Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

До Києво-Святошинського районного суду Київської області з вказаним позовом звернувся [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь майнову шкоду у розмірі 139 630,16 грн та у відшкодування моральної шкоди 15 000 грн, а також судові витрати, пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги, у розмірі 15 000 грн, витрати, пов`язані зі збиранням доказів (проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу), у розмірі 4 000,00 грн, витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 2 607,50 грн Також позивачем було подану заяву про зменшення позовних вимог, в якій позивач просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду у розмірі 116 131,35 грн В обґрунтування вказаних позовних вимог позивач посилався на те, що 27.01.2025 року близько 10 год. 00 хв., в Київській області, в Бучанському районі, в м. Вишневе, вул. Промислова, 5, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «DAF 95 XF 430», д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом «ПР ROSSART-GIFUT N32» д.н.з. [NUMBER] , не дотримавшись безпечного бокового інтервалу скоїв наїзд на припаркований автомобіль «LEXUS RX 350» д.н.з. [NUMBER] , що належить на праві приватної власності [PERSON] . У зв`язку із ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, відтак позивачеві було заподіяно майнової шкоди. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.02.2025 року у справі № 369/2457/25 винним у вчиненні адміністративного правопорушення був визнаний [PERSON] . На виконання вимог законодавства цивільно-правова відповідальність винної особи за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, на момент настання ДТП була застрахована відповідно до Полісу ОСЦПВВНТЗ №220322359, виданого ПрАТ СК «ПЗУ Україна», дійсного на дату ДТП. Позивач звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» (страховика за полісом ОСЦПВВНТЗ). 05.03.2025 року на рахунок позивача було зараховане страхове відшкодування у розмірі 160 000,00 грн Згідно з висновком № 01/02-25 від 18.02.2025 року щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту ТЗ складає 233 552,92 грн, вартість величини втрати товарної вартості складає 66 077, 24 грн, що разом складає розмір матеріального збитку 299 630,16 грн За складання оцінки заподіяного збитку позивач сплатив 4 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №2.89851309.1 від 03.02.2025. Внаслідок пошкодження майна позивача відповідачем була спричинена йому моральна шкода, розмір якої позивач оцінює у розмірі 15 000,00 грн Позивачем було відремонтовано транспортний засіб для використання його за призначенням. Відповідно до Акту виконаних робіт/послуг та передання/прийняття автомобіля №3096 від 21.02.2025 вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 210 054,11 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №0.0.4168246224.1 від 03.02.2025 р. та квитанцією №003584 від 21.02.2025. Повна вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача згідно з Актом виконаних робіт/послуг та передання/прийняття автомобіля №3096 від 21.02.2025, платіжної інструкції №0.0.4168246224.1 від 03.02.2025 та квитанції №003584 від 21.02.2025 становить 210 054,11 грн Згідно з висновком № 01/02-25 від 18.02.2025 вартість величини втрати товарної вартості транспортного засобу позивача складає 66 077,24 грн Відповідач надав відзив на позов, в якому визнав обставини щодо події дорожньо-транспортної пригоди, а також своєї вини. Проте позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що позивач не надав належних та допустимих доказів спричинення шкоди позивачу в розмірі, заявленому в позові. Так, у відзиві зазначено, що на підтвердження понесення матеріальних збитків позивачем надано Звіт № 01/02- 25 від 18.02.2025 щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу, відповідно до якого розмір матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження автомобіля в ДТП - 299 630,16 грн Однак, зазначений звіт не може бути належним доказам на підтвердження понесення матеріальних збитків з огляду на те, що огляд транспортного засобу було зроблено 03.02.2025 року, тобто через 7 днів після дорожньо-транспортної пригоди та в порушення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої в Міністерстві юстиції України від 24 листопада 2003 року за № 1074/8395, позивачем не було здійснено виклик відповідача при здійсненні технічного огляду оцінювачем із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ . Такий виклик здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У даному випадку, огляд здійснювався через певний проміжок часу після ДТП, а водій не знаходився разом із транспортним засобом у зазначений проміжок часу. Відповідач (водій) є зацікавленою особою та був позбавлений права подавати свої заперечення та зауваження при проведенні технічного огляду. Звіт, як доказ вартості матеріального збитку, не може бути прийнятий судом, як належний і допустимий доказ розміру завданого позивачу матеріальної шкоди від дорожньо-транспортної пригоди, оскільки оцінювачем не зазначено, що останній обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Крім того, звіт складено з порушенням норм Національного стандарту N 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", та здійснено розрахунок збитків за завищеною ринковою вартістю. Так, оцінювачем розрахунок вартості ремонтно - відновлюваних робіт проведений на підставі вартості однієї нормо-години спеціалізованого для даної моделі КТЗ підприємства ТОВ «САМІТ МОТОРЗ Україна» від 03.02.2025 року в м. Києві становить 2010,00 грн з ПДВ (1675,00 грн, без ПДВ) та дійсний у разі документального підтвердження відновлення КТЗ в умовах даного підприємства. В той же час позивачем відповідачу у день ДТП був наданий рахунок тієї ж ТОВ «САМІТ МОТОРЗ Україна»№СР25-000339 від 27.01.2025 в м. Києві, у якому вартість відновлювального ремонту складала 176 121,10 грн При цьому цивільно-правова відповідальність винної особи за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, на момент настання ДТП була застрахована відповідно до Полісу ОСЦПВВНТЗ №220322359 виданого ПрАТ СК «ПЗУ Україна», дійсного на дату ДТП. Позивач звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» (страховика за полісом ОСЦПВВНТЗ) та надав усі необхідні документи, передбачені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у тому числі заяву про страхове відшкодування. 05.03.2025 на рахунок позивача було зараховане страхове відшкодування у розмірі 160 000 грн. Позивач та страхова компанія досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягали на проведенні та/або застосування іншої оцінки, експертизи пошкодженого майна. Також позивачем не надано доказів, що ним не подано заяву про здійснення доплати страхового відшкодування чи про перегляд прийнятого рішення про виплату страхового відшкодування, рецензування розрахунків страхового відшкодування не проводив. Крім того, сума виплаченого відшкодування дорівнює сумі, яка вказана у рахунку Р25-000339 від 27.01.2025 року. Оскільки у Звіті оцінювачем ставилися питання про вартість збитків станом на дату ДТП 27 січня 2025, то для розрахунку мав би використаний рахунок СР25-000339 від 27.01.2025 року. Зазначене свідчить про навмисне завищення розміру збитків та викликає сумнівів у його достовірності та наміру неправомірного збагачення Позивача. Застосоване у Звіті середнє значення вартості нормо-години ремонтно-відновлювальних робіт, отримані по станціях з різною формою оподаткування не підлягають ні відніманню, ні додаванню ПДВ, а приймаються як середньо ринкові і остаточні. Віднімання або додавання до середньо ринкової вартості нормо-години ПДВ є грубою помилкою. Крім того, Звіт містить завищений розрахунок щодо розміру втрати ринкової вартості. Так, Згідно з п.2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції, Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до п.8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Відповідно до пп.8.6.1 п.8.6 методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»). Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Оскільки у Звіті зазначено про заміну пошкоджених деталей, то у даному випадку втрата ринкової вартості не розраховується. Таким чином, з огляду на викладене Відповідач вважає, що Звіт складено із порушенням встановленого законом порядку. Також відповідач у відзиві зазначив про необґрунтованість розміру моральної шкоди. Так, відповідач погодився з тим, що позбавлення можливості користуватися засобом пересування для позивача та його сім`ї може свідчити про певні негативні зміни в життєвому укладі позивача, але у позивача не має ознак душевних переживань. З огляду на відсутність доказів позивачу не завдано моральної шкоди у зв`язку з пошкодженням належного на праві власності майна. Представником відповідача також подані письмові пояснення відповідно до яких власником транспортного засобу, яким керував відповідач, є ПП «Геліос-Транс», з яким відповідач перебуває у трудових відносинах. Проте дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль позивача, сталася поза робочим часом та не у період виконання трудових відносин. В судовому засіданні позивач, її представник та відповідач підтримали вимоги своїх заяв по суті справи. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов висновку про можливість задовольнити позовні вимоги з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником автомобіля «LEXUS RX 350» д.н.з. [NUMBER] , 2022 р.в., що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, копія якого долучена до позову. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.02.2025 у справі № 369/2457/25 [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за таких обставин. 27.01.2025 року близько 10 год 00 хв водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «DAF 95 XF 430», д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом «ПР ROSSART-GIFUT N32» д.н.з. [NUMBER] , за адресою: Київська область, Бучанський район, м. Вишневе, вул. Промислова, 5, не дотримавшись безпечного бокового інтервалу скоїв наїзд на припаркований автомобіль «LEXUS RX 350» д.н.з. [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Відповідно до схеми місця ДТП, складеної на місці події працівником поліції ВП №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області транспортний засіб позивача отримав пошкодження заднього бамперу, заднього правого крила, заднього правого стопу. Вказаний документ був підписаний позивачем та відповідачем. Згідно з Полісом ОСЦПВВНТЗ №220322359 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу відповідача була застрахована ПрАТ СК «ПЗУ Україна», яке здійснило виплату страхового відшкодування позивачу у розмірі 160 000,00 грн Відповідно до акту виконаних робіт №3096 від 21.02.2025, складеного ТОВ «Саміт Моторз Україна» позивач здійснив відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу, що відповідає пошкодженням, зафіксованим у схемі місця ДТП. Вартість робіт становило 210054,11 грн Згідно із звітом про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, № 01/02-25 від 18.02.2025, складеним на замовлення позивача СОД ФОП [PERSON] , величина втрати товарної вартості автомобіля марки LEXUS RX 350, реєстраційний номер [NUMBER] становить 66 077,24 грн. Розрахунок вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу відповідає пошкодженням, зафіксованим у схемі місця ДТП. За надання вказаної послуги з оцінки матеріального збитку позивачем сплачено 4000 грн, що підтверджується відповідною квитанцією. Транспортний засіб «DAF 95 XF 430», д.н.з. [NUMBER] належить ПП «Гелиос-Транс». Відповідач визнав обставину щодо того, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль позивача, сталася поза робочим часом та не у період виконання трудових відносин. Посилання відповідача про те, що звіт про оцінку вартості (розміру) збитків є недопосутим доказом суд відхиляє, оскільки вказаний документ є письмовим доказом, відповідач на спростування розрахунків, здійснених оцінювачем, власні розрахунки не надав, клопотання про проведення відповідної експертизи не заявив. Вказаний висновок суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 08 вересня 2025 року у справі № 161/3803/24. Суд також відхиляє посилання відповідача про те, що за результатом рецензування відповідного звіту такий звіт є неналежним доказом. Так, відповідно до п. 2 розділу І Порядку проведення рецензування висновків судових експертів, затвердженого наказом Міністерстві юстиції України від 03.02.2020 року №355/5, метою рецензування висновків судових експертів є вдосконалення професійної майстерності експертів, поліпшення якості та обґрунтованості їх висновків. Рецензування не проводиться з метою спростування чи підтвердження висновків. Посилання відповідача на те, що на підтвердження оплати вартості проведеного ремонту позивач надав, в тому числі, квитанцію на суму 90054, 10 грн про сплату коштів на розрахунковий рахунок іншої особи «Сіті Плаза», не спростовує висновків суду, адже відповідачем не був спростований факт проведення відновлювального ремонту та його вартість, своєю чергою позивач надав до суду повідомлення від ТОВ «Саміт Мотрз України» про те, що кошти в розмірі 90054,10 грн були отримані товариством на оплату рахунку СР25-367 від 21.02.2025. Відповідно до ч. 1ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є , зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) . Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме : шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з ст. 1192 Цивільного кодексу України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 1 ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Оскільки судом встановлено, що з вини відповідача була завдана шкода майну позивача, розмір якої після виплати суми страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика становить 116 131,35 грн (210054,11 + 66077,24 - 160000), суд дійшов висновку про те, що позивач довів розмір завданої йому шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між завданням йому шкоди та діями винної особи. Своєю чергою відповідачем не було доведено, що вказана шкода була завдана не з його вини та в меншому розмірі. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації (останнє залежить від характеру діяльності потерпілого, посади, часу й зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, наміру, з яким діяв заподіювач шкоди тощо). Якщо законодавством встановлені межі відшкодування моральної шкоди, суд визначає її розмір з урахуванням цих меж. Визначивши розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви. Встановлюючи наявність душевних страждань позивача суд виходить з того, що пошкодження майна особи іншою особою не може не спричиняти йому моральні страждання. Зважаючи на характер правопорушення, а також на те, що позивач був змушений звертатися до суду за захистом свого порушеного права, суд дійшов висновку про те, що дії відповідача зумовили здійснення позивачем додаткових зусиль для відновлення порушеного права, та, враховуючи вимоги розумності і справедливості, беручи до уваги характер і тривалість страждань, ступень вини особи, яка завдала моральної шкоди, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 15000 гривень 00 копійок. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2607 грн 50 коп., що підтверджується відповідними квитанціями в матеріалах справи. Зважаючи на зменшення розміру позовних вимог, а також на те, що вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою та входить в ціну позову, розмір якого становить 131131,35 грн, суд дійшов висновку про те, що позивач сплатив судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом. В зв`язку з чим буде доцільним зазначити, що ухвалою суду на підставі клопотання позивача судовий збір може бути йому повернутий в розмірі переплаченої суми. Згідно з ч.1, п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1311 грн 31 коп., а також витрати на проведення оцінки пошкодженого майна у розмірі 4000 грн. Відповідно до ч. ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем долучено до позову договір про надання правової допомоги №18/03/25-ЮП/IL від 18.03.2025, укладений між [PERSON] та адвокатом Конюшком Д.Б., акт виконаних робіт від 07.04.2025 та квитанцію про сплату 9003 грн на виконання умов договору. Зважаючи на те, що заявлений позивачем розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, водночас, зважаючи на те, що на підтвердження здійснених витрат на правничу допомогу позивач долучив квитанцію про сплату послуг адвоката в розмірі 9003 грн, проте ані в заявах по суті справи, ані в доданих до них документах не містяться відомості про порядок розрахунків між адвокатом та клієнтом, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача фактично понесені судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, в розмірі 9003 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 244, ч. 5 ст. 268 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved