Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості, в якому просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі: 48 897 грн. 63 коп., сплачений судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу - 5 000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 02 грудня 2024 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 528096470, у формі електронного документа, відповідно до якого відповідач отримав від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» кредитні кошти у розмірі 16 100 грн. Так, на виконання умов договору грошові кошти були перераховані на банківську карту № [NUMBER] , яка була вказана відповідачем при укладанні договору. 11 лютого 2025 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» відступило право вимоги за договором до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» за договором факторингу № МВ-ТП/21. Загальна сума заборгованості за кредитним договором, заявлена до стягнення позивачем, становить - 48 897 грн. 63 коп., з яких:16 099 грн. 32 коп. - заборгованість по кредиту; 32 798 грн. 31 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 23 вересня 2025 року, позовну заяву ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до [PERSON] , про стягнення заборгованості прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначенням судового засідання, відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження. Позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. За клопотанням сторони позивача, витребувано з АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» письмові докази по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями. Відзиву на позов не надала, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Відповідно до ч. ч. 1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, жодного разу не повідомила про причини неявки в судове засідання, відзиву на позов не надала, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Судом встановлено, що 02 грудня 2024 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 528096470. Згідно з умовами цього договору відповідач отримала кредит в сумі 5 000 грн., кінцева дата повернення 01 січня 2030 року, базова процентна ставка 0,98 % в день. Відповідно до п. 5.1 договору, кожен наступний транш за цим договором надається позичальнику, шляхом ініціювання кредитного переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця на рахунок позивальника, використовуючи реквізити платіжної картки № [NUMBER] . 04 грудня 2024 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору № 528096470 від 10 грудня 2024 року, відповідно до умов якої, останній надано транш в сумі 1 503 грн., загальний розмір кредиту складає 6 503 грн. 04 грудня 2024 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору № 528096470 від 10 грудня 2024 року, відповідно до умов якої, останній надано транш в сумі 2 080 грн., загальний розмір кредиту складає 8 583 грн. 05 грудня 2024 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору № 528096470 від 10 грудня 2024 року, відповідно до умов якої, останній надано транш в сумі 4 030 грн., загальний розмір кредиту складає 12 613 грн. 10 грудня 2024 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору № 528096470 від 10 грудня 2024 року, відповідно до умов якої, останній надано транш в сумі 500 грн., загальний розмір кредиту складає 13 113 грн. 17 грудня 2024 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору № 528096470 від 10 грудня 2024 року, відповідно до умов якої, останній надано транш в сумі 2 987 грн., загальний розмір кредиту складає 16 099 грн. 32 коп. 11 лютого 2025 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» відступило право вимоги за договором до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за договором факторингу № МВ-ТП/21. З витягу з реєстру боржників до договору факторингу № МВ-ТП/21 вбачається, що ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» набуло право вимоги до [PERSON] на суму заборгованості 48 897 грн. 63 коп., з яких 16 099 грн. 32 коп. - заборгованість по кредиту; 32 798 грн. 31 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом. На виконання ухвали суду про витребування доказів, АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» було надано інформацію щодо руху коштів по картці клієнта [PERSON] № [NUMBER] , з якої вбачається, що остання отримала наступні перекази: 02 грудня 2024 року на суму 5 000 грн., 04 грудня 2024 року на суму 1 503 грн. та 2 080 грн., 05 грудня 2024 року на суму 4 030 грн., 10 грудня 2024 року на суму 500 грн., 17 грудня 2024 року на суму 2 987 грн. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Таким чином, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» є новим кредитором, так як набуло право вимоги до відповідачки за договором кредитної лінії № 528096470 від 02 грудня 2024 року. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідачка належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, своєчасно кредитні кошти та відсотки товариствам не повернула, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Правильність розрахунку заборгованості за договором кредитної лінії № 528096470 від 02 грудня 2024 року відповідачем не спростована. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Кредитний договір, укладений між відповідачем та первісним кредитором та договір факторину у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаних правочинів. Фактично, порушене право кредитора залишилось незахищеним, а тому підлягає захисту в судовому порядку. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» заборгованості за договором кредитної лінії № 528096470 від 02 грудня 2024 року в сумі 48 897 грн. 63 коп. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Згідно положень п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 5 000 грн., які підтверджуються: договором про надання правничої допомоги № 5 від 02 грудня 2024 року, актом приймання-передачі наданих послуг від 07 серпня 2025 року. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 грн., оскільки від відповідача до суду не надійшло клопотання про зменшення суми правничої допомоги із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт, що відповідає правовій позиції постанови ВС № 275/150/22 від 13 березня 2025 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 грн. Рішення виноситься у межах заявлених вимог, на підставі пред`явлених доказів. На підставі викладеного,

Outcome: approved