Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

23 грудня 2025 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс», через підсистему «Електронний суд», звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 69685,76 грн та судові витрати (вхідний №52023, а.с.1-8). Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 19.04.2025 між товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] , за допомогою веб-сайту (credоs.com.ua), було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1542-7542 (далі Кредитний договір). Відповідно до умов Кредитного договору, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту 20 400 грн; строк кредитування 365 днів; базовий період 30 днів; комісія за видачу кредиту 15,00% від суми кредиту; знижена відсоткова ставка 1,00% в день; стандартна відсоткова ставка 1,00% за кожен день користування кредитом. На виконання вимог ст.639 ЦК України та ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор: А7419, для підписання Кредитного договору та ознайомлення з Правилами відкриття кредитної лінії та іншими супутніми документами. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до умов, укладеного між сторонами Кредитного договору. Відповідач підтвердив виникнення зобов`язань, відповідно до умов укладеного Кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме: отримавши кредитні кошти відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення Кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі у разі отримання ним грошових коштів. Позивач у позові зазначає, що, станом на 22.10.2025, загальний розмір заборгованості відповідача за Кредитним договором становить 69 685,76 грн, з яких: 20 400 грн заборгованість за кредитом, 36 025,76 грн заборгованість за нарахованими процентами, 10 200 грн заборгованість за процентами річних на підставі ст.625 ЦК України, та 3060 грн заборгованість по комісії. У зв`язку з цим, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором сукупно в сумі 69 685,76 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 грудня 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором; визнано справу малозначною, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 11 год 10 хв 28 січня 2026 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси (а.с.58-59). Протокольною ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 січня 2026 року розгляд справи відкладений до 12 год 00 хв 19 лютого 2026 року (а.с.66). 16 лютого 2026 року відповідачем [PERSON] до суду поданий відзив на позовну заяву, у прохальній частині якого просить суд позовні вимоги задовольнити частково, відмовивши у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за процентами річних на підставі ст.625 ЦК України в сумі 10 200 грн (вхідний №6481, а.с.86-88). Відзив на позовну заяву обгрунтований тим, що 19.04.2025 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем [PERSON] дійсно був укладений договір про відкриття кредитної лінії №1542-7542. Водночас, позивач пред`явив позовну вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за процентами річних на підставі ст.625 ЦК України в сумі 10 200 грн всупереч положенням п.18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, а також правовій позиції, що викладена в постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №183/7850/22. У зв`язку з чим, відповідач констатує, що означена позовна вимога задоволенню не підлягає. Також відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає про те, що ним була направлена позивачу пропозиція щодо реструктуризації заборгованості за кредитним договором. Крім того відповідач у відзиві просить суд про можливість застосування програми лояльності до споживачів фінансових послуг, а саме: про можливість так званої реструктуризації заборгованості за умови погашення грошового зобов`язання частинами: 4000-5000 грн/місяць. Представник позивача Любарська І.В. у судове засідання не з`явилася, причин не прибуття у судове засідання суду не повідомила, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, зокрема, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду до електронного кабінету позивача, що була отримана цим учасником справи 29.01.2026 о 20 год 54 хв 40 сек (а.с.69 зворот). Водночас до позовної заяви долучено клопотання про розгляд цивільної справи без участі представника позивача (додаток №17 до позовної заяви), в якому представник позивача зазначила про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення представник позивача не заперечує (а.с.53). Відповідач [PERSON] у судовому засіданні, що відбулося 19.02.2026, позовні вимоги визнав частково, зокрема, не заперечував проти задоволення позову в частині стягнення 20 400 грн заборгованості за кредитом, 36 025,76 грн заборгованості за нарахованими процентами, та 3060 грн заборгованості по комісії. Проте заперечив проти задоволення позовної вимоги про стягнення 10 200 грн в рахунок заборгованості за процентами річних на підставі ст.625 ЦК України з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву. Підсумовуючи викладене, відповідач просив суд позовну заяву задовольнити частково. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальну позицію представника позивача, висловлену письмово, а також процесуальну позицію відповідача, що висловлена як письмово, так і під час проголошення вступного слова, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 19 квітня 2025 року о 12 год 48 хв між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії №1542-7542 продукту «Credos» (далі Кредитний договір). Пунктом 2.2. Кредитного договору передбачено, що кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику кредиту на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені договором. Пунктом 3.1 Кредитного договору встановлено, що цей правочин укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.4.1 4.2, 4.6 Кредитного договору сторони погодили, що загальний розмір кредиту (суми кредиту) становить 20400 грн, а датою видачі кредиту є 19.04.2025. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п.4.1 цього договору, на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Водночас у п.4.14 Кредитного договору визначено його сторонами, що строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику, становить 365 днів з моменту перерахування коштів позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 18.04.2026. Із п.4.15-4.18 Кредитного договору суд встановив, що його сторони погодили реальну річну процентну ставку на дату його укладення, що складає 3181,67%; орієнтовну загальну вартість кредиту на дату укладення Кредитного договору, що складає 88724,34 грн та включає в себе: суму кредиту, комісію за видачу кредиту, проценти за користування кредитом та комісійну винагороду, яка стягується з позичальника на користь третьої особи, що надає платіжні послуги під час здійснення платежів за договором через веб-сайт кредитодавця або через особистий кабінет; денну процентну ставку на дату укладення Кредитного договору, що складає 0,918%; та загальні витрати за споживчим кредитом на дату укладення Кредитного договору, що складають 68324,34 грн, та включають у себе проценти за користування кредитом та комісію за видачу кредиту, а також комісійну винагороду, яка стягується з позичальника на користь третьої особи, що надає платіжні послуги під час здійснення платежів за договором через веб-сайт кредитодавця або через особистий кабінет. Також у п.6.9 означеного правочину сторони обумовили, що позичальник має право протягом 14 календарних днів з дня укладення Кредитного договору відмовитися від цього договору без пояснення, у тому числі у разі отримання ним грошових коштів, про що зобов`язаний повідомити кредитодавця до закінчення вказаних 14 календарних днів шляхом направлення відповідного повідомлення у письмовій формі на адресу кредитодавця. Крім того п.8.2 Кредитного договору обумовлено, що у разі прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом та/або комісії за видачу кредиту, та/або комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів, та/або суми кредиту у визначені договором терміни, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму заборгованості з урахуванням 401500% річних від суми заборгованості в силу положень ст.625 ЦК України. Сукупна сума нарахованих процентів річних на підставі цього пункту договору та інших платежів, що підлягають сплаті позичальником за порушення виконання зобов`язань на підставі договору, не може перевищувати половини суми кредиту, одержаної позичальником від кредитодавця за цим договором, з урахуванням додаткових грошових коштів, одержавних позичальником від кредитодавця на підставі укладених додаткових угод до цього договору, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. У п.13 Кредитного договору, у розділі «Позичальник», міститься електронний підпис (А7419), за допомогою якого позичальник [PERSON] прийняв пропозицію (оферту), ввівши його комбінацію у відповідне поле на веб-сайті ТОВ «Укр Кредит Фінанс», з метою виконання п.3.8 Кредитного договору. Крім того, у цьому пункті Кредитного договору містяться реквізити номера особистого електронного платіжного засобу, на який підлягає перерахування кредитних коштів позичальнику кредитодавцем, а саме: [NUMBER] (а.с.12-22). Частиною 1 ст.82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У судовому засіданні, що відбулося 19.02.2026, відповідач [PERSON] беззастережно визнав той юридичний факт, що він 19.04.2025 року уклав із позивачем Кредитний договір, підписавши його електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора, отримавши у кредит грошові кошти в сумі 20400 грн. У суду не виникло обгрунтованих сумнівів щодо добровільності визнання відповідачем означених фактів. Також із досліджених Правил відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «Credos», що затверджений наказом директора ТОВ «Укр Кредит Фінанс» №23-П від 10.02.2025, судом встановлено, що відповідач [PERSON] 19.04.2025 беззастережно погодився з їх умовами, про що свідчить його електронний підпис одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем: А7419) (а.с.23-31). Крім того з дослідженої таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної відсоткової ставки за Договором №1542-7542 відповідно до Методики Національного банку України (Додаток №2 до Кредитного договору) судом встановлено, що відповідач [PERSON] погодився з даними, які містяться у цьому документі, що підтверджується електронним підписом відповідача у формі одноразового ідентифікатора (одноразового пароля: А7419) (а.с.31 зворот - 32). Із довідки ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» №7/17304 від 30.10.2025 суд встановив, що ТОВ «ФК «Контрактовий дім» 19.04.2025 прийнято до виконання замовлення ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та успішно перераховано 20400 грн на банківську картку, маска картки № [NUMBER] , з метою виконання умов кредитного договору №1542-7542 (ID платежу: 1593074331) (а.с.74-83). Означена інформація узгоджується з відомостями, що судом встановлені на підставі довідки ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту №1542-7542 від 19.04.2025 (а.с.38). Із розрахунку заборгованості за договором №1542-7542 від 19.04.2025, станом на 22.10.2025, судом встановлено, що сукупна заборгованість відповідача перед позивачем за Кредитним договором становить 69 685,76 грн, з яких: 20400 грн заборгованість за кредитом, 36025,76 грн заборгованість за нарахованими процентами, 10200 грн заборгованість за процентами річних на підставі ст.625 ЦК України, та 3060 грн заборгованість по комісії. Крім того, з цього письмового доказу суд встановив, що відповідач 21.05.2025 та 29.05.2025 сплатив кредитодавцю грошові кошти в сумі відповідно 600 грн та 1000 грн, які кредитодавцем були зараховані в рахунок погашення відсотків за користування сумою кредиту (а.с.39-41). Із аналізу Кредитного договору, що був укладені між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем [PERSON] , а також із Правил відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «Credos», Паспорту споживчого кредиту та таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної відсоткової ставки за договором №1542-7542 відповідно до Методики Національного банку України, суд встановив, що їх умови відповідачем [PERSON] належним чином і у повному обсязі виконані не були. Згідно з умовами Кредитного договору, позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити відсотки за користування ним та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах передбачених цими правочинами. З наданих позивачем розрахунків вбачається, що відповідач повністю не виконав умови Кредитного договору. Відповідно до ч 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, із дослідженого Кредитного договору суд встановив, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на відповідних умовах шляхом підписання означеного правочину за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем). Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Відповідно до укладених між первісними кредиторами та відповідачем умов договорів, а також положень ст. 1049, 1050 та 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Статті 527, 530 ЦК України визначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст. 615 того ж Кодексу встановлює, що одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідачем не надано суду жодних доказів своєчасного та в повному обсязі виконання умов Кредитного договору в строки, передбачені цим правочином. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] не виконав грошове зобов`язання за Кредитним договором, в частині сплати заборгованості за кредитом (тілом кредиту) у розмірі 20 400 грн, 36 025,76 грн заборгованості зі сплати нарахованих процентів, а також 3060 грн заборгованості зі сплати комісії, тому порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом примусового стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором в розмірі 59 485,76 грн. Також суд, задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом (тілом кредиту) у розмірі 20 400 грн, 36 025,76 грн заборгованості зі сплати нарахованих процентів, а також 3060 грн заборгованості зі сплати комісії, зважає на те, що в судовому засіданні 19.02.2026 відповідач [PERSON] визнав означені позовні вимоги, що узгоджується із процесуальною позицією цього учасника справи, що викладена у відзиві на позовну заяву. У суду не виникло обгрунтованих сумнівів щодо добровільності визнання відповідачем означених позовних вимог. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача 10200 грн у рахунок заборгованості за процентами річних, що нараховані на підставі ст.625 ЦК України, то суд зазначає про таке. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ, серед іншого, внесено зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та доповнено його пунктом 18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Тлумачення пункту 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, договір про споживчий кредит, тобто договори, відповідно до яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем); 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тобто, в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і не скасований на час розгляду судом цієї справи. Отже, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення відсотків у розмірі 10200 грн, що нараховані на підставі положень ст.625 ЦК України, є такими, що не підлягають задоволенню. У зв`язку з цим, заперечення відповідача проти задоволення означеної позовної вимоги, що викладені у відзиві на позов та проголошені під час вступного слова, є обгрунтованими і вмотивованими. Водночас суд дійшов висновку про помилковість твердження позивача, що викладене у мотивувальній частині позову, в частині правових підстав для стягнення з відповідача розміру процентів, що розрахований на підставі положень ст.625 ЦК України, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, а саме: з призми застосування до спірних правовідносин положень п.6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», з огляду на таке. Станом на день укладення між сторонами Кредитного договору п.6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» був викладений у такій редакції: «У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем». Проте Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ, серед іншого, внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України та доповнено його пунктом 18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». У п.75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (провадження № 14-188цс20) зроблено правовий висновок, якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону України, містять однопредметні норми, що мають різний зміст, то пріоритетними є норми ЦК України. Відтак до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме положення п.18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, а не п.6 Розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування». У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про стягнення заборгованості за Кредитним договором є частково обгрунтованими, а відповідно такими, що підлягають до часткового задоволення. Вирішуючи питання щодо можливості розстрочення (реструктуризації) виконання рішення суду про що відповідачем заявлено в мотивувальній частині відзиву на позовну заяву, суд зазначає про таке. Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно з вимогами ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення або відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду - виконання судового рішення. Отже, питання щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 796/43/2018 (провадження №61-40258ав18). Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим. Подібний правовий висновок викладено у п.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.06.2021 у справі № 9901/598/19 (провадження № 11-440заі20), який згідно положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин. Згідно змісту відзиву на позовну заяву, клопотання про розстрочення (реструктуризацію) сплати заборгованості за Кредитним договором, відповідач [PERSON] обгрунтовує незадовільним станом здоров`я, а також відсутністю грошових коштів. Водночас процесуальний закон пов`язує можливість розстрочення виконання рішення суду лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб. Отже, можливість розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку у будь-якому випадку пов`язується з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. При цьому, рішення про розстрочення виконання рішення суду має ґрунтуватись на додержанні балансу інтересів стягувача та боржника. У той же час, відповідачем [PERSON] не надано до суду доказів, які підтверджують обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, що суперечить ст. 435 ЦПК України. Відповідач належним чином не обґрунтував підстави для розстрочення виконання рішення суду, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження скрутного матеріального становища та незадовільного стану здоров`я відповідача. За вказаних підстав, у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про розстрочення виконання рішення суду, слід відмовити у зв`язку з його недоведеністю. Водночас суд звертає увагу відповідача [PERSON] , що він не позбавлений процесуального права на звернення до суду, який ухвалив судове рішення, із заявою про розстрочення виконання судового рішення з наданням доказів існування обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, зокрема скрутного матеріального становища, незадовільного стану здоров`я тощо. Щодо розподілу судових витрат, то суд зазначає про таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із дослідженої платіжної інструкції №10901 від 11.12.2025 (а.с.11) судом встановлено, що позивачем понесені судові витрати на сплату судового збору із застосуванням понижуючого коефіцієнта в розмірі 0,8 ставки в сумі 2 422,40 грн, які, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Оскільки суд визнав позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №1542-7542 від 19.04.2025 обгрунтованими і задовольнив їх на суму 59 485,76 грн (20 400 грн заборгованості за тілом кредиту, 36 025,76 грн заборгованість за відсотками, та 3060 грн заборгованість за комісією), що складає 85,36% від ціни позову (59 485,76 грн / 69 685,76 грн), тому із відповідача на користь позивача,

Outcome: partial