Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. 19 березня 2025 року представник позивача через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №А210СТ1551012089014 від 01.12.2021 року в розмірі 35 103,42 грн. станом на 18.03.2025 року та понесені судові витрати по оплаті судового збору. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.12.2021 року [PERSON] звернулася до банку щодо отримання банківських послуг та підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». 01.12.2021 року, відповідачем укладено з банком кредитний договір №А210СТ1551012089014 про надання кредиту в розмірі 20 000,00 грн. на поповнення обігових коштів, строком на 39 місяців, тобто до 28.03.2025 року, зі сплатою процентів у розмірі 50,00% річних. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не сплатила своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, у зв`язку з чим станом на 18.03.2025 року у відповідача виникла заборгованість в розмірі 35 103,42 грн., з яких: 19 511,94 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 15 591,48 грн. загальний залишок заборгованості за процентами; 0,00 грн. загальний залишок заборгованості за комісією; 0,00 грн. загальний залишок заборгованості за комісією. Оскільки відповідачка продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву: 14.07.2025 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому представник просила відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування заперечень проти позовних вимог вказала, що відповідачка у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінила прізвище на [PERSON] та зазначала, що відповідачка не заперечує факту укладення кредитного договору, однак, стверджує, що виплатила частину кредиту до початку повномасштабного вторгнення 24.02.2022 р. Однак, відповідач не має змоги повернути кредитні кошти з об`єктивних обставин, оскільки опинилася у скрутному фінансовому становищі, втратила роботу та була вимушена виживати в умовах окупації м. Херсона, а тепер під постійними обстрілами військ країни агресора. Додатково зазначала, що строк кредиту становить з 01.12.2021 до 01.12.2024 включно. З огляду на сталу позицію ВС, право банку на нарахування відсотків закінчилось 01.12.2024 р., тобто з 02.12.2024 р. подальше нарахування 50% відсотків річних є незаконним. ІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.04.2025 року позовну заяву залишено без руху, позивачу/представнику надано 5-ти денний строк на усунення недоліків позову. 28.04.2025 року представник позивача через підсистему «Електронний суд» подав заяву про усунення недоліків позову. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.05.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У справі призначено судове засідання. 14.07.2025 року від представника відповідача через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 31.07.2025 року відповідач через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, при винесенні рішення просив врахувати позицію відповідача викладену у відзиві на позовну заяву. 08.09.2025 року від представника відповідача через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи без участі сторони відповідача, позовні вимоги не визнала у їх задоволенні просила відмовити з підстав викладених у відзиві. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.02.2026 року постановленою без оформлення окремого процесуального документу із занесенням до протоколу судового засідання постановлено змінити прізвище відповідача з « [PERSON] » на « [PERSON] » у зв`язку із державною реєстрацією шлюбу 20.02.2025 року. Представник позивача у час призначений для розгляду справи у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце його проведення повідомлявся належним чином. Разом із позовною заявою подав клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував. Сторона відповідача у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином, зокрема, шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем її проживання та місця перебування, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. Представник відповідача та відповідач подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечували з підстав викладених у письмових заявах, що подані до суду по суті справи. З урахуванням приписів статті 223 ЦПК України, враховуючи предмет і підстави позову та встановлений ст. 78 ЦПК України імператив згідно якого обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, беручи до уваги згоду представника позивача про розгляд справи у його відсутності, викладу відповідачем своєї позиції у відзиві на позовну заяву, суд постановив розглянути справу за відсутності учасників справи, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Розглянувши подані письмові пояснення учасниками справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Судом встановлено, що 13.05.2020 року відповідач звернулася до АТ «Акцент-Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. 01.12.2021 року відповідачка звернулася до АТ «Акцент-Банк» із заявою про надання фінансової послуги «Швидка готівка» №А210СТ155101208901, внаслідок чого між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого [PERSON] отримала кредит «Швидка готівка», сума кредиту 20 000,00 грн., строк кредиту 36 місяців з 01.12.2021 по 01.12.2024 р. Включно; % процентна ставка (фіксована) 50% на рік; розмір щомісячного платежу 1090,75 грн. За п. 10 заяви, загальна сума до повернення з урахуванням суми кредиту, відсотків та комісій (загальна вартість кредиту) 39 266,76 грн. За п. 12 заяви про надання послуги «Швидка готівка» та/або Паспорту споживчого кредиту «Швидка готівка», у випадку порушення Клієнтом зобов`язань із погашення Заборгованості Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі 0,07% (не менше 1 грн ) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, при цьому пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 (п`ятнадцять) відсотків суми простроченого платежу. Також Відповідачем електронним цифровим підписом підписано Паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка», таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Згідно копії меморіального ордеру №TR/20101084.241002.65711 від 01.12.2021 р., АТ «Акцент-Банк» перераховано [PERSON] грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн. згідно умов договору №А210СТ155101208901 від 01.12.2021 року. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором, заборгованість відповідача станом на 28.02.2025 року становить 35 103,42 грн., з яких: 19 511,94 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредита); 15 591,48 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами; 0,00 грн. - загальний залишок заборгованості за комісією; 0,00 грн. - загальний залишок заборгованості за комісією. Крім того, з вказаного розрахунку вбачається, що відповідачем щомісячні платежі, передбачені умовами договору не сплачувались, за весь час користування кредитними коштами сплачено 2 200,98 грн. З виписки по кредиту від 18.03.2025 року АТ «Акцент-Банк», [PERSON] вбачається, що останнє нарахування відсотків відбулось за період з 02.11.2023 р. по 01.12.2023 р. в розмірі 358,18 грн. та перенесення заборгованості на прострочку в розмірі 16 713,13 грн., заборгованість склала 35 103,42 грн, та з вказаного часу (02.11.2023 р. по 01.12.2023 р.) банком не нараховувались відсотки та розмір заборгованості не змінювався у зв`язку із не нарахуванням відсотків. 20.02.2025 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що 20.02.2025 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Одеса) складено відповідний актовий запис № 42 та видано свідоцтво про шлюб серійний номер [NUMBER] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20.02.2025 року. ІV. Оцінка Суду. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. За правилами частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року при розгляді справи №755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За ч.ч. 1,3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Таким чином встановлено, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, в тому числі і ті, що витікають з кредитного договору. Відповідачем не оспорюється факт укладення між нею та позивачем кредитного договору та отримання кредитних коштів у розмірі визначеному умовами договору. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а в статті 530 ЦК України вказується, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно полягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. В порушення вимог цивільного законодавства, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 1050 ЦК України визначено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За приписами ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ч. 1 ст. 79 ЦПК України та ч. 6 ст. 81 ЦПК України докази мають відповідати ознакам достовірності, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем докази, Суд визнає належними і допустимими, а також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. Суд відхиляє твердження сторони відповідача, що відсотки за кредитними зобов`язаннями нараховані позивачем поза межами строку дії договору тобто з 02.12.2024 року, оскільки таке твердження спростовується матеріалами справи(розрахунком заборгованості), доказів про зворотнє стороною відповідача не надано. Не заслуговують на увагу і посилання представника відповідача на обставини незмінності тіла боргу після часткових оплат відповідачем кредитних зобов`язань, оскільки з наданого суду для дослідження розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем, в порушення умов договору щодо внесення щомісячних платежів в розмірі 1090,75 грн., сплачено лише два платежі, а саме: 17.12.2021 р. в розмірі 1 100,00 грн. та 01.02.2022 року в розмірі 1 100,00 грн., 02.07.2022 р. в розмірі 0,98 грн., що саме по собі свідчить про неможливість зміни розміру тіла кредиту враховуючи його непогашення. В свою чергу відповідачем не надано доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань, або які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги до відповідача про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. V. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VI. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. Зокрема, згідно платіжного доручення №6005315465191 від 18 березня 2025 року позивачем сплачено 2 422,40 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування судових витрат. На підставі ст. ст. 207, 526, 530, 626, 628, 633, 638, 1048, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: approved