Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Чепурнов Віталій Іванович, звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ВАТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат". За час роботи на даному підприємстві [PERSON] отримав хронічні професійні захворювання, які обумовлені умовами в яких він працював. Тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм, недосконалість технологічних процесів, відсутність денного освітлення, несприятливий мікроклімат, важка фізична праця, вимушена робоча поза сприяли розвитку професійних захворювань. Крім того, за час роботи на підприємстві відповідача, з позивачем стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, що підтверджується актом про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, форми Н-1 від 30 березня 2007 року та актом розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 30 березня 2007 року. Після травмування у 2007 році на виробництві [PERSON] внаслідок ампутації фаланги 1 пальця правої кисті, визначено 10% втрати професійної працездатності, в тому числі 17.11.2014 році на підставі довідки Серії 12ААА №003037, безстроково. Відповідно до Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, номер витягу 74/25/2312/В, номер рішення 74/25/2312/Р від 22.10.2025 року [PERSON] визначено 55% втрати професійної працездатності, внаслідок професійного захворювання та 10% втрати професійної працездатності внаслідок травмування на виробництві у 2007 році, разом 65% втрати професійної працездатності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, [PERSON] втратив своє здоров`я, йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури та лікування. Просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 850 000 (вісімсот п`ятдесят тисяч ) гривень без утримання податку та інших обов`язкових платежів, а також витрати на правничу допомогу в сумі 15000 грн. Ухвалою суду від 07 січня 2026 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін - в письмовому провадженні. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. 28.01.2026 року представник відповідача - адвокат Громик В.С надав відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я. Посилається на те, що відповідач, виконує вимоги законодавчих та нормативно- правових актів з охорони та безпеки праці, зокрема Закону України «Про охорону праці», а посилання позивача на протилежне- є безпідставними та неправомірними. Вважає, що для притягнення АТ "Марганецький ГЗК" до відповідальності за нанесені [PERSON] моральні страждання відсутні усі умови правопорушення, а саме: наявність прямої дійсної шкоди; протиправність дії або бездіяльності відповідача; причинний зв`язок між протиправним порушенням свого обов`язку і шкодою, що наступила; вина сторони. Заявлена позивачем сума компенсації моральної шкоди у розмірі 850000, 00 грн. є необґрунтовано завищеною та не відповідає тяжкості і характеру завданої йому шкоди. 02.02.2026 року представник позивача - адвокат Чепурнов В.І. надав суду відповідь на відзив, в якому позовні вимоги позивача [PERSON] підтримує та просить їх задовільнити у повному обсязі. 11.02.2026 року представник відповідача - адвокат Громик В.С. надав суду заперечення на відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я. 11.02.2026 року представник відповідача - адвокат Громик В.С. надав суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в якому просив суд відмовити у задоволенні вимог [PERSON] про стягнення з Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" витрат на правничу допомогу. 11.02.2026 року представник представник позивача- адвокат Чепурнов В.І. надав суду заяву, в якій позовні вимоги позивача [PERSON] підтримує та просить стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] моральну шкоду в сумі 850000 (вісімсот п`ятдесят тисяч ) гривень без утримання податку та інших обов`язкових платежів, а також витрати на правничу допомогу в сумі 15000 грн. їх задовільнити у повному обсязі. Дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно положень статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] знаходився у трудових відносинах з Відкритим акціонерним товариством «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого на даний час є Акціонерне товариство "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", що підтверджується копією трудової книжки Серії [NUMBER] , заведеної 17 березня 1998 року на [PERSON] . За час роботи на даному підприємстві, а саме: 29 березня 2007 року позивач отримав травму на виробництві, яка обумовлена умовами в яких він працював, а саме: травматичну ампутацію нігтьової фаланги 1-го пальця правої кисті, що підтверджується Актами форми Н-1, Н-5. За даним нещасним випадком складено Акти за формою Н-1 та Н-5 від 30 березня 2007 року. Попри це позивач, працюючи на даному підприємстві, також отримав і професійні захворювання, які обумовлені умовами в яких він працював, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) [PERSON] від 20.08.2025 року (Форма П-4). Відповідно до Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги Серія 12ААА №003037 від 17.11.2014 року [PERSON] повторним оглядом ступінь втрати професійної працездатності визначено в розмірі 10%, безстроково. Згідно Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №74/25/2312/В від 22.10.2025 року ( номер рішення 74/25/2212/Р) [PERSON] встановлено ступінь втрати професійної працездатності встановлено в розмірі: - 55% за професійним захворюванням (встановлено з 16.07.2025 року); -10% в наслідок нещасного випадку на виробництві (встановлено з 29.03.2007 року). З 01.10.2025 року йому встановлено третю групу інвалідності. Дата повторного оцінювання відсотка - 01.10.2026 року. Виходячи з медичних документів, акту №8/3 про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом, який стався 29 березня 2007 року о 03 год. 40 хв., акту розслідування нещасного випадку, який стався 29 березня 2007 року о 03 год. 40 хв., акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у [PERSON] , суд прийшов до висновку про те, що у зв`язку з небезпечними умовами праці, низьким рівнем техніки безпеки та впливом комплексу виробничих шкідливих факторів на шахті, позивач отримав професійні захворювання та травму на виробництві. Статтею 46 Конституції України передбачено, що право громадян на соціальний захист гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, одним із видів якого є відповідно за ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування - страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки виробнича травма отримана позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок виробничої травми, спричиненої негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Внаслідок втрати професійної працездатності, у зв`язку з виробничою травмою та професійним захворюванням, у позивача наявна моральна шкода, оскільки він відчуває фізичний біль та душевні страждання, погіршилися його здібності, він втратив професійну працездатність, позбавлений можливості реалізації своїх здібностей, змушений постійно приймати лікарські препарати, постійно відчуває наслідки професійного захворювання та травми, що свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно абзацу 9 пункту 5 Рішення Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до вказаного закону. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпПУ їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Тому, вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує значні тяжкі зміни його життєвих зав`язків, ступінь втрати ним професійної працездатності, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого та позбавлення його можливості їх реалізації, тривалість та характер моральних переживань, що пов`язані з перенесенням позивачем фізичного болю, необхідністю вжиття додаткових зусиль для організації свого життя у зв`язку зі ушкодженням здоров`я, інших обставин справи, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 200 000 грн., з яких: 150 000 гривень за отримане професійне захворювання, 50 000 за отриману травму на виробництві. Доводи позову щодо стягнення моральної шкоди без утриманням податків та інших обов`язкових платежів суд не бере до уваги, виходячи з наступного. Правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податків, зборів чи інших обов`язкових платежів знаходяться у площині публічних (податкових) відносин, а тому суд при вирішенні позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України не вирішує питання про податки, збори чи інші обов`язкові платежі. З урахуванням викладеного необґрунтованим буде вирішення судом у даній цивільній справі питань щодо податків, зборів чи інших обов`язкових платежів та визначення в резолютивній частині рішення порядку його виконання про стягнення цієї суми «без відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів». Аналогічної правової позиції дійшов суд апеляційної інстанції у постанові від 24 вересня 2025 року у справі № 180/971/25 Провадження №22-ц/803/9028/25. Крім того, зазначені висновки містяться також у постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі №235/3143/24 (провадження №61-14246св24). Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 141 ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами. З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача [PERSON] у даній справі представляє адвокат Чепурнов В.І., що підтверджується ордером від 04 січня 2026 року Серія АЕ №1459877. Згідно квитанції Серія ААК № 480060 від 20 грудня 2025 року вартість правничої допомоги склала 15000 гривень, які сплачені позивачем. Оскільки рішенням суду позов задоволений частково, судові витрати у разі часткового задоволення позову покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки позовні вимоги задоволені частково, з врахуванням виконаної адвокатом позивача роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір у сумі 1331,20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial