Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 03 вересня 2020 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір № 22036000400734, згідно якого банком надано грошові кошти в сумі 62 000,00 грн. строком на 48 місяців з оплатою відсотків у розмірі 0,001% річних за строкову заборгованість та в розмірі 56% річних за прострочену заборгованість, з щомісячною комісією за обслуговування кредиту за період з 03 вересня 2020 року по 02 жовтня 2021 року у розмірі 3% від суми кредиту, з 03 жовтня 2021 року по 02 жовтня 2022 року 2,5% від суми кредиту; з 03 жовтня 2022 року по 03 жовтня 2024 року 0,925% від суми кредиту. Відповідно до п. 5 паспорту кредиту, платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплата відсотків за користування кредитом та щомісячна комісія з обслуговування кредитом мали здійснюватися у вигляді щомісячних ануїтет них платежів обов`язкових платежів в сумі не менше 2 523,40 грн. Втім, відповідач не виконала взятих на себе зобов`язань, у зв`язку із чим, станом на 12 липня 2023 року за нею рахується заборгованість у розмірі 82 936,50 грн., яка складається з залишку заборгованості за тілом кредиту у розмірі 59 995,06 грн., залишку прострочених відсотків у розмірі 1,44 грн., залишку простроченої комісії, у розмірі 22 940,00 грн. 12 липня 2023 року згідно договору факторингу № 12/07/23 АТ «Банк Кредит Дніпро» відступило факторові ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» право грошової вимоги до відповідача, порядковий номер боржника (відповідача) у реєстрі боржників 2411. 06 березня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу № 06/03/24, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило право грошової вимоги до відповідача ТОВ «Юніт Капітал» (додаток до договору факторингу № 15). Пунктом 1.1 договору факторингу передбачено перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані, зазначені в реєстрі боржників від 06 березня 2024 року до договору факторингу № 06/03/24. Згідно з реєстром боржників від 06 березня 2024 року до договору факторингу № 06/03/24 від 06 березня 2024 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 82 936,50 грн., що підтверджено додатком № 16 до договору. Того ж дня між сторонами договору було підписано акт прийому-передачі реєстру боржників. 20 березня 2024 року відповідачеві було скеровано повідомлення про відступлення права вимоги та погашення кредиту, яке відповідачем проігноровано. Тому, позивач був вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права та просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про споживчий кредит, суму сплаченого судового збору при зверненні до суду з цим позовом та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 4500,00 грн. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задоволити. У разі неявки відповідача, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Представником відповідача адвокатом Лебединською І.С. подано до суду відзив на позовну заяву та додаткові пояснення, згідно з якими посилається на неправомірність нарахування комісії за кредитним договором у загальному розмірі 22 940,00 грн., а також комісії у розмірі 5 580,00 грн., яка нарахована банком як плата за розрахунково-касове обслуговування основної картки, яка була стягнута із тіла кредиту. Таким чином просить відмовити у стягненні комісії у розмірі 22 940,00 грн., а також зменшити тіло кредиту на суму неправомірно стягнутої комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 5 580,00 грн. Крім цього, зауважує на тому, що відповідач не підписувала універсальний договір банківського обслуговування, який не є складовою частиною укладеного між відповідачем та позивачем кредитного договору, а паспорт споживчого кредиту не є належним доказом по справі. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. До того ж представник відповідача посилається на те, що позивачем при зверненні до суду із даним позовом не було додано доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу, а тому не підтвердив факт набуття права вимоги до відповідача. Доводи щодо зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу адвоката позивача, сторона відповідача не подала. З огляду на наведене просить суд відмовити у позові в повному обсязі, а також присудити до стягнення з позивача на користь відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. У поданій до суду заяві представник відповідача адвокат Лебединська І.С. просила розглядати справу без її участі, проти позову заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представником позивача подано заперечення на відзив, згідно із яким підтримано доводи позову, а також викладено доводи щодо необґрунтованості та завищеності вимог відповідача щодо суми витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Також у поданих до суду заявах просить розглядати справу без участі представника. Суд, встановивши позицію сторін та їхніх представників, дослідивши матеріали справи, наявні при ній докази, дійшов висновку про наступне. Так, судом встановлено, що 03 вересня 2020 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір № 22036000400734, згідно якого банком надано грошові кошти в сумі 62 000,00 грн. строком на 48 місяців з оплатою відсотків у розмірі 0,001% річних за строкову заборгованість та в розмірі 56% річних за прострочену заборгованість, з щомісячною комісією за обслуговування кредиту за період з 03 вересня 2020 року по 02 жовтня 2021 року у розмірі 3% від суми кредиту, з 03 жовтня 2021 року по 02 жовтня 2022 року 2,5% від суми кредиту; з 03 жовтня 2022 року по 03 жовтня 2024 року 0,925% від суми кредиту (а.с. 16 зворотня сторона). Відповідно до п. 5 паспорту кредиту, платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплата відсотків за користування кредитом та щомісячна комісія з обслуговування кредитом мали здійснюватися у вигляді щомісячних ануїтет них платежів обов`язкових платежів в сумі не менше 2 523,40 грн. Втім, відповідач не виконала взятих на себе зобов`язань, у зв`язку із чим, станом на 12 липня 2023 року за нею рахується заборгованість у розмірі 82 936,50 грн., яка складається з залишку заборгованості за тілом кредиту у розмірі 59 995,06 грн., залишку прострочених відсотків у розмірі 1,44 грн., залишку простроченої комісії, у розмірі 22 940,00 грн., про що суду надано виписку по рахунку відповідача. Вказана виписка свідчить про те, що відповідачу було надано кредит на умовах, що визначені підписаним між сторонами кредитним договором, копію якого було додано до позову, відповідач користувалася кредитними коштами та частково погашала наявну заборгованість. В той же час, суд погоджується із доводами сторони відповідача про неправомірність нарахування банком комісії у розмірі 22 940,00 грн., а також суми комісії у загальному розмірі 5 580,0 грн., яка була стягнута за рахунок тіла наданого відповідачеві кредиту як плата за розрахунково-касове обслуговування основної картки погашення прострочених комісій (1860,00+1860,00+1860,00=5580,00), з огляду на наступне. Так, відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з поданими до суду документами - випискою по рахунку, розрахунком заборгованості, відповідачеві було встановлено обов`язковий щомісячний платіж як комісіяч (розрахунково-касове обслуговування), що становить загальний розмір 22 940,00 грн., а також стягнуто за рахунок тіла кредиту в якості погашення прострочених комісій загальну суму 5 580,00 грн. В той же час положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (комісію, розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З урахуванням викладеного, вказана суму грошових коштів, а саме у розмірі 22 940,00 грн., яку позивач у позовній заяві вказує як заборгованість за комісією, а також сума заборгованості у розмірі 5 580,00грн., яка була погашена за рахунок тіла кредиту, є такими, що нараховані відповідачеві безпідставно, відтак підлягають визнанню неправомірними, а тому тіло кредиту підлягає зменшенню на суму 5 580,00 грн., а у вимозі про стягнення заборгованості по нарахованих комісіях у розмірі 22 940,00 грн. слід відмовити. Таким чином доведеною є сума заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 54 416,50 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 54 515,06 грн. та заборгованості по відсотках у розмірі 1,44 грн. Щодо переходу прав вимоги суд зауважує на такому. 12 липня 2023 року згідно договору факторингу № 12/07/23 АТ «Банк Кредит Дніпро» відступило факторові ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» право грошової вимоги до відповідача, порядковий номер боржника (відповідача) у реєстрі боржників 2411. 06 березня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу № 06/03/24, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило право грошової вимоги до відповідача ТОВ «Юніт Капітал» (додаток до договору факторингу № 15). Пунктом 1.1 договору факторингу передбачено перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані, зазначені в реєстрі боржників від 06 березня 2024 року до договору факторингу № 06/03/24. Згідно з реєстром боржників від 06 березня 2024 року до договору факторингу № 06/03/24 від 06 березня 2024 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 82 936,50 грн., що підтверджено додатком № 16 до договору. Того ж дня між сторонами договору було підписано акт прийому-передачі реєстру боржників. Варто зауважити, що перехід прав вимоги за договорами факторингу № 12/07/23 та № 06/03/24 відбувається саме за реєстрами прав вимоги боржників, оплата не є імперативною формою вказаних договорів факторингу. Отже, якщо реєстр прав вимоги, підписаний сторонами, містить всі необхідні дані (сума вимоги, боржник, дата переходу, підписи) - він є достатнім доказом передачі права вимоги. Відповідно до статті 203 ЦК України, правочин є дійсним, якщо він відповідає волевиявленню сторін та не суперечить закону. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема внаслідок укладення договору: а) купівлі-продажу чи міни; б) дарування; в) факторингу, (див. постанову Верховного суду від 07.10.2018 у справі №243/11704/15-ц). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність позивачем факту відступлення права грошової вимоги за кредитним договором від первісного кредитора до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», і відповідно до позивача. За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). При визначенні дійсності вимоги підлягають застосуванню норми статті 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Така правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі № 916/1171/18, від 14 листопада 2018 року у справі № 910/8682/18, від 30 серпня 2018 року у справі № 904/8978/17, від 04 березня 2019 року у справі № 5015/6070/11, від 10 вересня 2019 року у справі № 9017/317/19, від 09 липня 2019 року у справі № 903/849/17. Враховуючи, що стороною відповідача не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог, в силу прямого припису статті 204 ЦК України їх правомірність презюмується. Указані договори факторингу є чинними, їх дійсність ніким не оспорено, а тому підлягають до виконання. З огляду на викладене позивач підтвердив свій процесуальний статус позивача щодо права вимоги за кредитним договором № 22036000400734 від 03.09.2020. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. При матеріалах справи міститься платіжна інструкція №2035 від 01.04.2024, що підтверджує сплату позивачем судового збору у розмірі 2 422,40 грн., що пропорційно до суми частково задоволених позовних вимог становить 1 574,00 грн. ( 2422,40-848,40 (35%) = 1 574,00 (65%)). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500,00 грн. позивачем надано до суду договір про надання правничої допомоги № 06032024 від 06.03.2024, протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 06032024 від 06.03.2024, додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги № 06032024 від 06.03.2024, копію свідоцтва адвоката № 4956, додаткову угоду про надання правничої допомоги № 06032024 від 20.05.2024, протокол погодження вартості послуг до додаткової угоди. Суд враховує, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а тому розмір витрат на правову допомогу, право на відшкодування якого має позивач становить 2 925,00 грн. (4 500,00-1575,00 (35%) = 2 925,00 (65%)). Враховуючи те, що сторона відповідача не скористалася своїм правом на подання заперечень на пред`явлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача суму витрат у розмірі 2 925,00 грн., що відповідає пропорційності задоволених позовних вимог.

Outcome: partial