Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

29 грудня 2025 року ТзОВ "Юніт Капітал", в особі представника Хлопкової М. звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 20 січня 2025 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №168165, який був підписаний останнім з використанням електронного підпису. Відповідно до умов цього договору відповідач отримав грошові кошти в сумі 8000 грн. на строк 84 дні на споживчі потреби з фіксованою процентною ставкою 390% річних. 16 квітня 2025 року між ТзОВ «ФК «Кредіплюс» та ТзОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу №16042025, за умовами якого ТзОВ «ФК «Кредіплюс» відступило новому кредитору ТзОВ «Юніт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача за кредитним договором №168165 від 20 січня 2025 року. Представник позивача зазначає, що заборгованість відповідача за кредитним договором становить 11569,50 грн., що включає 7086,10 грн. заборгованості за тілом кредиту, 3483,40 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 500 грн. заборгованість по комісії, 500 грн. заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Оскільки відповідач [PERSON] у добровільному порядку заборгованість за кредитним договором №168165 не сплатив, просить суд стягнути з нього на користь ТзОВ «Юніт Капітал» 11569,50 грн., а також судові витрати у справі, які включають понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн., а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою від 30 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача ТзОВ " Юніт Капітал" не з`явився, у п.4 прохальної частини позовної заяви представник - директор Хлопкова М. просила суд проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, не заперечила щодо заочного розгляду справи (зворот а.с.4 ). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про надіслання поштового відправлення та довідкою про доставку sms-повідомлення (а.с. 76-77). У відповідності до ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 20 січня 2025 року між ТзОВ «ФК «Кредіплюс» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №168165, який підписано електронним підписом позичальника та за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 8000 грн. строком на 84 дні в споживчих цілях з фіксованою процентною ставкою 390% річних від суми кредиту за час користування ним. Загальні витрати за кредитом обумовлені договором становили 6689,40 грн., а орієнтовна загальна вартість кредиту складала 14689,40 грн. (а.с.33-42). Також, електронним цифровим підписом [PERSON] підписав графік платежів, що є Додатком до договору №1 та невід`ємною його частиною (зворот а.с.42 ). Підписуючи заявку про видачу кредиту та паспорт споживчого кредиту відповідач [PERSON] підтвердив отримання і знайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, що надані йому виходячи із обраних умов кредитування (а.с.30-32). За умовами вищевказаного договору ТзОВ «ФК «Кредіплюс» перерахувало відповідачу на його картковий рахунок кошти, обумовлені договором, які [PERSON] отримав, що підтверджується долученою довідкою про перелік позичальників з даними про успішність операцій (транзакцій) (зворот а.с.15 - 17). 16 квітня 2025 року між ТзОВ «ФК «Кредіплюс» та ТзОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу №16042025, за умовами якого ТзОВ «ФК «Кредіплюс» відступило новому кредитору ТзОВ «Юніт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача за кредитним договором №168165 від 20 січня 2025 року, що підтверджується витягом з додатку №1 до договору факторингу №16042025 від 16 квітня 2025 року (а.с.6-10, 60). З долучених виписки з особового рахунку за кредитним договором №168165 від 20 січня 2025 року та картки обліку виконання договору(а.с.55-56), суд вважає доведеним, що заборгованість [PERSON] за вказаним договором становить 11069,50 грн., що включає: 7086,10 грн. заборгованості за тілом кредиту, 3483,40 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 500 грн. пені, 500 грн. заборгованості по комісії . Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно зі ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.2 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що між сторонами договору досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, який оформлений в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При вирішенні зазначеного спору суд бере до уваги те, що відповідач належних доказів повернення грошових коштів за кредитним договором, суду не подав. З урахуванням встановленого, оскільки відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, отримані у кредит кошти у строк обумовлений договором не повернув, суд приходить до висновку, що до стягнення з вдповдача [PERSON] на користь позивача ТзОВ «Юніт Капітал» підлягає заборгованість за кредитним договором №168165 від 20 січня 2025 року в розмірі 10569,50 грн. Оцінюючи обґрунтованість вимог позивача щодо нарахування пені (штрафів) у розмірі 500 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Воєнний стан в Україні запроваджено Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затверджений Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, з 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, в подальшому його дія неодноразово продовжувалася, і триває на час ухвалення рішення у данй справі. У постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у цивільній справі №183/7850/22 зазначено, що тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи, що строк дії таких обмежень триває із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, а позивачем нарахований штраф за невиконання грошових зобов`язань за кредитним договором в цей період, підстави для стягнення з відповідача 500 грн. пені (штрафу) відсутні. З огляду на зазначене, суд вважає, що вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Суд відповідно до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача пропорційно розміру позовних вимог як підлягають до задоволення судовий збір, а саме 2301,28 грн. (а.с.70). Разом з тим, також частковому задоволенню підлягає вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем долучено наступні докази: копію договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10 вересня 2025 року (а.с.53-54); додаткову угоду до вказаного договору (а.с.52), акт прийому-передачі наданих послуг від 01 жовтня 2025 року (а.с.59), копію свідоцтва та ордеру (а.с.13). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява №19336/04, п. 269). Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд враховує характер правовідносин, обсяг наданих адвокатом послуг, реальність та розумність їхнього розміру, усталеної практики у даній категорії справи, ціну позову та приходить до висновку що розмір витрат на правову допомогу адвоката у даній справі, який підлягає відшкодуванню на користь позивача з відповідача, підлягає зменшенню до 3000 грн. Зазначена сума, на переконання суду, є такою, що відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням того, що спір, який виник між сторонами відноситься до категорії типових спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання, зміст позовної заяви та інших документів потребує мінімального індивідуального підходу і мінімальних часових витрат (1-2 години роботи є достатніми для написання та укомплектування типової позовної заяви у кредитній справі), а з наданої копії договору та акту вбачається постійне представництво адвокатом позивача і в інших подібних справах (п.1, п.2 договору). Більше того компенсація судових витрат не повинна перетворюватися на спосіб додаткового збагачення фінансових установ за рахунок людей з мінімальними доходами в період воєнного стану. Також суд бере до уваги ту обставину, що розгляд справи було здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без участі представника позивача - адвоката у судовому засіданні.

Outcome: approved