Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

26 листопада 2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якій прохає стягнути із нього заборгованість за Договором позики № 4359625 у сумі 13281 гривня 71 копійка, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7277 гривень 60 копійок, заборгованості по відсоткам у розмірі 6004 гривні 11 копійок (а. с. 1-4 та на звороті). В обґрунтування позовних вимог вказано, що 08 травня 2019 року між відповідачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено Договір позики № 4359625, за яким 31 жовтня 2019 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладеного договір факторингу № 1/31/10, відповідно до умов якого право грошової вимоги за Договором позики № 4359625 до відповідача в сумі 26564 гривні 71 копійка, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу - 7277 гривень 60 копійок; заборгованості по непростроченим відсотками 1406 гривень 05 копійок, заборгованість по простроченим відсоткам 17881 гривня 06 копійок, перейшло до ТОВ «ЄАПБ». Всупереч умовам Договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач частково виконав своє зобов`язання, оскільки після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній здійснив одноразовий платіж 01 жовтня 2021 року у розмірі 13281 гривня для погашення кредитної заборгованості. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ "ФК"ЄАПБ" за Договором позики № 4359625 в розмірі 13281 гривня 71 копійка, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7277 гривень 60 копійок, заборгованості по відсоткам у розмірі 6004 гривні 11 копійок, яку позивач прохає стягнути з відповідача разом із судовими витратами. Ухвалою суду від 02 грудня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а. с. 30), копія якої надіслана учасникам справи з вихідним №30121/25-вих/2/204/5731/25 від 02 грудня 2025 року (а. с. 31), яку 19 грудня 2025 року відповідач отримав, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 34). Станом на дату розгляду справи відповідачем відзив на позовну заяву до суду не подано, а також клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, учасниками справи не подавались, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, на підставі вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 08 травня 2019 року між [PERSON] та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» укладено Договір позики № 4359625 (а. с. 5), за умовами якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (7300 гривень), на погоджений умовами договору строк (30 днів), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики (07 червня 2019 року), або достроково, та сплатити позикодавцю проценти від суми позики. Відповідно до п. 2 вказаного Договору, фіксована базова процентна ставка в день 1,60 %. 31 жовтня 2019 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 1/31/10 (а. с. 6-7 та на звороті), за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою) процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до вимог п. 1.2 вищевказаного договору, право вимоги переходить від клієнта до фактора в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. 12 грудня 2019 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено додаткову угоду № 3 (а. с. 8), якою сторони змінили загальну суму права вимоги згідно реєстру боржників № 3 та ціну продажу згідно реєстру боржників № 3 від 12 грудня 2019 року. Як убачається з матеріалів справи, Акт прийому-передачі реєстру боржників № 3 підписаний сторонами 12 грудня 2019 року (а. с. 9) так само як і витяг з реєстру боржників № 3 (а. с. 11), відповідно до ТОВ «ЄАПБ» перейшло право вимоги до відповідача за договором № 4359625 на загальну суму 26564 гривні 71 копійка, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу - 7277 гривень 60 копійок; заборгованості по непростроченим відсотками 1406 гривень 05 копійок, заборгованість по простроченим відсоткам 17881 гривня 06 копійок. З розрахунку заборгованості за період з 12 грудня 2019 року по 30 вересня 2025 року (а. с. 12 та на звороті) убачається, що 01 жовтня 2021 року відповідач здійснив часткове погашення заборгованості у сумі 13281 гривня за договором позики № 4359625 від 08 травня 2019 року, у зв`язку із чим станом на 30 вересня 2025 року за відповідачем рахується заборгованість у сумі 13281 гривня 71 копійка, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7277 гривень 60 копійок, заборгованості по відсоткам у розмірі 6004 гривні 11 копійок. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Вимогами ч. 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Приписами ч. 1 ст. 623 ЦК України визначено, що боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем. Факт отримання та користування відповідачем кредитними коштами з використання платіжного засобу не спростовано відповідачем належними доказами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги. Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України та ст. 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. На підтвердження переходу права первісного кредитора за Договором позики № 4359625 від 08 травня 2019 року позивачем надано суду Договір факторингу № 1/31/10 від 31 жовтня 2019 року , що був укладений між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а. с. 6-7 та на звороті), Акт прийому-передачі Реєстру боржників № 3 підписаний сторонами 12 грудня 2019 року (а. с. 9) та Витяг з Реєстру боржників № 3 від 12 грудня 2019 року до договору факторингу № 1/31/10 від 31 жовтня 2019 року (а. с. 11). Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» із [PERSON] було укладено договір позики, право вимоги за якими перейшло позивачу. Позичальник умови договору належним чином не виконує, тому позивач має право вимагати стягнення заборгованості із [PERSON] яке він реалізував, звернувшись до суду, натомість відповідач заявлені позивачем вимоги не спростував. З огляду на викладене, суд доходить висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором позики № 4359625 від 08 травня 2019 року у сумі 13281 гривня 71 копійка, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7277 гривень 60 копійок, заборгованості по відсоткам у розмірі 6004 гривні 11 копійок. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за Договором позики № 4359625 від 08 травня 2019 року у сумі 13281 гривня 71 копійка, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7277 гривень 60 копійок, заборгованості по відсоткам у розмірі 6004 гривні 11 копійок. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та оскільки позов задоволено в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved