Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі ТОВ «Діджи Фінанс», позивач) звернулось до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.02.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» (далі ТОВ «ФК «Віва Капітал») та [PERSON] уклали кредитний договір №1404360077244 у вигляді електронного документу, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора. На виконання умов договору, товариство перерахувало відповідачу на її картковий рахунок кредитні кошти в сумі 4500,00 грн. При цьому відповідач не виконала належним чином кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 17730,00 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 4500,00 грн та заборгованості за відсотками в сумі 13230,00 грн. 18.10.2024 ТОВ «ФК «Віва Капітал» та ТОВ «Діджи Фінанс» уклали договір факторингу №18102024, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором №1404360077244 від 12.02.2024 перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс». З огляду на викладене позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1404360077244 від 12.02.2024 у розмірі 17730,00 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. Ухвалою судді від 07.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Судове засідання призначено на 29.01.2026. Ухвалою суду від 29.01.2026 відкладено судовий розгляд цивільної справи на 23.02.2026. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву від 09.01.2026, у якій розгляд справи просив провести без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити, проти винесення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) шляхом направлення судових повісток на адресу зареєстрованого місця проживання. Однак поштове відправлення з копією ухвали про відкриття провадження у справі та судовою повісткою про виклик в судове засідання, призначене на 29.01.2026, повернулося на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 55, 58-59). Поштове відправлення з судовою повісткою про виклик в судове засідання, призначене на 23.02.2026, повернулось на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 62, 64-65). При цьому суд враховує, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункт 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України). Питання належного повідомлення учасників справи неодноразового досліджувалося Верховним Судом, згідно з висновками якого у разі якщо «адресат відмовився», «адресат відсутній за вказаною адресою» - судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки (пункти 3, 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України, постанови Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 757/15603/19, від 30.11.2022 у справі № 760/25978/13-ц, від 31.08.2022 у справі № 760/17314/17). Крім того, виклик відповідача у судове засідання, призначене на 23.02.2026, здійснювався також у порядку, передбаченому частиною одинадцятою статті 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України (а.с. 63). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. З урахуванням наведеного, відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Водночас відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася, про причини неявки в судове засідання не повідомила, жодних заяв чи клопотань не подавала. Ураховуючи викладене, ухвалою суду від 23.02.2026 визначено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення у цивільній справі. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України здійснює розгляд справи без участі сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 12.02.2024 ТОВ «ФК «Віва Капітал» та [PERSON] уклали договір про надання фінансового кредиту продукту «Кредитна лінія старт» №1404360077244 (далі Договір №1404360077244), шляхом підписання відповідачем кредитного договору електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора G7Y5V3, надісланим їй ТОВ «ФК «Віва Капітал» на мобільний номер телефону [NUMBER] (а.с. 15, 20 - зворот-25). Відповідно до пунктів 1.2., 1.3, 2.23 Договору №1404360077244 ТОВ «ФК «Віва Капітал» надало [PERSON] кредит в сумі 4500,00 грн шляхом перерахування коштів на її банківський рахунок, а відповідач зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сторони погодили істотні умови договору: суму кредитного ліміту в розмірі 4500 грн, строк кредитування - 120 днів з 12.02.2024 по 11.06.2024, тип процентної ставки фіксована; дисконтна процентна ставка становить 1,47% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, але не більше перших 20 днів користування кредитом, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору, але не більше перших 20 днів користування кредитом, тобто з 1 по 20 день включно. Базова процентна ставка складає 2,45% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору, після 20 дня користування кредитом, починаючи з 21 дня користування кредитом, по день повернення кредиту. Цільове призначення кредиту (мета отримання кредиту) - на споживчі цілі. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору становить 70643,54%. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору становить 16932,27 грн. ТОВ «ФК «Віва Капітал» виконало умови договору та надало відповідачу грошові кошти за договором в сумі 4500,00 грн, що вбачається з інформації ТОВ «ФК «Контрактовий дім» про підтвердження успішної оплати від 23.12.2025, відповідно до якої 12.02.2024 успішно перераховано грошові кошти у розмірі 4500,00 грн на картковий рахунок: [NUMBER] , номер транзакції: [NUMBER] (а.с. 36). У порушення вимог договору позичальник не сплачувала необхідні платежі у розмірах та порядку, визначених договором, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 17730,00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 4500,00 грн та заборгованості за відсотками в сумі 13230,00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 12-13). 18.10.2024 між ТОВ «ФК «Віва Капітал» та ТОВ «Діджи Фінанс» був укладений договір факторингу №18102024, відповідно до якого ТОВ «ФК «Віва Капітал» передало (відступило) за плату ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» прийняло права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с. 29-32). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №18102024 від 18.10.2024 ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту продукту "Кредитна лінія старт" №1404360077244 від 12.02.2024 на суму 17730,00 грн, з яких: 4500,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 13230,00 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 11). Платіжною інструкцією №10386 від 18.10.2024 підтверджується факт оплати ТОВ «Діджи Фінанс» на користь ТОВ «ФК «Віва Капітал» за договором факторингу №18102024 від 18.10.2024 у сумі 109295,30 грн (а.с. 38). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого. Частинами першою та другою статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За змістом частин першої та третьої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 09.09.2020 у справі №732/670/19 та від 07.10.2020 у справі №127/33824/19. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з виконанням кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон), згідно зі статтею 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина п`ята статті 11 Закону). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 11 Закону). Положеннями статті 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Наведене, у свою чергу, свідчить про належне укладення кредитного договору з використанням електронного цифрового підпису сторін. Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так, у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове рішення про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладення сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. Отже, між сторонами досягнута згода щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. За таких підстав суд дійшов висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства між ТОВ «ФК «Віва Капітал» та [PERSON] 12.02.2024 укладено електронний кредитний договір №1404360077244. З огляду на викладене на підставі укладеного сторонами електронного договору, який вважається укладеним у письмовій формі, у сторін цього договору відповідно до приписів статті 11 ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із кредитного договору. Так, стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом частини першої статті 526, частини першої статті 527, частини першої статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). При цьому відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частинами першою, п`ятою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання умов Договору №1404360077244 відповідачу наданий кредит у сумі 4500,00 грн. При цьому, внаслідок порушення відповідачем узятих на себе зобов`язань, виникла прострочена заборгованість, яка станом на 18.10.2024 складає 17730,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту - 4500,00 грн; заборгованість за процентами 13230,00 грн. На підтвердження виконання своїх зобов`язань за Договором №1404360077244 позивач надав інформацію ТОВ «ФК «Контрактовий дім» про підтвердження успішної оплати від 23.12.2025. Разом з тим з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач не виконувала свої зобов`язання за Договором №1404360077244, унаслідок чого виникла прострочена заборгованість, яка станом на 18.10.2024 складає 17730,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4500,00 грн; заборгованість за процентами 13230,00 грн. Ураховуючи, що відповідач не з`явилася у судове засідання та доказів на спростування доводів позивача не надала, суд вважає доведеним факт невиконання [PERSON] умов кредитного договору №1404360077244 від 12.02.2024. Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором (статті 514 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно з статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. З огляду на викладене, суд вважає, що позивач підтвердив своє право вимоги за Договором №1404360077244 від 12.02.2024 відповідно до договору факторингу №18102024 від 18.10.2024, витягу з реєстру боржників до договору факторингу №18102024 від 18.10.2024, платіжної інструкції №10386 від 18.10.2024. Відтак наявні обґрунтовані підстави для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованості за Договором №1404360077244 від 12.02.2024 в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4500,00 грн. Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у розмірі 13230,00 грн, слід зазначити наступне. Так, пунктом 1.6 Договором №1404360077244 встановлено, що цільове призначення кредиту (мета отримання кредиту): на споживчі цілі. Відповідно до пунктів 1.4.1, 1.4.2 кредитного договору тип процентної ставки фіксована; дисконтна процентна ставка становить 1,47% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, але не більше перших 20 днів користування кредитом, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору, але не більше перших 20 днів користування кредитом, тобто з 1 по 20 день включно. Базова процентна ставка складає 2,45% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору, після 20 дня користування кредитом, починаючи з 21 дня користування кредитом, по день повернення кредиту Згідно з розрахунком заборгованості непогашена заборгованість відповідача за Договором №1404360077244 від 12.02.2024 у виді відсотків за користування кредитними коштами, станом на 18.10.2024 становить 13230,00 грн. Нарахування позивачем заборгованості по відсотках здійснено в обумовлений договором період з 12.02.2024 по 10.06.2024, зокрема за період з 12.02.2024 по 02.03.2024 із щоденним нарахуванням відсотків за ставкою 1,47%, що становить 66,15 грн в день, у період з 03.03.2024 по 10.06.2024 із щоденним нарахуванням відсотків за ставкою 2,45%, що становить 110,25 грн в день. На підставі підпункту 6 пункту 5 Закону №3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (далі Закон №3498-IX), стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою, згідно з якою максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Закон України № 3498-XI набрав чинності 24 грудня 2023 року. Враховуючи, що кредитний договір №1404360077244 укладено 12.02.2024, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Разом з цим пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %. Отже, на підставі частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тобто з 20 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 не може перевищувати 1%. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі № 1-7/99, в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). Відтак у даному випадку законодавцем використана ультраактивна форма регулювання суспільно-правових відносин та визначений перехідний період, який передує безпосередньому застосуванню нової правової норми. Таким чином, розмір нарахованих відсотків у межах вказаного договору за підрахунками суду становить: - за період із 12.02.2024 по 02.03.2024 (включно) 1323,00 грн (4500 х 1,47% х 20), - за період із 03.03.2024 по 22.04.2024 (включно) 5622,75 грн (4500 х 2,45% х 51), - за період з 23.04.2024 по 10.06.2024 (включно) 3307,50 грн (4500 х 1,5% х 49). Ураховуючи зазначене, сума заборгованості за відсотками, яка підлягає стягненню з відповідача в межах строку дії кредитного договору становить 10253,25 грн. За наведених обставин, позовні вимоги щодо стягнення відсотків за користування кредитом слід задовольнити частково шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками у розмірі 10253,25 грн. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов ТОВ «Діджи Фінанс» підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором №1404360077244 від 12.02.2024 в розмірі 14753,25 грн, з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту - 4500,00 грн; заборгованість за процентами 10253,25 грн. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково (на суму, що становить 83,21% заявлених позовних вимог), в силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 2015,68 грн (2422,40/100х83,21%). Вирішуючи питання відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача подав суду: - договір про надання правової допомоги за №42649746 від 01.01.2025, укладений між адвокатом Лівак Іванною Миколаївною та ТОВ «Діджи Фінанс», пунктами 4.1, 4.2 якого сторони погодили, що загальна вартість послуг складається з вартості наданих юридичних послуг, згідно тарифної сітки, вказаної у пункті 4.8 договору, а також гонорару, який зазначений у пункті 4.9 даного договору. Юридичну допомогу, що надається адвокатомо, клієнт оплачує в гривнях шляхом переказу суми, вказаної в рахунку-фактурі. Оплата за даним договором здійснюється не пізніше 3 банківських днів з моменту отримання клієнтом рахунку (а.с. 16-18); - додаткову угоду №1404360077244 від 17.11.2025 до договору про надання правової допомоги №42649746 від 01.01.2025, згідно з умовами якої адвокат зобов`язується здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення заборгованості з [PERSON] (а.с. 35); - свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВА №841 (а.с. 41); - акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 17.11.2025, підписаний адвокатом Лівак І.М. та директором ТОВ «Діджи Фінанс», згідно з яким адвокатом було надано ТОВ «Діджи Фінанс» правову допомогу на загальну суму 6000 грн (а.с. 9); - детальний опис робіт (наданих) послуг, виконаних адвокатом Лівак І.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості, згідно з яким адвокатом було надано ТОВ «Діджи Фінанс» правову допомогу на загальну суму 6000 грн (а.с. 14). При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладену у постанові від 12.02.2020 у справі №648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Разом з тим суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial