Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі - ТОВ «ККОЛЛЕКТ ЦЕНТР»), в особі директора Ткаченко М., звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором у розмірі 27768,17 грн, витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 04.09.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір №77545551, згідно умов якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти у сумі 8152,00 грн. на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, а також сплатити позикодавцю плату від суми позики. Умовами договору встановлено процентну ставку фіксовану у розмірі 1.99 % за кожен день користування позикою. Договір позики укладено відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та підписано електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора. Відповідач зобов`язання за договором не виконав, грошові кошти не повернув, проценти за користування коштами не сплатив. 27.01.2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №27/01/2022. Відповідно до умов вказаного договору до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право грошової вимоги за договором №77545551. У свою чергу 10.03.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір про відступлення прав вимоги №10-03/2023/01. Відповідно до умов вказаного договору до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №77545551. В зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань з повернення заборгованості за договором, позивач звернувся з позовом до суду та просив стягнути з відповідача на свою користь вищезазначену заборгованість у загальному розмірі 27768,17грн., з яких: 8152,00 грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 19466,98 грн. - сума заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, інфляційні збитки - 130,43 грн, нараховані 3% річних - 18,76 грн. Ухвалою суду від 08.12.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. У відзиві на позовну заяву, відповідач позовні вимоги визнав частково та просив відмовити у їх задоволенні в частині стягнення процентів та інших нарахувань, у зв`язку із необґрунтованістю. Заявлена сума нарахованих процентів майже втричі перевищує суму фактично отриманого кредиту, що порушує принцип співмірності, створює дисбаланс прав сторін, суперечить засадам добросовісності і є економічно необґрунтованим. Крім того, відповідач є військовослужбовцем Державної прикордонної служби України, а тому має пільги по сплаті процентів за користування кредитом відповідно до ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». У відповіді на відзив на позовну заяву, поданому через систему «Електронний суд», представник позивача вказав, що доводи відповідача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки нарахування відсотків здійснювалось правомірно у межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами Договору. Жодних доказів, на підтвердження належного виконання зобов`язань по сплаті заборгованості, поважності причини несвоєчасного погашення заборгованості, контррозрахунків заборгованості відповідачем не надано. Крім того, позивач не вважає надані відповідачем докази такими, що підтверджують наявність у нього права на застосування пільги, передбаченої п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки застосування пільги безпосередньо пов`язується з періодом проходження військової служби (часом призову) та поширюється на нарахування штрафних санкцій, пені та процентів на весь час призову відповідної особи. На момент укладення договору і нарахування процентів у період з 04.09.2021 року по 23.02.2022 року останній не був військовослужбовцем, а відтак не має права на зазначену пільгу. Просить задовольнити вимоги в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в письмовій заяві просив провести розгляд справи без участі позивача і його представника. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату і час розгляду справи в суді належним чином був повідомлений, заяв і клопотань до суду не надсилав. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 04.09.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №77545551, відповідно до якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений сторонами відповідно до умов договору строк шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики та сплатити позикодавцю плату від суми позики. Відповідно до п. 2.1 вказаної угоди, сума позики складає 8152,00 грн. Згідно п. 2.2 угоди, строк позики складає 30 днів. Пунктом 2.3. угоди визначено фіксовану процентну (базову) ставку 1,99% на день. Останнім днем повернення позики є 04.10.2021 року. Процентна ставка за понадстрокове користування позикою встановлено у розмірі 2,7% за день. Відповідно до п. 6.5. Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики) у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення Позики та процентів, Позичальнику на таку неповернуту Позику (або її частину) Товариство має право нараховувати Проценти у розмірі, передбаченому Договором позики, за кожний день понадстрокового користування Позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення Позики (або її частини) та Процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування Процентів на Позику (або її частину) за понадстрокове користування Позикою за Договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на Позику за понадстрокове користування. Відповідно до п. 12 договору, договір укладений дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором та прирівнюється відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» до договору, укладеного в письмовій формі.(матеріали в електронному вигляді) Також відповідач ознайомлений шляхом проставлення електронного підпису із таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідно до повідомлення ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС», яке надає фінансові платіжні послуги з переказу коштів без відкриття рахунку від 19.09.2025 року, на виконання умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018 року, укладеного між Компанією та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», 04.09.2021 року було перераховано кошти в сумі 8152,00грн.; Отримувач ЦИБА ВАДИМ - ЕПЗ номер [NUMBER] ; Номер платежу 4be4fa56-ff8f-48b6-99ff-684f7692a840. (матеріали в електронному вигляді) Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №77757317 від 04.09.2021 року станом на 27.01.2022 року заборгованість складає 27618,98 грн., з яких: 8152,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 19466,98 грн. - сума заборгованості за процентами. (матеріали в електронному вигляді) Відповідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №77757317 від 04.09.2021 року станом на 10.03.2023 року заборгованість складає 27768,17 грн., з яких: 8152,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 19466,98 грн. - сума заборгованості за процентами, 130,43 грн. - інфляційні збитки за користування грошовими коштами, 18,76 грн - нараховані 3% річних за користування грошовими коштами. (матеріали в електронному вигляді) 27.01.2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №27/01/2022, відповідно до умов якого до ТОВ «Вердикт Капітал» приймає належні права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі право грошової вимоги до [PERSON] за договором №77545551 від 04.09.2021 року.(матеріали в електронному вигляді) До договору долучено копію платіжного доручення про сплату ТОВ «Вердикт капітал» коштів на користь ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на виконання договору факторингу від №27/01/2022; Акт приймання-передавання Реєстру боржників за договором 21/07/2022; копію Реєстру боржників та витяг з Реєстру боржників до договору факторингу №21/07/2022 від 21.07.2022 року, згідно яких [PERSON] має заборгованість в сумі 27618,98 грн, з яких 8152,00 сума заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 19466,98 грн - заборгованість за нарахованими процентами.(матеріали в електронному вигляді) 10.03.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір про відступлення (купівлю/продаж) прав вимоги №10-03/2023/01, відповідно до умов якого до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуває права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, у тому числі право грошової вимоги до [PERSON] за договором №77545551 від 04.09.2021 року. До договору долучено Акт прийому-передачі Реєстру боржників від 10.03.2023 року; Акт прийому-передачі Реєстру боржників в електронному вигляді, права вимоги за якими відступаються за договором №10-03/2023/01; Акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.03.2023 року; Реєстр боржників від 10.03.2023 року та витяг з Реєстру боржників, де зазначено, що [PERSON] має нараховану заборгованість за договором №77545551 в розмірі 27768,17 грн., з яких 8152,00 сума заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 19466,98 грн - заборгованість за нарахованими процентами, 149,19 грн - за порушення грошового зобов`язання, згідно ст.625 ЦК України. (матеріали в електронному вигляді) У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень частин першої, третьої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною першою ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб- сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідно до частини першої ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаних договорів, їх укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказаний договір прирівнюються до укладеного в письмовій формі. У другому абзаці ч. 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Також відповідно до положень ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Основоположним принципом цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, який закріплений положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, та полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналізуючи фактичні обставини справи, суд доходить висновку, що між сторонами склалися правовідносини з приводу виконання договору позики. Договір №77545551 від 04.09.2021 року укладений між первісними позикодавцями та [PERSON] у електронній формі, підписаний аналогом електронно-цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора, який відправлено [PERSON] на його електронну пошту [INFO] та вважається таким, що укладений в письмовій формі, відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Сторони обумовили істотні умови договору зокрема розмір кредиту та суму відсотків, що підлягають сплаті за користування кредитними коштами, строк дії користування кредитними коштами, тощо. Також позивачем доведено факт надання грошових коштів відповідачу за договором №77545551 від 04.09.2021 року у розмірі 8152,00 грн, що стверджується інформацією від фінансової установи ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС», яка надавала послуги з перерахування коштів. Як докази виникнення фактичних кредитних відносин суд також трактує той факт, що відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечує факту отримання кредитних коштів, хоча і в меншому розмірі. Позивачем доведено правові підстави набуття права вимоги за вказаним договором відповідно до договорів факторингу та відступлення права вимоги від 27.01.2022 року та від 10.03.2023 року. Статтями 1046, 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17. Таким чином, позивач, відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Умовами договору передбачено, що строк договору становить 30 днів, докази на підтвердження пролонгації договору до суду не надані. Проте із наданого розрахунку заборгованості первісного кредитора вбачається, що відсотки за користування кредитом нараховані поза межами строку кредитування, тобто після 04.10.2021 року. Таке нарахування відсотків поза межами дії строку договору не відповідає зазначеним вище вимогам закону. Відповідно до узгоджених умов договору №77545551 від 04.09.2021 року відповідач мав зобов`язання сплатити тіло кредиту та проценти у розмірі 10585,37 грн, з яких: 8152,00 грн - сума позики, 2433,37 грн - проценти за користування позикою.(матеріали в електронному вигляді) Відповідачем не надано суду доказів погашення заборгованості за Договором перед позичальником, чи її сплати позивачу після укладання договорів факторингу. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору. Оскільки [PERSON] взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений Договором строк грошові кошти та нараховані проценти за користування позикою не повернув, унаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 10585,37 грн., з яких: 8152,00 грн - сума позики, 2433,37 грн - проценти за користування позикою, у межах строку кредитування 30 днів. Таким чином, суд вважає позовні вимоги в цій частині доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця були відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування позикою після спливу строку кредитування є безпідставною та задоволенню не підлягає. Крім того, підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних, які нараховані за порушення грошового зобов`язання в сумі 130,43 грн і 18,76 грн відповідно, виходячи з наступного. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач має перед позивачем грошове зобов`язання, яке виникло за договором №77545551 від 04.09.2021 року. Даних про добровільне або примусове виконання цього зобов`язання матеріали справи не містять. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19). Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). У пункті 8.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за "користування кредитом" (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за "користування кредитом", до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Що стосується доводів відповідача у відзиву на позовну заяву про відсутність розрахунку заборгованості, то суд зазначає, що вони є безпідставними, оскільки матеріали справи містять детальний розрахунок заборгованості як первісного кредитора «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» так і наступних Факторів. (матеріали в електронному вигляді) Твердження відповідача про те, що він являється військовослужбовцем і має пільги згідно з п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому йому неправомірно нараховані відсотки за користування кредитом та інші нарахування, суд не приймає до уваги, оскільки на час укладення договору відповідач не був військовослужбовцем. З наданих до суду документів вбачається, що [PERSON] перебуває на військовій службі у ДПС України з 04.06.2023 року, а Контракт про проходження ним військової служби в ДПС України на посадах сержантського і старшинського складу укладений 04.07.2025 року, тобто після завершення строку кредитування за спірним кредитом. За таких обставин суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. А саме, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором №77545551 від 04.09.2021 року в сумі 10 734,56 грн, яка складається із суми позики - 8152,00 грн, процентів за користування позикою в межах строку кредитування що становить 30 днів - 2433,37 грн, інфляційні збитки - 130,43 грн, нараховані 3% річних - 18,76 грн. Стосовно судових витрат, то згідно з частиною 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У силу приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріали справи містять платіжну інструкцію про сплату позивачем судового збору у сумі 2422,40 грн. (а.с.6) Позивач також просить стягнути з відповідача витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема, на правову допомогу у розмірі 13 000,00 грн. На підтвердження витрат щодо надання правничої допомоги, позивачем надано договір на надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024 року, укладений між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС»; заявка на надання юридичної допомоги №2294 від 01.10.2025 року; тариф на послуги адвокатського АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС»; витягу з акту про підтвердження факту надання юридичної допомоги від 31.10.2025 року, відповідно до яких сума витрат на правничу допомогу адвоката складає 13 000,00 грн. (надання усної консультації - 4000 грн., складення позовної заяви - 9000 грн.) (матеріали в електронному вигляді) Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові від 28 грудня 2020 року в справі №640/18402/19 Верховний Суд зазначив, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 201/14495/16 від 30 вересня 2020 року, в окремих випадках суд може самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правову допомогу. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд враховує, що позовна заява і додані до неї матеріали, а також інші докази подані до суду через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», складність справи, зокрема те, що справа розглядалася судом у порядку спрощеного провадження, без участі сторін та фіксації судового процесу, а тому заявлена сума витрат у розмірі 13000,00 грн, на думку суду, не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру і обґрунтованості. Враховуючи викладене вище, предмет спору, сторін та складність справи, враховуючи положення ч.4 ст.137 ЦПК України, суд приходить до висновку про розумність та доведеність витрат на правничу допомогу в розмірі 9 000 грн. Таким чином, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог з відповідача належить стягнути: судовий збір на користь позивача, пропорційний до розміру задоволених позовних вимог - 936,50 грн. (10734,56 грн. х 100 / 27768,17 = 38,66%; 2422,40 грн. х 38,66% = 936,50); витрати на правничу допомогу, пропорційні до розміру задоволених позовних вимог - 3479,40 грн. (9000 х 38,66% = 3479,40).

Outcome: partial