Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (надалі також позивач, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», кредитодавець, кредитор) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі також відповідачка, [PERSON] , позичальник, клієнт) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що на офіційному веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» у вільному доступі для всіх клієнтів ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення, а саме, документи: договір кредиту (примірний договір на момент укладення); Правила надання грошових коштів у кредит (діючі на момент укладення договору); згода на обробку персональних даних; публічна інформація; положення про конфіденційність. Крім того на веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розміщена довідкова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг. Клієнт створює заявку на отримання кредиту, отримує дзвінок від співробітника ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», проходить перевірку та надає сканкопії документів (паспорту та ідентифікаційного коду) або верифікується за допомогою технології BankІD (BankID - спосіб електронної автентифікації громадян за допомогою їхніх даних в банку, де вони обслуговуються), отримує рішення кредитора щодо можливості надання кредиту. При позитивному рішенні щодо надання кредиту, клієнт отримує доступ до «особистого кабінету». В «особистому кабінеті» клієнт отримує гіперпосилання для ознайомлення з офертою щодо укладення договору. Оферта, що міститься за гіперпосиланням, є пропозицією у розумінні ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» та, відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію», включає умови, викладені у Правилах надання споживчих кредитів, що є невід`ємною частиною договору, що пропонується до укладення клієнту. Клієнт самостійно вносить до інформаційно-телекомунікаційної системи кредитора номер своєї банківської картки, на яку бажає отримати кредит. Після прийняття клієнтом оферти, йому на телефонний номер (зазначений клієнтом при реєстрації) надсилається одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору. Клієнт в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитора підписує кредитний договір шляхом введення одноразового ідентифікатора. Після підписання кредитного договору інформаційно-телекомунікаційна система кредитора в автоматичному режимі направляє екземпляр кредитного договору, правила та інші супутні документи на e-mail, вказаний клієнтом, які також доступні 24/7 в особистому кабінеті клієнта. Інформаційно-телекомунікаційна система кредитора в автоматичному режимі перераховує кредитні кошти за реквізитами, вказаними клієнтом. 25.05.2024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачкою за допомогою Веб-сайту (navse.in.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», у межах якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1399-6257 (надалі також договір № 1399-6257 від 25.05.2024, кредитний договір, договір). Позивач посилається на те, що електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волі сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину, воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. На виконання зазначених вимог позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор С2968, для підписання договору про відкриття кредитної лінії № 1399-6257 від 25.05.2024, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Відповідно до умов кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачці кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 9000, 00 грн; строк кредитування - 300 днів; стандартна процентна ставка - 1,50 % в день; дата повернення кредиту 20.03.2025. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачці кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Відповідачка в порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконала та не скористалася своїм правом протягом 14 календарних днів із дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання нею грошових коштів, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 13.10.2025 становить 50472,00 грн, що складається з простроченої заборгованості за кредитом в сумі 9000,00 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами в сумі 40122,00 грн, простроченої заборгованості по комісії за видачу кредиту в сумі 1350,00 грн. З огляду на викладене, позивач звернувся до суду та з урахуванням програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» просить стягнути з відповідачки заборгованість в сумі 45000,00 грн, що складається з простроченої заборгованості за кредитом в сумі 9000,00 грн та простроченої заборгованості за нарахованими процентами в сумі 36000,00 грн. 08.01.2026 до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, за підписом відповідачки [PERSON] , в якому відповідачка, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначає, що позивачем не надано належних доказів укладення кредитного договору саме із відповідачкою, зокрема доказів належної ідентифікації особи, підтвердження волевиявлення та фактичного отримання грошових коштів. Сам факт посилання на електронний договір без належних технічних та ідентифікаційних доказів не підтверджує виникнення зобов`язань. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є одностороннім, не підтверджений первинними бухгалтерськими документами, а тому не може вважатися належним доказом розміру боргу. Крім того, за доводами відповідачки, позивач безпідставно збільшив суму заборгованості порівняно з первинною сумою кредиту, яка складала близько 10 000 грн. З 24.02.2022 на території України діє воєнний стан. Відповідно до чинного законодавства, нарахування штрафів та пені за прострочення виконання кредитних зобов`язань у період дії воєнного стану є незаконним. Отже, штрафні санкції та пеня підлягають виключенню з розрахунку заборгованості. Також у відзиві на позов зазначено, що розмір процентів, заявлений позивачем, є неспівмірним із сумою основного боргу та суперечить принципам добросовісності, розумності та справедливості, що є підставою для їх зменшення судом. Відповідачка зазначає, що воєнний стан негативно вплинув на її матеріальний стан, що унеможливило належне виконання зобов`язань. Відтак, відповідачка просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю або, як мінімум, значно зменшити суму стягнення, виключивши з розрахунку заборгованості штрафи, пеню та неспівмірні проценти. ІІ. Рух справи. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання учасників справи. 25 листопада 2025 року до Баришівського районного суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», за підписом представника позивача Білоус Дар`ї Володимирівни (а.с. 29). Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 08.12.2025 відкрито провадження (спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін) в означеній справі, судове засідання призначено на 15.01.2026. До позовної заяви додано клопотання ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про розгляд справи без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи позивач не заперечує. З огляду на зазначене клопотання, в судові засідання представник позивача не з`явилася. Про дати, час і місце судового розгляду позивач повідомлявся належним чином. 08.01.2026 через систему «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка просить відмовити в задоволенні позовних вимог або, як мінімум, значно зменшити суму стягнення, виключивши з розрахунку заборгованості штрафи, пеню та неспівмірні проценти. 12.01.2026 через систему «Електронний суд» відповідачка подала заяву про розгляд справи без її участі. У судове засідання 15.01.2026 сторони та/або їх представники не з`явилися, інших заяв та/або клопотань до суду не надходило. Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 15.01.2026 розгляд справи відкладено на 18.02.2026, задля недопущення порушення процесуальних прав сторін на подання заяв по суті (з огляду, насамперед, на подання відзиву на позов). У судове засідання 18.02.2026 сторони, належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, та/або їх представники не з`явилися, інших заяв та/або клопотань до суду не надходило. Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (з огляду та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Зміст правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що 25.05.2024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1399-6257 (а.с. 10-12), за умовами якого кредитодавець відкриває для позичальника невідновлювальну кредитну лінію на умовах, визначених цим договором (пункт 2.1. договору). Згідно із п. 2.2. договору кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику кредиту на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором. У пункті 2.3. договору зазначено, що для мінімізації загальних витрат позичальника за кредитом кредитодавець рекомендує позичальнику здійснити повне погашення кредиту протягом перших 140 (сто сорока) днів з дати отримання кредиту (більш детально див. п. 5.3 договору). Пунктом 3.1. договору передбачено, що цей договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію». Як встановлено із договору про відкриття кредитної лінії № 1399-6257 від 25.05.2024 відповідачці було надано одноразовий ідентифікатор С2968, яким підписано кредитний договір зі сторони відповідачки (а.с. 12). Розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір кредиту за договором становить 9000,00 (дев`ять тисяч) гривень. Дата видачі кредиту: 25.05.2024 (п. 4.1 договору). Відповідно до п. 4.2 договору спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п. 4.1 цього договору, на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Ініціювання безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п. 4.1 цього договору, здійснюється кредитодавцем безпосередньо після укладення сторонами цього договору та надіслання позичальнику примірнику (оригіналу) договору та додатків до нього у вигляді електронного документа. Кредит вважається наданим позичальнику з моменту списання грошових коштів з банківського рахунку кредитодавця за належними реквізитами для їх наступного зарахування на електронний платіжний засіб, зазначений позичальником при оформленні кредиту. Згідно із п. 4.3 договору плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом та комісії за видачу кредиту (якщо п. 4.7 цього договору передбачає сплату комісії за видачу кредиту). Тип процентної ставки за користування кредитом - фіксована. Процентна ставка за користування кредитом не змінюється протягом усього строку користування кредитом, однак позичальнику на умовах, вказаних у цьому договорі (програма лояльності), може надаватись можливість скористатися кредитом за зниженою процентною ставкою. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за зниженою процентною ставкою) (п. 4.6 кредитного договору). Пунктом 4.9 договору передбачено строк кредитування, на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 20.03.2025. В реквізитах сторін (п. 12 кредитного договору) передбачені, серед іншого, номер особистого електронного платіжного засобу: [NUMBER] , а також одноразовий ідентифікатор (одноразовий пароль) С2968, яким підписано кредитний договір зі сторони відповідачки (а.с. 12). Одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) А2968 відповідачкою підписано паспорт споживчого кредиту/ інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а.с. 14(зворот)-15), а ідентифікатором (одноразовим паролем) С2968 - також таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за кредитним договором відповідно до Методики Національного банку України (а.с. 15(зворот)-16). На підтвердження перерахування коштів позивач надав квитанцію системи LiqPay від 25.05.2024 (а.с. 17), відповідно до якої ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» 25.05.2024 о 13:11 год перерахувало кошти на суму 9000,00 грн на картковий рахунок відповідача [NUMBER] , ID операції [NUMBER] , призначення платежу: Видача кредитних коштів за договором 1399-6257, 2024-05-25. Аналогічні відомості зазначені у довідці ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (а.с. 18). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 1399-6257 від 25.05.2024 станом на 13.10.2025 загальна сума заборгованості становить 50472,00 грн, що складається з простроченої заборгованості за кредитом в сумі 9000,00 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами в сумі 40122,00 грн, простроченої заборгованості по комісії за видачу кредиту в сумі 1350,00 грн (а.с. 19-25). ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» вважає, що відповідачкою порушено умови договору про відкриття кредитної лінії № 1399-6257 від 25.05.2024, заборгованість за яким підлягає стягненню в примусовому порядку. Разом з тим, позивачем надані правила акції під умовною назвою «Обмеження нарахування відсотків при примусовому стягненні заборгованості» для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (надалі також правила). Правила встановлюють порядок та умови проведення акції «Обмеження нарахування відсотків при примусовому стягненню заборгованості серед споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», яка передбачає часткове списання заборгованості позичальника за укладеним ним кредитним договором для осіб, що приймуть участь в акції згідно з умовами правил. Метою вказаної акції є сприяння виконанню клієнтами позивача своїх зобов`язань шляхом їх зменшення за рахунок часткового прощення (припинення) зобов`язань учасника акції за укладеним ним кредитним договором з позивачем (а.с. 26). На підставі вказаних правил до відповідачки була застосована програма лояльності щодо часткового списання заборгованості, у зв`язку із чим позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 1399-6257 від 25.05.2024 в сумі 45000,00 грн, що складається з простроченої заборгованості за кредитом в сумі 9000,00 грн та простроченої заборгованості за нарахованими процентами в сумі 36000,00 грн. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Зміст спірних правовідносин. Щодо змісту кредитного договору, а також правового регулювання питань стягнення заборгованості за кредитним договором, що складаються із сум основного боргу та процентів за користування кредитними коштами, суд застосовує такі норми права. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із статтею 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Пунктами 5 та 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Положеннями ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України. Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. За п. 9 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит, зокрема, зазначається денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Суд при цьому зазначає, що 22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (надалі також Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп. 6 п. 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп. 13 п. 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно із п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Досліджуючи питання неспівмірності відсотків із сумою кредиту (несправедливості умов кредитного договору щодо розміру та періоду нарахування відсотків) та вирішуючи питання про можливість зменшення розміру відсотків, зважаючи на заявлену позицію сторони відповідачки, суд застосовує такі норми права, висновки Конституційного Суду України та Верховного Суду. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції), у разі невиконання ним зобов`язань за договором. З огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09.04.1985 №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. У наведених «Керівних принципах для захисту інтересів споживачів» визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 №39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17.05.1973 №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11.05.2005 (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі, у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються, як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11.05.2005 розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору. Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 №39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством, з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому, держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз. 3 п.п. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 виснується, що у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. У вказаному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту, з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №132/1006/19. За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Згідно із п. 8.38. означеної постанови, з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи із принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Норми процесуального права, що підлягають застосуванню. Згідно із ч. 1, 5 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (надалі також ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частинами 2, 3 ст. 12 ЦПК України унормовано, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За п. 2, 4, п. 6, п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. За ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Зміст спірних правовідносин полягає у виконанні/невиконанні сторонами своїх зобов`язань за кредитним договором. Предметом позову є стягнення заборгованості позичальника (відповідачки) внаслідок неповернення суми кредиту та несплати процентів річних. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідачку - спростувати розмір існуючої заборгованості. V. Мотивована оцінка аргументів учасників справи. Висновки суду за результатами розгляду позову. За результатами дослідження фактичних обставин, що мають визначальне значення для розгляду цієї справи, зважаючи на докази, надані на їх підтвердження, а також застосувавши релевантні норми права, суд зазначає та виснує таке. Судом встановлено, що договір про відкриття кредитної лінії № 1399-6257 від 25.05.2024 укладений між сторонами в електронній формі. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, зазначеного в тексті кредитного договору. Суд дійшов висновку, що при укладенні договору його сторонами було погоджено усі істотні умови договору. Договір про відкриття кредитної лінії 1399-6257 від 25.05.2024 є домовленістю сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, суд відхиляє доводи сторони відповідача щодо відсутності належних доказів укладення кредитного договору (доказів належної ідентифікації особи, підтвердження волевиявлення та фактичного отримання грошових коштів), оскільки в матеріалах справи містяться докази виконання сторонами договору його умов, зокрема, перерахування грошових коштів в якості кредиту на банківську картку, що належить відповідачці, що не могло бути здійснено без повідомлення відповідачкою кредитодавцю всіх необхідних даних для укладення договору, введення відповідачкою одноразового ідентифікатора для підписання кредитного договору в електронному вигляді та, як наслідок, отримання саме відповідачкою кредитних коштів за кредитним договором. Відтак, суд доходить до переконання, що відповідачкою порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно з якими зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Добровільно відповідачка не здійснила розрахунок за договором в строки, визначені його умовами, тому сума боргу підлягає примусовому стягненню. Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив стягнути крім заборгованості за основною сумою боргу (суму, яку фактично отримала в борг позичальник), заборгованість за відсотками. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що заборгованість за кредитним договором станом на 13.10.2025 становить 50472,00 грн, що складається з простроченої заборгованості за кредитом в сумі 9000,00 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами в сумі 40122,00 грн, простроченої заборгованості по комісії за видачу кредиту в сумі 1350,00 грн. При цьому, з огляду на застосування до відповідачки програми лояльності щодо часткового списання заборгованості, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором в сумі 45000,00 грн, що складається з простроченої заборгованості за кредитом в сумі 9000,00 грн та простроченої заборгованості за нарахованими процентами в сумі 36000,00 грн. Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються, і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Водночас, саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України (ч. 3 ст. 263 ЦПК України). Отже, вищевказані принципи вказують, зокрема, на те, що суд зобов`язаний перевірити розрахунок заборгованості незалежно від наявності та/або відсутності заперечень щодо нього зі сторони відповідачки. Щодо стягнення суми основного боргу. Як встановлено судом, відповідачці були перераховані кошти у загальному розмірі 9000,00 грн на виконання умов кредитного договору. Спосіб перерахування коштів відповідає умовам договору. Відповідачкою не спростовано факт отримання кредитних коштів та/або їх розмір (суми основного боргу). Оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності, суд доходить висновку про підтвердження факту отримання відповідачкою грошових коштів у розмірі 9000,00 грн за договором про відкриття кредитної лінії № 1399-6257 від 25.05.2024. Належних доказів того, що відповідачка повернула кошти у сумі 9000,00 грн за означеним кредитним договором, матеріали справи не містять. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 9000,00 грн основного боргу. Щодо заборгованості зі сплати процентів. За розрахунками позивача, розмір процентів, заборгованість відповідачки за якими наявна за кредитним договором та яку просить стягнути з відповідачки позивач, становить 36000,00 грн. Водночас, відповідно до п. 4.8 договору про відкриття кредитної лінії № 1399-6257 від 25.05.2024 дата повернення (виплати) кредиту 20.03.2025. Розрахунок заборгованості процентів за користування кредитом здійснений позивачем по 20.03.2025, що узгоджується із послідовними висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц. Нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснено позивачем за денною процентною ставкою у розмірі 1,50% за період по 17.01.2025 (300 днів). Разом з тим, з огляду та на підставі норм Закону №3498-ІХ, які набрали чинності 24.12.2023, розмір денної процентної ставки із 24.12.2023 по 22.04.2024 не може перевищувати 2,5%, із 23.04.2024 по 20.08.2024 - 1,5%, а із 21.08.2024 - 1,0%. Відтак, з огляду на дату укладення договору 25.05.2024 - визначена у кредитному договорі денна процентна ставка за користування кредитними коштами у розмірі 1,50% відповідає пункту 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», у редакції Закону №3498-ІХ. Суд зазначає, що денна процентна ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання такого договору. Протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит процентна ставка залишається незмінною за умови, що до договору не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту) (при цьому, суд бере до уваги лист-роз`яснення Національного банку України щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування за №14-0004/12907 від 19.02.2024). Зважаючи, що матеріали справи не містять доказів щодо внесення означених змін до кредитного договору, суд зазначає, що за користування кредитними коштами, в межах строку кредитування 300 днів (тобто, з 25.05.2024 по 20.03.2025) відповідачка мала сплатити проценти в розмірі 40500,00 грн (9000,00 грн х 1,50% х 300 днів). Разом з тим, позивачем прийнято рішення про можливість застосування до відповідачки програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості відповідачці за нарахованими процентами, у зв`язку з чим в резолютивній частині позову позивач просить стягнути прострочену заборгованість за процентами в розмірі 36000,00 грн. Належних доказів того, що відповідачка здійснювала погашення заборгованості по процентах за користування кредитними коштами за кредитним договором матеріали справи не містять. Разом з тим, досліджуючи позицію та вирішуючи питання, поставлене відповідачкою щодо несправедливості нарахованої суми відсотків, та, як наслідок, про зменшення розміру нарахованих відсотків, суд зазначає та виснує таке. У розділі IV цього судового рішення викладені нормативні підстави, позиції Конституційного Суду України та Верховного Суду щодо можливості/підставності зменшення відсотків за користування кредитними коштами, зважаючи на подане клопотання/заяву відповідачки щодо несправедливості умов кредитного договору, неспівмірності нарахованих процентів тілу кредиту/основному боргу та зменшення розміру таких відсотків річних. Суд погоджується із доводами відповідачки та зазначає, що позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника (відповідачку) на укладення договору на вкрай невигідних для неї умовах, які відповідачка не могла оцінити належно. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. З огляду на нормативні положення, викладені у розділі IV цього судового рішення, зважаючи на заявлене клопотання відповідачки, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді процентів річних й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення. Застосовуючи аналогію, суд констатує, що заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості відповідачки за нарахованими процентами у розмірі 36000,00 грн не є співмірною із розміром заборгованості за кредитом, яка становить 9000,00 грн, та суперечить принципам розумності і добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. За даних обставин, суд доходить висновку, що розмір відсотків, який підлягає стягненню із відповідачки на користь позивача, необхідно зменшити до 9000,00 грн (до розміру заборгованості за сумою кредиту), і саме такий розмір відсотків буде справедливим, забезпечить розумний баланс інтересів сторін та є адекватним у розрізі конкретних правовідносин. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами в сумі 9000,00 грн. Відтак, враховуючи вищевикладене, судом досліджені докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку обґрунтування, викладені в позовній заяві (із доказами, наданими разом із нею), а також у відзиві відповідачки на позов. За результатами, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи все вищевикладене, дійшов до переконання, що позов підлягає задоволенню частково, а саме: стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1399-6257 від 25.05.2024 в сумі 18000,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 9000,00 грн, заборгованість за відсотками 9000,00 грн. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками в сумі 27000,00 грн слід відмовити з підстав необґрунтованості. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено сплату позивачем судового збору за подачу позову в сумі 2422,40 грн (із застосуванням коефіцієнту 0,8 відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), що підтверджується платіжною інструкцією № 7521 від 17.11.2025 (а.с. 1). Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 968,96 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (18000,00 х 100 % : 45000,00 грн = 40,00%. 2422,40 грн х 40,00% = 968,96 грн). До ухвалення рішення у справі ні позивач, ні відповідачка не повідомили суд про неможливість надання доказів, що підтверджують розмір понесених інших судових витрат; про причини неможливості надання таких доказів. Відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не має підстав та обов`язку вирішувати питання щодо встановлення учасникам справи терміну для надання суду доказів щодо розміру понесених витрат, як і призначати засідання для вирішення питання про судові витрати, вказуючи про це у резолютивній частині рішення (п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України). Враховуючи все вищевикладене,

Outcome: partial