Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

23 грудня 2025 року до Дніпровського районного суду міста Запоріжжя на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2025 року про направлення справи за підсудністю, надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якій просить: змінити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини, та збільшити їх до розміру, визначеного відповідно до вимог статті 182 СК України, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 01.12.2021 року у справі №323/2314/20 з відповідача було стягнуто аліменти у розмірі 1600 грн00 коп. щомісячно, починаючи з 18.09.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач була звільнена з посади молодшої медичної сестри у зв`язку зі скороченням штату, внаслідок чого втратила джерело доходу та перебуває у скрутному матеріальному становищі. [PERSON] проходить військову службу за мобілізацією та отримує регулярне та стабільне грошове забезпечення. Дитина є дитиною з інвалідністю та не перебуває на повному державному забезпеченні. Дитина проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні, всі витрати на харчування, лікування та забезпечення розвитком, одягом та лікуванням несе позивач особисто. Посилаючись на вказане, а також на те, що коштів в розмірі 1600 грн. не вистачає для задоволення необхідних побутових потреб дитини й відповідно вона самостійно не здатна забезпечити дитину, просила суд збільшити розмір аліментів та стягнути з відповідача на її користь аліменти. Ухвалою суду від 24.12.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, однак 19.02.2026 року подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки на адресу військової частини, в якій проходить військову службу відповідач, що підтверджується конвертом, який повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та повідомленням про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з`явився, причину своєї неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав. Суд вважає, що можливо розглянути справу за його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, суд приходить до наступного. З матеріалів справи убачається, що сторони перебували з 24.01.2015 року у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 01.02.2021 року у справі № 323/2313/20 розірвано (а.с.7-8). Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.07.2015 року (а.с.6), який на даний час проживає разом із позивачкою, що підтверджується Довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №2303-5003704055 від 10.06.2025 року та №2303-5003704071 від 10.06.2025 року (а.с.5,16) й відповідно знаходиться на її утриманні. Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 01.02.2021 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1600 грн., починаючи з 18.09.2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.9-12). Зокрема, звертаючись до суду із позовом про збільшення розміру аліментів, позивачка як на підставу позовних вимог посилалася на те, що вказаних коштів, які стягуються з відповідача на утримання їх сина з огляду на вік та потреби дитини недостатньо для забезпечення йому належного матеріального утримання, дитина має інвалідність та постійно потребує лікування, при цьому позивачка втратила роботу, а тому просила вирішити питання про можливість збільшення розміру стягнення аліментів на утримання дитини до розміру, визначеного статтею 182 СК України. Згідно копії Медичного висновку №737 про дитину-інваліда віком до 18 років від 04.05.2022 року [PERSON] має захворювання важка розумова відсталість (а.с. 18). Згідно копії Посвідчення серії [NUMBER] від 19.04.2017 року, законним представником дитини-інваліда [PERSON] є [PERSON] (а.с. 18а). Згідно Довідки Комунального закладу «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №1» Запорізької обласної ради №356 від 05.09.2025 року, [PERSON] , 2015 року народження, навчається в КЗ «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №1» ЗОР в 3-Б класі з 01.09.2025 року по 29.05.2026 року, та не знаходиться на повному державному забезпеченні (а.с.14). Так, одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52 Конституції України), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201 СК України). Відповідно до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до вимог ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів №3 від 15 травня 2006 р., розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Наказом Комунальної установи «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради №406-к/тр від 09.06.2025 року звільнено [PERSON] молодшу сестру медичну цілодобової групи з займаної посади, у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України 09.06.2025 року (а.с.13). У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою статті 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Проаналізувавши всі обставини справи, суд приймає до уваги ту обставину, що малолітній [PERSON] подорослішав, вартість проживання з часу призначення попереднього розміру аліментів значно зросла та як наслідок попереднього розміру аліментів не достатньо для забезпечення дитини всім необхідним. Відповідач на даний час на утриманні інших дітей чи непрацездатних членів сім`ї немає, що не спростовано відповідачем. Також суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, який є працездатним та має стабільний щомісячний дохід, що підтверджується довідкою про проходження [PERSON] військової служби № [NUMBER] від 13.09.2025 р. у військовій частині [NUMBER] (а.с.15), довідкою про відсутність заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] перед [PERSON] №17963/29.18-45 від 30.10.2025 року (а.с. 17) та відповіддю №2359567 від 19.02.2026 року з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів за 1-4 квартали 2025 року [PERSON] . З огляду на вказане, а також враховуючи принцип захисту та піклування про дітей, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. При цьому суд звертає увагу на те, що [PERSON] є особою працездатного віку та зобов`язаний утримувати власну дитину. Враховуючи встановлені судом обставини, а також те, що при зверненні до суду, позивач просила збільшити аліменти до розміру, визначеного відповідно до вимог статті 182 СК України, при цьому статтею 182 СК України визначено мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який у 2026 році для дітей від 6 до 18 років становить 3 512,00 гривень, суд вважає необхідним збільшити розмір аліментів з 1 600 гривень до 3 512 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що також передбачено статтею 182 СК України. За таких обставин, суд на підставі викладеного, виходячи з наведених норм матеріального права, а також положень ст. 182 СК України, враховуючи те, що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, зважаючи на те, що в силу свого віку дитина природно потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, лікування тощо вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню шляхом збільшення розміру аліментів, які стягуються із відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , із 1600 грн. до 3 512 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, згідно роз`яснень пленуму Верховного Суду України у постанові Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів розмір аліментів у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішення законної сили. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеним вимогам. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, суд вважає, що відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved