Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

18 грудня 2025 року в провадження судді Тростянецького районного суду Вінницької області Борейко О. Г. надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Стислий виклад позиції позивача. Позивачка зазначає, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, за час якого у сторін народилися спільні діти: [PERSON] та [PERSON] . У свідоцтвах про народження синів вона вказана під прізвищем « [PERSON] », яке носила на момент їх народження, однак наразі має прізвище « [PERSON] » у зв`язку з іншим шлюбом, який розірвано. Зміна прізвища не впливає на її материнство та родинні зв`язки з дітьми. Рішенням Тростянецького районного суду від 19.10.2022 задоволено позов про зміну розміру аліментів та встановлено стягнення по 1500 грн на кожну дитину щомісячно. Позивачка вважає цю суму недостатньою, оскільки витрати на дітей зросли, всі витрати фактично несе вона, а відповідач має стабільний дохід. Добровільно додаткову допомогу відповідач не надає та має заборгованість по аліментах. Також [PERSON] вказує, що дитина має право на підвищений мінімально гарантований розмір аліментів. Її матеріальний стан погіршився, витрати на дітей зросли, а встановлена сума аліментів не покриває необхідних потреб. Водночас відповідач проходить військову службу, має стабільний дохід та є працездатним. У зв`язку зі зміною матеріального становища сторін позивачка просить суд змінити спосіб стягнення аліментів визначити їх у розмірі 1/3 частки всіх видів доходу відповідача щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття. Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою суду від 19 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Вказала, що позов підтримує повністю та не заперечує проти ухвалення заочного рішення за відсутності відповідача. Відповідач у судові засідання 12 січня 2026 року та 16 лютого 2026 року не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений в порядку передбаченому ЦПК України. Заяв чи клопотань про відкладення судового засідання, або іншого змісту від відповідача не надходило. Заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідач не подавав, своїм правом надання відзиву на позовну заяву - не скористався. Суд враховує правову позицію ЄСПЛ викладену у справі Sydorenko v. Ukraine (dec.), no/ 73193/12, 18 February 2021, відповідно до якої хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають належного вручення судових документів стороні, стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, що зобов`язує національні органи влади забезпечити ідеально функціонуючу поштову систему. Іншими словами, органи влади несуть відповідальність лише за ненадсилання заявнику відповідних документів. Той факт, що заявниця не отримала кореспонденцію, надіслану їй Вищим спеціалізованим судом, сам по собі не є достатнім для того, щоб закласти аргументовану основу для заяви про те, що права заявниці за статтею 6 §1 Конвенції були порушені. У цьому відношенні Суд вважає вражаючим, що, знаючи про труднощі з доставкою кореспонденції в минулому або, принаймні, про твердження органів влади щодо цього, заявниця залишалася досить пасивною і, схоже, не вжила жодних заходів, спрямованих на те, щоб надіслана їй кореспонденція дійшла до неї. Вона також не зверталася до судів із жодним запитом щодо стану провадження, хоча була велика ймовірність того, що інша сторона оскаржить рішення, ухвалене на користь заявниці. У зв`язку з цим Суд нагадує, що зацікавлена сторона зобов`язана проявити особливу старанність у захисті своїх інтересів і вжити необхідні заходи для ознайомленні з рухом провадження у справі. Згідно із ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 та статnей 280-282 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, відповідно до нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2020 року було розірвано (а.с. 16-17). [INFO] в с. Савинці Тростянецького району Вінницької області народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що встановлено зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Відділом ДРАЦС по Тростянецькому району Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 7). [INFO] в с. Савинці Тростянецького району Вінницької області народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що встановлено зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Виконавчим комітетом Савинецької сільської ради Тростянецького району Вінницької області (а.с. 9). Відповідно до рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 19 жовтня 2022 року встановлено, що судом ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1500 грн на кожну дитину щомісячно (а.с. 11-14). На підставі вказаного рішення, 15 грудня 2022 року судом було видано виконавчий лист (а.с. 15). 01 березня 2023 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] . Після держаної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на [PERSON] . Вказаний шлюб було розірвано відповідно до рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 15 березня 2024 року (а.с. 18-20). З наданих суду витягів з реєстру територіальної громади, встановлено, що неповнолітні діти: [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6, 8, 10). Крім того, до суду надійшло повідомлення [PERSON] до якого долучено копію довідки №3081 про тимчасову непрацездатність, відповідно до якої встановлено, що [PERSON] є матросом ВЧ [NUMBER] та з 19.10.2025 по 07.11.2025 знаходився на лікуванні у травматологічному відділенні КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня». Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Оцінка та висновки суду. За змістом ст. 51 Конституції України, дитинство являється об`єктом охорони держави. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтями 183, 184 СК України встановлено, що за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, законодавець чітко визначив, по-перше, що аліменти стягуються або у частці, або у твердій грошовій сумі. По-друге, правом вибору виду аліментів (частка чи грошова сума) наділений той з батьків, з ким проживає дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З правового аналізу вищезазначених норм вбачається, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження, ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника, суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс14. Позовні вимоги [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів ґрунтуються на недостатності суми фактично стягуваних аліментів для забезпечення потреб дітей. В будь-якому випадку, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу. Чинне законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. Позивач скористалася своїм правом, визначивши способом стягнення аліментів - їх присудження у частці від заробітку (доходу). Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Таким чином, оцінивши встановлені у справі обставини, досліджені докази в їх сукупності та з урахуванням наведених норм матеріального права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки визначення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача забезпечить більш повне та пропорційне виконання ним обов`язку щодо утримання дітей і відповідатиме їх найкращим інтересам. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивач був звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду та з урахуванням того, що питання про стягнення аліментів судом вирішено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved