Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

У листопаді 2025 року від представника ТОВ «ФК «Гелексі» до суду надійшов вищевказаний позов, в якому він просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованість за договором позики в розмірі 24 959,50 грн, а також стягнути судові витрати. В обґрунтування позову вказано, що 28.08.2019 між ТОВ «ФК «Гелексі» та [PERSON] укладено договір позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії № 99541, відповідно до якого відповідачу надано кошти в розмірі 5 000 грн на умовах строковості, платності, зворотності. Позичальник зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору, однак відповідач порушив умови договору, внаслідок чого утворилась заборгованість. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 19.12.2025 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи у відкритому судовому засіданні 19.02.2026, вирішено здійснювати розгляд (формування та зберігання) справи в змішаній (паперовій та електронній) формі. У позовній заяві міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без участі представника, проти винесення заочного рішення не заперечує. 19.02.2026 відповідач подав через канцелярію суду заяву про визнання позову в частині стягнення з нього тіла кредиту, щодо стягнення відсотків покладається на розсуд суду, просить звільнити його від сплати судового збору та відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд перейшов до стадії ухвалення рішення Судом встановлено наступне. 28.08.2019 між ТОВ «ФК «Гелексі» та [PERSON] укладено договір позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії № 99541, відповідно до якого позикодавець надає позичальнику позику в сумі 5 000 грн під 0,01% (одна сота відсотка) в день від поточного залишку позики, комісія складає 1,3% (одна ціла три десятих відсотка) в день від початкового розміру позики. У випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% (три відсотка) в день від суми позики за кожний день прострочення (5.3 договору). Згідно з п. 2.1 договору, строк дії договору до повного виконання позичальником зобов`язань за договором. Згідно з довідкою № 99541 від 01.09.2025, ТОВ «ФК «Елаєнс» здійснило платіжну операцію, ініційовану ТОВ «ФК «Гелексі» та 28.08.2019 успішно перерахувало на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] кошти в сумі 5 000 грн. В матеріалах справи також містяться паспорт позики, розрахунок заборгованості за кредитним договором, договір № 04/08-17-ПК від 04.08.2017, укладений між ТОВ «ФК «Елаєнс» та ТОВ «ФК «Гелексі» про надання послуг з переказу грошових коштів. При вирішенні справи суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом встановлено, що між сторонами договору позики було досягнуто згоди щодо істотних умов такого договору, при цьому взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором позичальник виконав, надавши відповідачу кредитні ресурси в повному обсязі. З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач має заборгованість за договором позики № 99541 від 28.08.2019 у розмірі 24 959,50 грн, в тому числі: 5 000 грн - заборгованість за позикою; 19 959,50 грн - заборгованість за нарахованими відсотками та комісією. Разом з тим, за умовами кредитного договору № 99541 від 28.08.2019 передбачено надання кредиту в розмірі 5 000 грн під 0,01% (одна сота відсотка) в день від поточного залишку позики на період - до повного виконання позичальником зобов`язань за договором. Отже позивач має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами за вказаним договором за період з 28.08.2019 по 19.02.2026, що виходячи із установленої в договорі процентної ставки (0,01% на день) становить 1 184 грн (1 000х0,01/100х2368). Поряд з цим, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 74,50 грн процентів та 19 885 грн комісії, що також відповідає змісту позовної заяви (а.с. 3) в частині стягнення загальної суми заборгованості по процентам та комісії у розмірі 19 959,50 грн. Стаття 13 ЦПК України закріплює принцип диспозитивності цивільного судочинства. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Таким чином, розмір позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту та відсотків по договору № 99541 від 28.08.2019, що підлягають стягненню, становить 5 074,50 грн (5 000 + 74,50). Згідно розрахунку заборгованості судом встановлено, що заявлена до стягнення комісія не є разовою та нарахована у період, що наведений в розрахунку, в загальному розмірі 19 885 грн. Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Встановивши у кредитних договорах комісійну плату, позивач має зазначити та надати докази наявності, переліку оплатних послуг з обслуговування кредитної заборгованості та їх погодження зі споживачем при укладенні кредитного договору. Поряд з цим, положення договору в частині комісії не містить розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, що суперечить частині першій та другій статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за якими надання конкретних послуг передбачено безоплатно. Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про необхідність відмови в позові в частині стягнення з відповідача суми прострочених комісій за необґрунтованістю вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене та оцінюючі наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, що виникла внаслідок порушення договірних зобов`язань відповідачем. Щодо відшкодування судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано суду копії документів: договір про надання правової допомоги від 09.07.2025, укладений між клієнтом ТОВ «ФК «Гелексі» та Адвокатом Рудзей Ю.В.; акт № 99541 наданих послуг правничої допомоги за договором про надання правової допомоги від 09.07.2025 на суму 5 000 грн. В матеріалах справи також міститься свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Рудзей Ю.В. та довіреність. З наданих документів вбачається, що позивачем в межах розгляду даної справи понесено витрати на послуги правничої допомоги адвоката Рудзей Ю.В. в розмірі 5 000 грн, в тому числі за: правовий аналіз спірних правовідносин - 1 000 грн (1 год.); складення позовної заяви - 3 000 грн (3 год); формування додатків - 1 000 грн (1 год). Отже, суд розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази подані представником позивача, є підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, адже цей розмір доведений документально, обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК Укрїани інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 1 016,50 грн (5 000 х 20,33%). Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем згідно платіжної інструкції АТ КБ «Приватбанк» № 2172 від 23.10.2025 сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2 423 грн (коефіцієнт 0,8). Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). В матеріалах справи міститься посвідчення серії [NUMBER] від 10.03.2020, відповідно до якого [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи, інвалідність армії. Пунктом 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що особи з інвалідністю I та II груп звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне судовий збір за подання позовної заяви пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 492,60 грн (2423 х 20,33%), компенсувати позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial