Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

У жовтні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «Профіт Капітал» звернулося до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 12.02.2020 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено договір кредиту та страхування №Р51.13039.006358428, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 23962 грн., із процентною ставкою в розмірі 19,5 % річних від залишкової суми кредиту, строком до 12.02.2022 року. Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши кредит, проте, відповідач с воїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 19.12.2023 року існує заборгованість в сумі 58666,61 грн., яка складається з наступного: заборгованість за основним боргом 23375,84 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 14886,80 грн., заборгованість по оплаті за обслуговуванням кредиту 20403,97 грн. 19 грудня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» укладено договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» права вимоги, в тому числі і за кредитним договором № Р51.13039.006358428 від 12.02.2020 р. 22 грудня 2023 року між ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено Договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» передав (відступив) ТОВ «ФК «Профіт Капітал» права вимоги, в тому числі і за кредитним договором № Р51.13039.006358428 від 12.02.2020 р. Посилаючись на зазначене, позивач просив суд стягнути із [PERSON] на свою користь заборгованість в розмірі 58666,61 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 23375,84 грн., заборгованості за відсотками 14886,80 грн., заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту 20403,97 грн., а також судовий збір в розмірі 3028 грн., судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. 30.10.2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Ушакевич М.П. через електронний суд надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідачем не оспорюється отримання коштів відповідно до договору кредиту та страхування № Р51.13039.006358428, тому останній визнає позов в частині основної заборгованості в сумі 23375.84 грн., який готовий повернути в досудовому порядку, про що 28 жовтня 2025 року на адресу позивача була направлена пропозиція досудового врегулювання спору. Що стосується позовних вимог в частині стягнення заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 14886.80 грн., заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту 20403.97 грн. то вказані позовні вимоги відповідачем не визнаються. На день укладення кредитного договору [PERSON] є військовослужбовцем, що підтверджується довідкою № 3371 від 15.07.2025 року виданою командиром військової частини [NUMBER] . Крім того, [PERSON] безпосередньо брав участь в антитерористичній операції з 2016 року, має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням № [NUMBER] від 29.11.2016 року та на сьогоднішній час проходить військову службу за контрактом боронячи країну від ворога. Таким чином, на [PERSON] розповсюджуються пільги визначені ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому вважає, що позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування споживчим кредитом в сумі 14886.80 грн., задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог в частині стягнення заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту 20403.97 грн., то вважає, що такі вимоги не підлягають задоволенню з урахуванням наступного. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, посилається на умови кредитного договору, в якому визначена комісія за обслуговування кредиту. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. За умовами кредитного договору № 1010564409 від 21 вересня 2022 року відповідачу надано споживчий кредит «рефінансування» на наступних умовах: сума кредиту 23981,97 грн., на строк 12 місяців, розмір процентної ставки 0,001 % річних, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1,4 %. За умовами кредитного договору № 1010564411 від 21 вересня 2022 року відповідачу надано споживчий кредит «рефінансування» на наступних умовах: сума кредиту 63518,55 грн., на строк 36 місяців, розмір процентної ставки 0,001 % річних, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1,4 %. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування». Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, то можна дійти висновку про те, що положення пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, укладеного між [PERSON] та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Що стосується витрат на правову допомогу, то вважають, що сума в 7000 грн. є непропорційною, не обґрунтованою та явно завищеною. Адвокатом не надано акту виконаних робіт з чітким переліком виконаних робіт з урахуванням обсягу часу витраченого на дану справу. Таким чином, вважає, що судові витрати ( витрати на правову допомогу) до задоволення не підлягають. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2025 року по справі відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про розгляд справи; від представника відповідача через систему електронний суд надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом на підставі наданих матеріалів встановлено, наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12 лютого 2020 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № Р51.13039.006358428, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит, а позичальник отримує його на наступних умовах: тип кредиту бюджетний, сума кредиту 23962 грн., процентна ставка 19,5% річних, строк надання кредиту 24 місяці (п.п.1.1-1.4 договору). Пунктом 1.5 кредитного договору передбачено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківськ4ого обслуговування фізичних осіб за надання яких встановлена плата, відповідно до 55 додатку №1. Відповідно до пунктом 1.6 кредитного договору дата повернення кредиту 12.02.2022 року. Банк надає кредит позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів в розмірі 20001 грн., на рахунок позичальника та позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 3960,33 грн. згідно з умовами добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п.2 цього договору. Згідно паспорту споживчого кредиту який є додатком №1 до договору кредиту та страхування № Р51.13039.006358428 від 12.02.2020 року кредит в сумі 23962 грн. надано на споживчі цілі з них 3 960,33 грн. страховий платіж, страхова суму становить 20001,67 грн. Строк кредитування 24 місяці. Загальна вартість кредиту становить 46090,97 грн. Факт надання кредитних коштів підтверджується випискою з рахунку відповідача з 12.02.2020 року по 19 грудня 2023 року, згідно якого 12.02.2020 року за вказаним рахунком банком було здійснено наступні операції, а саме: видача кредиту в сумі 23962 грн. згідно кредитного договору № Р51.13039.006358428 від 12.02.2020 року; видача від АТ «Ідея банк» переказу [PERSON] в сумі 2001 грн.; оплата по договору № Р51.13039.006358428 від 12.02.2020 року страхувальник [PERSON] в сумі 3960,33 грн.; 12.03.2020 року погашення страхових процентів по кредитному договору на суму 0,67 грн.; зарахування коштів на транзитний рахунок для погашення кредиту 10.04.20220 рокув сумі 1780 грн., які розподілялись банком на погашення плати за обслуговування кредиту, погашення прострочених процентів, погашення простроченого основного боргу, строкових процентів по кредиту. Із довідки розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № Р51.13039.006358428 від 12.02.2020 року слідує, що станом на 19.12.2023 року заборгованість за основним боргом становить 23375,84 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками становить 14886,80 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями становить 20403,97 грн., а всього заборгованість на загальну суму становить 58666,61 грн. 19 грудня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладений договір факторингу № 19/12-2023, згідно з умовами якого (п. 2.1.) АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «Оптіма Факторинг», а останнє прийняло права вимоги та в їх оплату зобов`язувалося передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених договором факторингу. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) у розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору. Так, ТОВ «Оптіма Факторинг» зобов`язання за договором факторингу виконало в повному обсязі, та відповідно перерахувало грошові кошти на користь АТ «Ідея Банк». 22 грудня 2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладений договір факторингу № 22/12-2023, згідно з умовами якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передало (відступило), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняло права вимоги за кредитним договором № Р51.13039.006358428 від 12.02.2020 року. Отже, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 22 грудня 2023 року відповідно до умов договору факторингу № 22/12-2023 перейшло право вимоги за кредитним договором №Р51.13039.006358428 від 12.02.2020 року, укладеним між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] . За розрахунками позивача, у зв`язку з неповерненням кредитних коштів за кредитним договором № Р51.13039.006358428 від 12.02.2020 року, станом на 19 грудня 2023 року (дата відступлення) заборгованість [PERSON] становить 58666,61 грн, з яких: заборгованість за основним боргом становить 23375,84 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками становить 14886,80 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями становить 20403 грн. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи. Частиною 1ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1ст. 638 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статей 526, 530, 598, 599 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1ст. 519 ЦК України). Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. З урахуванням викладеного вище, суд виходить з того, що позивач, як новий кредитор, набув право вимоги за кредитним договором № Р51.13039.006358428 від 12.02.2020 року до [PERSON] . З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем отримано кредитні кошти за договором № Р51.13039.006358428 від 12.02.2020 року у сумі 23962 грн, однак він належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання та не повернув кредитні кошти у передбачений договором строк. Вирішуючи питання щодо стягнення процентів за користування кредитом, суд виходить з наступного. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 висловила таку правову позицію: «надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання». Так, умовами договору кредиту та страхування №Р51.13039.006358428 від 12.02.2020 року визначена сума кредиту 23962 грн., строк на який надається кредит 24 місяці, тобто з 12.03.2020 року по 12.02.2022 року (п.п. 1.4, 1.6 договору). Пунктом 1.8 договору визначено, що змінювана процентна ставка, визначається як змінна частина ставки в розмірі 9,5% збільшена на маржу банку в розмірі 10%. Пуктом 1.3 договору визначена процентна ставка у розмір 19,5 % річних. Згідно паспорту споживчого кредиту Додаток №1 до договору кредиту, який підписаний відповідачем та АТ «Ідеал Банк» 12.02.2020, вбачається, що за умовами договору визначено, що тип процентної ставки змінюваний, плата за обслуговування кредитної заборгованості 2.25% середньомісячно від початкової суми кредиту згідно графіку в п.5, загальні витрати за кредитом 22128,97 грн, страховий платіж 3960,33 грн., реальна річна процентна ставка 82,31315613 та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісія та інші платежі) 46090,97 грн. Також у паспорті споживчого кредитування встановлені наслідки прострочення та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит: пеня за кожен день прострочки на прострочену суму ( кредиту, процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 0,15% в період прострочення оплати від 1 до 60 календарних днів та 0,65% в період прострочення оплати з 61 календарного дня; штраф - - 500,00 грн. за кожен випадок неподання споживачем до кредитодавця оригіналів та/або копій документів про доходи; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 19,5 %. Крім того, до договору долучено таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, в якій визначено кількість та розмір платежів, за 24 місяці з 12.03.2020 року по 12.02.2022 року та періодичність їх внесення. На підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором, позивачем було надано довідку-розрахунок боргу від станом на 19.12.2023 року та виписку по рахунку боржника за період з 12.02.2020 року по 19.12.2023 року. Перевіривши наведену позивачем суму заборгованості згідно умов договору кредиту та страхування №Р51.13039.006358428 від 12.02.2020 року, суд вважає, що надана позивачем довідка-розрахунок є не повною, з огляду на те, що не відображає всієї інформації щодо заборгованості боржника та сплачені відповідачем кошти у розмірі 1780 грн., а тому нарахування відсотків у розмірі 9295,34 грн. (14886,80-5591,46) після 13.02.2022 року, тобто після визначеного періоду кредитування є таким, що не відповідає умовам укладеного між сторонами договору. Крім того, договір кредитування та страхування не містить пункту про автоматичну пролонгацію договору. Додаткових угод про продовження строку дії договору між сторонами також не укладалось. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення із [PERSON] заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за період з 12.03.2022 року по 19.12.2023 року у розмірі 9295,34 грн. внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, після спливу строку кредитування, є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. З матеріалів справи вбачається, що відповідач користуватися кредитними коштами, що не заперечується останнім, а також здійснював часткове погашення заборгованості, зокрема 10.04.2020 року в сумі 1780 грн., з яких 586,16 грн. були зараховані товариством в погашення основного боргу, а 1193,84 грн. - в погашення прострочених процентів та плати за обслуговування кредитного договору. Таким чином, розмір відсотків, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача станом на 12.02.2022 року становить 4397,62 грн. (5591,46-1193,84). Щодо стягнення заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями в сумі 20403,97 грн., то суд виходить із наступного. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі, комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом,іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі№ 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому, до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №Р51.13039.006358428 від 12.02.2020 року, станом на 19.12.2023 року сума заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями становить 20403,97 грн. Водночас, банк, встановивши у кредитному договорі сплату за інші послуги банку та плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно від початкової суми кредиту згідно графіку в п. 5, не зазначив, за які саме послуги сплачується комісією. За наведених підстав, вимога позивача про стягнення із [PERSON] заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями у розмірі 20403,97 грн. є необгрунтованою. Разом з цим, відповідач в поданому відзиві на позовну заяву посилається на те, що йому відповідно до частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як військовослужбовцю, не повинні нараховуватись проценти по кредиту. Оцінюючи викладені ним доводи у поданій заяві, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону№ 1275-VIIвід 20.05.2014 в редакції закону на час укладення кредитного договору 12 лютого 2020 року військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Особливий період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (абзац тринадцятий частини першої статті 1 Закону України «Про оборону України»). Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303"Про часткову мобілізацію", затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію"№ 1126-VII від 17.04.2014 року, в Україні оголошено проведення часткової мобілізації. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей. За змістом ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу, яка діяла на час укладання кредитного договору від 12.02.2020 року, військовослужбовці - особи, які проходять військову службу. Відповідно до ч. 1 ст. 2 цього Закону, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Частиною 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу. Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оборону України», в редакції Закону станом на час виникнення спірних правовідносин, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. За приписами Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в редакції Закону станом на час виникнення спірних правовідносин, особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Рішенням Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 01 березня 2014 року, яке введене в дію Указом Президента України № 189/2014 від 02 березня 2014 року, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи. Вперше часткову мобілізацію оголошено на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України №1126-VII. Відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України» на території Луганської та Донецької областей розпочато антитерористичну операцію. Національний банк України у листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Судом встановлено, що кредитний договір між сторонами було укладено 12.02.2020 року. З відомостей щодо графіку повернення кредиту за кредитним договором №Р51.13039.006358428 від 12.02.2020 року вбачається, що нарахування процентів здійснювалося у період з 12.03.2020 року по 12.02.2022 року. Відповідно до наданих документів відповідачем [PERSON] вбачається, що згідно копії посвідчення серія [NUMBER] від 29.11.2016 року він є учасником бойових дій. Відповідно до витягу із послужного списку проходження військової служби в Збройних силах України [PERSON] з 10.12.2018 року по 25.11.2020 року командир інженерно-саперного взводу, військова частина [NUMBER] ; з 25.11.2020 року по 27.06.2022 року інспектор відділення сертифікації загону оцінки відповідності та сертифікації центру розмінування, військова частина [NUMBER] ; з 27.026.2022 року по 11.05.2023 року начальник віддалення контролю загону якості проведення робіт з розмінування; з 11.05.2023 року по 11.09.2023 року командир загону розмінування; з 31.10.2023 року по теперішній час старший офіцер відділу вивчення та впровадження досвіду управління підготовки. З довідки від 15.07.2025 року №371, виданої командиром військової частини [NUMBER] вбачається, що [PERSON] перебуває на військові службі за контрактом у військові частині [NUMBER] . Згідно довідки військової частини [NUMBER] [PERSON] дійсно в період з 24.02.2022 року по [INFO] брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Київській області, Вишгородський район. Відтак, [PERSON] мав статус військовослужбовця Збройних Сил України. Надані відповідачем документи суд оцінює як такі, що підтверджують наявність у [PERSON] пільг щодо нарахування процентів за користування кредитом в розумінні пункту 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». З огляду на викладене вище, нарахування [PERSON] відсотків за кредитним договором № Р51.13039.006358428 від 12.02.2020 року за період з 12.03.2020 року по 12.02.2022 року є таким, що суперечитиме приписам ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за основним боргом в сумі 22182 грн. (з врахуванням сплачених відповідачем в погашення плати за обслуговування кредиту та погашення процентів 23375,84-1193,84). Отже, з відповідача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № Р51.13039.006358428 від 12.02.2020 року за основним боргом в сумі 22182 грн. Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаний з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом частин першої третьої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволено частково, що становить 47% від заявлених вимог. Представником позивача ТОВ «Фінансова Компанія Профіт Капітал» сплачено судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 3028 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №14180 від 17.07.2025 р. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1144,89 грн. (3028 грн * 22182 / 58666,61). На підтвердження витрат на правничу допомогу ТОВ «Фінансова Компанія Профіт Капітал» надано договір про надання правової допомоги № 02-24 від 01.07.2024 року, укладеного між ТОВ «Фінансова Компанія Профіт Капітал» та адвокатським об`єднанням «Правовий Курс», додаткову угоду №1/1 від 01 липня 2024 року з детальним описом наданих послу: вивчення наявних документів, підготовка та складання позовної заяви, сума наданих послуг складає 7000 грн. Суд доходить висновку про необхідність стягнення витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог та стягнути із [PERSON] на корить ТОВ «Фінансова Компанія Профіт Капітал» понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді у розмірі 2646,71 грн. (7000 грн * 22182 / 58666,61). Враховуючи наведене та

Outcome: partial