за позовом Київської міської ради, Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Пролог», Товариство з обмеженою відповідальністю «Гарант Рент Інвест», Товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Вектор Плюс» про витребування майна з чужого незаконного володіння. Учасникам у справі встановлені строки для подання заяв по суті справи. 12 липня 2022 року до суду від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на заяву про зміну підстав позову, у якому представник відповідача просить позов залишити без задоволення, враховуючи обставини, викладені у відзиві. 13 липня 2022 року до суду від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мойсеєнко Д.П. надійшли витребувані судом докази. 20 липня 2022 року до суду від представника позивачів - [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій останній просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 26 липня 2022 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення експертизи (т. 3 а.с. 128-128 зв.). 01 серпня 2022 року до суду від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву у яких просила залишити позовні вимоги без задоволення (т. 3 а.с. 137-144). 29 серпня 2022 року до суду від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшли додаткові пояснення, у яких вона надала додаткові пояснення щодо наданих приватним виконавцем матеріалів виконавчого провадження № [NUMBER] від 18.03.2020 (т. 3 а.с. 168-174). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.09.2022, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (т. 3 а.с. 197-198). 20 березня 2023 року Дніпровським районним судом м. Києва у справі ухвалено рішення, яким позовні вимоги задоволено (т. 4 а.с. 48-63). Постановою Київського апеляційного суду від 07.09.2023, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20.03.2023 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено (т. 4 а.с. 227-233 зв.). 09 жовтня 2024 року Верховним Судом винесено постанову, якою рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20.03.2023 та постанову Київського апеляційного суду від 07.09.2023 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд (т. 6 а.с. 138-150 зв.). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.04.2025, зобов`язано Київську міську військову адміністрацію надати суду належним чином завірені копію дозволу на виконання будівельних робіт (будівництва житлового комплексу з вбудованими приміщеннями громадського призначення за адресою: [ADDRESS] , виданого Управлінням державного архітектурного будівельного контролю м. Києва від 17.09.1999 № 213 ДН та документації, що стала підставою для його видачі; зобов`язано ТОВ «Печерська архітектурна майстерня» надати копію проектно - кошторисної документації, розробленої на будівництво житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення по [ADDRESS] та зобов`язано ТОВ «Георгій -І» надати копію проектно - кошторисної документації, розробленої на будівництво житлових будинків з вбудованими приміщеннями по [ADDRESS] та [ADDRESS] (т. 7 а.с. 83-84). 03 листопада 2025 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача та представник Київської міської прокурори в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, з обставин викладених в позовній заяві, наполягаючи на тому, що відповідач [PERSON] є недобросовісним набувачем спірного об"єкту нерухомості в зв"язку з чим спірне майно необхідно витребувати на користь позивача, так як спірне майно вибуло з власності поза волею власника, обгрунтовуючи свою позицію судовою практикою. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні, з обставин викладених у відзиві, вказуючи на те, що його довіритель прилбав спірне майно внаслідок реалізації даного майна в рамках виконавчого провадження та таке майно не може бути витребувано у відповідності до вимог цивільного законодавства України. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомлено. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи,приходить до наступного висновку. На підставі Рішення Київської міської ради від 08.07.1999 № 348/449 «Про надання та вилучення земельних ділянок» затверджено проект відведення земельної ділянки Державній госпрозрахунковій організації «Житло-інвест» для будівництва житлового комплексу з вбудованими приміщення громадського призначення на [ADDRESS] . Припинено право користування закритому акціонерному товариству «Дарна» ДШК земельною ділянкою площею 3,37 га. Надано Державній госпрозрахунковій організації «Житло-інвест» за умови виконання п.1 додатка 16 до цього рішення в тимчасове довгострокове користування строком на 5 років земельну ділянку площею 3,37 га для призначення (на період будівництва) на [ADDRESS] за рахунок земель закритого акціонерного товариства «Дарна» ДШК, права користування якими припинено даним рішенням. Положеннями додатку 16 до рішення Київради від 08.07.1999 № 348/449 «Умови надання Державній госпрозрахунковій організації «Житло-інвест» земельної ділянки на бульварі Верховної Ради, 21 у Дніпровському районі», Державній госпрозрахунковій організації «Житло-інвест», зокрема, але не виключно, визначено: виконувати обов`язки землекористувача відповідно до вимог ст. 40 Земельного кодексу України; у місячний термін замовити у Київському міському управлінні земельних ресурсів документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою; майново-правові питання вирішувати у встановленому порядку. 11 лютого 2000 року між Київською міською радою та Державною госпрозрахунковою організацією «Житло-інвест» було укладено договір на право тимчасового довгострокового користування землею, за умовами якого Київська міська рада на підставі рішення від 08.07.99 № 348/49 надає, а Державна госпрозрахункова організація «Житло-інвест» приймає в тимчасове користування земельну ділянку загальною площею 3,3704 га в тому числі: землі, що зайняті поточним будівництвом - 3,37.04 га. Земельна ділянка надається в тимчасове довгострокове користування строком на 5 (п`ять) років (період будівництва) для будівництва житлового комплексу з вбудованими приміщеннями громадського призначення на [ADDRESS] . Розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 615 від 30.03.2001 «Про розподіл загальної площі у жилих будинках на 2001 рік» визначено (п.5): «...беручі до уваги рішення Київської міської ради від 26.12.2000 № 156/1133 «Про бюджет м. Києва на 2001 рік встановити такі розміри відрахувань від загальної жилої площі у будинках, які вводяться у 2001 році, або коштів на день їх нарахування, які необхідні для будівництва цієї площі: при будівництві житла всіма забудовниками, незалежно від джерел фінансування 7 %, якщо інші розміри не передбачені рішеннями Київради на відведення земельних ділянок, у тому числі: 5% для забезпечення житлом громадян, що перебувають на квартобліку, в районних державних адміністраціях, відселення з ділянок забудов, ветхих та непридатних для проживання будинків; 2% службова жила площа...». Відповідно до п.п. 1.4. Додатку 16 «Умови надання Державній госпрозрахунковій організації «Житло-Інвест» земельної ділянки на бульварі Верховної Ради, 21 у Дніпровському районі»: «...державній госпрозрахунковій організації «Житло-Інвест» передбачити передачу Головному управлінню житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 5% загальної площі будинку (крім службової) на підставі п. 36 рішення Київської міської ради від 30.03.99 №182/283 «Про бюджет м. Києва на 1999 рік» (дію пункту продовжено на 2001 рік рішенням Київської міської ради від 26.12.2000 № 156/1133). Згідно акту про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 21.05.2001 № 109, житловий комплекс з приміщеннями громадського призначення (корпус 1 і 2), будівельна адреса: [ADDRESS] , що розміщений на земельній ділянці для будівництва житлового комплексі ДГО «Житло-інвест» згідно з рішенням Київської міської ради №348/449 від 08.07.1999 «Про надання в тимчасове довгострокове користування строком на 5 років 3,3704 га», прийнято в експлуатацію ДГО «Житло-інвест». З листа Державної госпрозрахункової організації «Житло-інвест» вбачається, що ДГО «Житло-інвест» зверталось до БТІ м. Києва з проханням видати поповерхові плани та технічні паспорти на приміщення ЖЕКу та спортивного комплексу на бульварі Верховної Ради, 21-в та відповідно такі документи було виготовлено та видано, що підтверджується листом та копією інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , що містяться у матеріалах справи. Розпорядженням Київської міської державної адміністрації 19.07.2000 № 1205 (у редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.01.2018 № 20 затверджено статут Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», ідентифікаційний номер: 31025659. Так, згідно п. п. 1.1. розділу 1 «Загальні положення» Статуту, Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» створено відповідно до рішення Київської міської ради від 08.06.2000 № 183/904 «Про створення комунального підприємства для експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс». Засновником та власником підприємства є територіальна громада міста Києва, від імені якої виступає Київська міська рада. Підприємство є юридичною особою, яка наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, має право укладати угоди, набувати майнові та немайнові права, нести відповідальність, може бути позивачем та відповідачем у суді, має самостійний баланс, свій розрахунковий та інші рахунки в установах банків, печатки, штампи, а також бланки із власним найменуванням. Відповідно до п.п. 3.1.2. розділу 3 «Права та обов`язки підприємства», підприємство має право отримувати в установленому законодавством порядку в господарське відання об`єкти комунальної власності територіальної громади міста Києва. У відповідності до положень п.п.5.1. розділу 5 «Майно та кошти підприємства», майно підприємства є комунальною власністю територіальної громади міста Києва і закріплюється за ним на праві господарського відання. На підставі акту № 2 від 11.03.2002, заступник голови Київської міської державної адміністрації - начальник Головного управління житлового забезпечення Голиця М.М. здав, а директор Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» Архипенко В.А. прийняв перший та другий поверх адміністративного будинку по бульвару Верховної Ради №21-В, загальною площею 581,0 кв.м, а всього було передано спорткомплекс-ЖЕК, загальною площею 581,0 кв.м в рахунок 2% відрахувань за житлові будинки, прийняті на обслуговування по [ADDRESS] ; 21-Б, по [ADDRESS] ; 18-Б. Згідно відповіді Комунального підприємства Київської міської ради «Київського міського бюро технічної інвентаризації» від 31.12.2021 № 062/14-17623 (И-2021), за даними реєстрових книг комунального підприємства Київської міської ради «Київського міського бюро технічної інвентаризації» реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна, за адресою: [ADDRESS] , відсутня. Остання технічна інвентаризація об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , була проведена на підставі замовлення Державної госпрозрахункової організації «Житло-інвест». 22 жовтня 2002 року між ПП «НІВА» та ТОВ «ПРОЛОГ» було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, за умовами якого продавець продав, а покупець купив належні продавцеві на праві власності об`єкти нерухомого майна, а саме нежитлові приміщення: група нежитлових приміщень № 1, 2, 3, що складається з приміщень І поверху (літ. А) та ІІ поверху (літ. А), загальною площею 283,3 кв.м, та група нежитлових приміщень № 4, що складається з приміщень І поверху (літ. А) та ІІ поверху (літ. А), загальною площею 276,5 кв.м, що знаходяться в будинку під № 21-В на бульварі Верховної ради в місті Києві. 18 грудня 2019 року між ТОВ «ПРОЛОГ» (продавець) та ТОВ «НЬЮ ВЕКТОР ПЛЮС» (покупець) було укладено договір купівлі продажу, за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити у відповідності до умов цього договору майно - групу нежитлових приміщень № 4, що складається з приміщень І поверху (літ.А) та ІІ поверху (літ.А) загальною площею 276,5 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] ». Цього ж дня, 18.12.2019, між ТОВ «ПРОЛОГ» (продавець) та ТОВ «ГАРАНТ РЕНТ ІНВЕСТ» (покупець) було укладено договір купівлі продажу, за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити у відповідності до умов цього договору майно - групу нежитлових приміщень №1,2,3 що складається з приміщень І поверху (літ.А) та ІІ поверху (літ.А) загальною площею 283,3 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] ». 01 квітня 2020 року та 29.04.2020 були відкриті виконавчі провадження стягувачем у яких є [PERSON] , а боржниками відповідно є ТОВ «НЬЮ ВЕКТОР ПЛЮС» та ТОВ «ГАРАНТ РЕНТ ІНВЕСТ», які були завершені на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». У межах вказаних виконавчих проваджень, 30.04.2020 між [PERSON] та ТОВ «НЬЮ ВЕКТОР ПЛЮС», та 12.05.2020 між [PERSON] та ТОВ «ГАРАНТ РЕНТ ІНВЕСТ» укладені договори купівлі-продажу нежитлових приміщень, предметом яких стала: група нежитлових приміщень № 1, 2, 3, що складається з приміщень І поверху (літ. А) та ІІ поверху (літ. А), загальною площею 283,3 кв.м, та група нежитлових приміщень № 4, що складається з приміщень І поверху (літ. А) та ІІ поверху (літ. А), загальною площею 276,5 кв.м, що знаходяться в будинку під № 21-В на бульварі Верховної ради в місті Києві. Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 4 ЦК УРСР, цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки. Таким чином, цивільні права і обов`язки виникають: з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; з адміністративних актів, у тому числі для державних, кооперативних та інших громадських організацій - з актів планування. Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, селищ, міст, що мають єдиний адміністративний центр; представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення; право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 17 вказаного закону, відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування. За змістом п.п.1 п. а статті 30 та п.п. 1 п. а статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, але не виключено: управління об`єктами житлово-комунального господарства, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад; підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад. Згідно ч ч. 1, 2 ст. 60 вказаного Закону, територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить, крім іншого, право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, землю, підприємства, установи та організації, житловий фонд, нежитлові приміщення, та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» у місті Києві діють представницькі органи місцевого самоврядування - Київська міська рада, районні в місті ради, які є юридичними особами. Порядок формування та повноваження міської, районних у місті рад визначаються Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» з особливостями, передбаченими цим Законом. Згідно ст. ст. 9, 10 Закону України «Про власність» земля, її надра, повітряний простір, водні та інші природні ресурси її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони є об`єктами права виключної власності народу України. Народ України здійснює право власності на об`єкти, перелічені в статті 9 цього Закону, через Верховну Раду України, а також через місцеві Ради народних депутатів. До державної власності в Україні належать загальнодержавна (республіканська) власність і власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність) (стаття 31 Закону України «Про власність»). Суб`єктами права комунальної власності є адміністративно-територіальні одиниці в особі обласних, районних, міських, селищних, сільських Рад народних депутатів (ч. 2 ст. 32 Закону України «Про власність»). Відповідно до ст. 35 Закону України «Про власність», об`єктами права комунальної власності є майно, що забезпечує діяльність відповідних Рад і утворюваних ними органів; кошти місцевих бюджетів, державний житловий фонд, об`єкти житлово-комунального господарства; майно закладів народної освіти, культури, охорони здоров`я, торгівлі, побутового обслуговування; майно підприємств; місцеві енергетичні системи, транспорт, системи зв`язку та інформації, включаючи націоналізоване майно, передане відповідним підприємствам, установам, організаціям; а також інше майно, необхідне для забезпечення економічного і соціального розвитку відповідної території. У комунальній власності перебуває також майно, передане у власність області, району чи іншої адміністративно-територіальної одиниці іншими суб`єктами права власності. Згідно ст. 87-1 ЦК УРСР, майно, закріплене за державними, міжколгоспними, державно-колгоспними та іншими державно-кооперативними організаціями, перебуває в оперативному управлінні цих організацій, які здійснюють у межах, встановлених законом, відповідно до цілей їх діяльності, планових завдань і призначення майна, права володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. У відповідності до положень ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За нормою ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з позовом позивачі посилалися на те, що спірні нежитлові приміщення належали на праві комунальної власності територіальній громаді м. Києва та вибули з її володіння поза її волею. В обґрунтування набуття права власності на спірні нежитлові приміщення вказували про те, що Актом про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту від 24.05.2001 № 109 житловий комплекс та адміністративний будинок введені в експлуатацію. ДГО «Житло-інвест» передала адміністративний будинок Київській міській раді, виконавчий орган якої (КМДА) на підставі акту від 11.03.2002 передав будинок у володіння КП «Житло-Сервіс». Будинок переданий КП «Житло-Сервіс» 11.03.2002 та з цього часу перебуває у володінні КП «Житло-Сервіс». Разом з тим, як зазначено вище, на підставі п. 16 рішення Київської міської ради від 08.07.1999 № 348/449 «Про надання та вилучення земельних ділянок» надано Державній госпрозрахунковій організації «Житло-інвест» за умови виконання п. 1 додатка 16 до цього рішення в тимчасове довгострокове користування строком на 5 років земельну ділянку площею 3,37 га для будівництва житлового комплексу з вбудованими приміщеннями громадського призначення (на період будівництва) на [ADDRESS] за рахунок земель закритого акціонерного товариства «Дарна» ДШК, право користування якими припинено даним рішенням. Згідно Додатку 16 до рішення Київської міської ради від 08.07.1999 № 348/449 передбачено передачу Головному управлінню житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 5% загальної площі будинку (крім службової) на підставі пункту 36 рішення Київської міської ради від 30 березня 1999 року № 182/283 «Про бюджет м. Києва на 1999 рік» (дію пункту продовжено на 2001 рік рішенням Київської міської ради від 26 грудня 2000 року №156/1133). Між Київською міською радою та ДГО «Житло-Інвест» 11.02.2000 був укладений договір на право тимчасового довгострокового користування землею, відповідно до п.1.1. якого ДГО «Житло-Інвест» прийняла земельну ділянку у тимчасове користування. ДГО «Житло-Інвест» побудувало на вказаній ділянці житловий комплекс з приміщеннями громадського призначення, якому присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . Разом із вказаним житловим комплексом, ДГО «Житло-Інвест» побудувало на земельній ділянці адміністративний будинок, технічну інвентаризацію якого замовило у КП КМР «КМ БТІ». Актом про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту від 24.05.2001 № 109 житловий комплекс та адміністративний будинок введені в експлуатацію. Київська міська державна адміністрація на підставі Акту № 2 від 11.03.2002 передала КП «Житло-Сервіс» адміністративний будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який належить до комунальної власності. Так, згідно вказаного акту: «...всього передається спорткомплекс-ЖЕК, загальною площею 581,0 кв.м в рахунок 2% відрахувань за житлові будинки, прийняті на обслуговування по [ADDRESS] ; [ADDRESS]». Проте, з вищевказаних документів, наданих позивачами на підтвердження права комунальної власності на спірні нежитлові приміщення, не вбачається, що територіальна громада міста Києва отримала від забудовника ДГО «Житло-інвест» у комунальну власність саме нежитлові приміщення: № 1, 2, 3, що складається з приміщень І поверху (літ. А) та ІІ поверху (літ. А), загальною площею 283,3 кв.м, розташованих за адресою: [ADDRESS] ; групу нежитлових приміщень № 4, що складається з приміщень І поверху (літ. А) та ІІ поверху (літ. А), загальною площею 276,5 кв.м, розташованих за адресою: [ADDRESS] , та саме ці приміщення на підставі Акту №2 від 11.03.2002 Київська міська рада передала КП «Житло-Сервіс». У жодному з перелічених вище документів не зазначено, що у комунальну власність передаються саме нежитлові приміщення: № 1, 2, 3, що складається з приміщень І поверху (літ. А) та ІІ поверху (літ. А), загальною площею 283,3 кв.м, розташованих за адресою: [ADDRESS] ; групу нежитлових приміщень № 4, що складається з приміщень І поверху (літ. А) та ІІ поверху (літ. А), загальною площею 276,5 кв.м, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445, реєстрація прав власності на нерухоме майно - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів, за рахунок коштів особи, що звернулася до БТІ (п.1.4). За змістом пункту 1.5 вказаного Положення обов`язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а також територіальних громад в особі органів місцевого самоврядування та держави в особі органів, уповноважених управляти державним майном. Оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно (пункт 8.1 Положення). Разом з тим, згідно відповіді Комунального підприємства Київської міської ради «Київського міського бюро технічної інвентаризації» від 31.12.2021 № 062/14-17623 (И-2021), за даними реєстрових книг комунального підприємства Київської міської ради «Київського міського бюро технічної інвентаризації» реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна, за адресою: [ADDRESS] , відсутня. Отже, будь-які відомості, які б свідчили про те, що право власності на спірні нежитлові приміщення було зареєстровано за позивачем, у матеріалах справи відсутні. Таким чином, із наданих до матеріалів справи доказів не вбачається наявності будь-яких первинних правовстановлюючих документів, які б підтверджували набуття позивачами речових прав на спірні нежитлові приміщення, а також тієї обставини, що вказане майно належить до комунальної власності та має статус нежитлових приміщень. Окрім того, площа та адреса нерухомого майна, переданого згідно Акту № 2 від 11.03.2002, не співпадає з площею та адресою спірних нежитлових приміщень. Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Аналіз вищевказаної норми закону дає можливості дійти висновку, що власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України. Також частиною 2 даної статті вказано, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо: 1) воно було продане або передане у власність у порядку, встановленому для виконання судових рішень; 2) воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна. Разом з тим, оскільки позивачами не доведено наявності речових прав на спірне нерухоме майно, відсутні підстави вважати, що спірні нежитлові приміщення вибули з володіння територіальної громади не з її волі іншим шляхом. Доказів того, що відповідач [PERSON] є недобросовісним набувачем спірного майна в ході судового розгляду до суду наджано не було. Крім цього, вирішуючи наявний між сторонами спір, судом приймається до уваги те, що переглядаючи рішення у справі, Верховним Судом у своїй постанові було звернуто увагу на те, що судами першої та апеляційної інстанції не було надано належної оцінки обставинам набуття Київською міською радою права власності на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS] , не було перевірено його правовий режим, чи є вказаний об`єкт нерухомості окремим об`єктом будівництва, чи є вбудованою частиною житлового комплексу громадського призначення на [ADDRESS] , враховуючи цільове призначення земельної ділянки, площею 3,3704 га., за вказаною адресою. Також було вказано, що суди залишили поза увагою той факт, що в матеріалах справи відсутні будь які дозвільні документи на зведення вказаного об`єкта нерухомості та документи, які засвідчують факт прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, тим самим не встановили, чи не належить вказаний об`єкт до самочинного будівництва. Нормою ч. 1 ст. 417 ЦПК України визначено, що вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Враховуючи, що за результатами перегляду даної справи судом касаційної інстанції, останню було направлено до суду першої інстанції на новий розгляд, судом було вжито відповідні заходи щодо з`ясування необхідних обставин у справі з урахуванням наведених у постанові Верховного Суду вказівок. Як зазначалося вище, 29.04.2025 Дніпровським районним судом м. Києва було постановлено ухвалу, якою зобов`язано Київську міську військову адміністрацію надати суду належним чином завірені копію дозволу на виконання будівельних робіт (будівництва житлового комплексу з вбудованими приміщеннями громадського призначення за адресою: [ADDRESS] , виданого Управлінням державного архітектурного будівельного контролю м.Києва від 17.09.1999 р. № 213 ДН та документації, що стала підставою для його видачі; зобов`язано ТОВ «Печерська архітектурна майстерня» надати на адресу суду копію проектно - кошторисної документації, розробленої на будівництво житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення по [ADDRESS], [ADDRESS] та зобов`язано ТОВ «Георгій -І» надати на адресу суду копію проектно - кошторисної документації, розробленої на будівництво житлових будинків з вбудованими приміщеннями по [ADDRESS] та [ADDRESS] . Так, згідно відповіді Державного архіву м. Києва наданого Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на лист від 08.07.2025 № 056-4856 щодо надання інформації, за описом справ № 1 до документів вищезазначеного фонду за 1999 рік дозволу на виконання будівельних робіт (будівництва житлового комплексу з вбудованими приміщеннями громадського призначення за адресою: [ADDRESS] виданого Управлінням державного архітектурного будівельного контролю м. Києва від 17.09.1999 р. № 213 ДН та документації до нього не виявлено. В частині зобов`язання ТОВ «Печерська архітектурна майстерня» та ТОВ «Георгій -І» надати суду витребувані документи, ухвала суду залишилася без виконання. Таким чином, судом було вжито всіх можливих заходів для отримання відомостей необхідних для правильного, повного та всебічного розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищенаведене, беручи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Зігідно ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed