Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

19 вересня 2025 року до суду надійшла вищевказана заява, у якій заявник просить суд оголосити [PERSON] , [INFO] померлим. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] народився [PERSON] батьком якого є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 19 вересня 2001 року, який народився та проживав в смт. Велика Михайлівка Роздільнянського району Одеської області. Після початку повномасштабної збройної агресії російської федерації син заявника [PERSON] підписав контракт з військовою частиною № [NUMBER] [INFO] . Відповідно до наказу № 197/ДСК від 05.07.2023 року командира військової частини № [NUMBER] [INFO] сержанта [PERSON] , командира 1-го відділення 2-го взводу оперативного призначення 9-ї роти оперативного призначення ( на бронетранспортерах) 3-го батальону оперативного призначення направили в службове відрядження до ОСУВ « [INFO] » для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони , відсічі і стримування збройної агресії рф у Донецькій у Луганській областях. Відповідно до сповіщення № 94 від 22 липня 2023 року військової частини № [NUMBER] [PERSON] 20.07.2023 року зник безвісти під час масованого мінометного обстрілу та штурмових дій противника в районі населеного пункту Нововодяного Луганської області. Відповідно до сповіщення № 175 від 24 липня 2023 року [INFO] [PERSON] мужньо виконавши військовий обов`язок в бою за їх батьківщину свободу і незалежність 20.07.2023 року зник безвісти під час масованого мінометного обстрілу та штурмових дій противника в районі населеного пункту Нововодяного Луганської області. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин 20230817-1128 від 17.08.2023 року [PERSON] є зниклим безвісти. Враховуючи те, що є об`єктивні причини вважати, що [PERSON] загинув та досі не встановили та не ідентифікували його рештки, що позбавляє можливості отримати свідоцтво про смерть та одержати грошову допомогу на випадок смерті ( загибелі) заявник змушений звернутись з вказаною заявою до суду . Враховуючи те, що з моменту зникнення безвісти [PERSON] минуло понад два роки та є об`єктивні причини вважати, що він загинув та досі не встановили та не ідентифікували його рештки заявник вважає що його необхідно визнати померлим відповідно до ч.2 ст. 46 ЦК України. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду від нього надійшла заява в якій він просить суд розглядати справу у його відсутність , але у присутності його представника у зв`язку з його лікуванням. Представник заявника [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні підтимав заяву про оголошення [PERSON] померлим в повному обязі посилаючись на обставини викладені в ній. Представник заінтересованої особи Великомихайлівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. Представник заінтересованої особи [INFO] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. Суд, розглянувши матеріали справи, та дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є рідним сином [PERSON] , про що свідчать копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 19 вересня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру ветеранів війни № 20250526 - 00038882 від 26.05.2025 року, [PERSON] 17.08.2001 року є учасником бойових дій з 20.03.2025 року на підставі ЗУ « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту стаття 6 пункт 19», безтерміново. В матеріалах справи наявна копія витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] [INFO] ( по стройовій частині) № 197/ДСК від 05.07.2023 року, згідно якого: 2) уважати такими, що вибули у службове відрядження: 2.3 ) до ОСУВ « [INFO] » для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф у Донецькій та Луганській областях, відповідно до бойового розпорядження Головокомандувача Збройних Силах України від 19.06.2023 року № 15818, бойове розпорядження командувача оперативно- стратегічного угрупування військ « [INFO] » від 19.05.2023 № 313/1849/1615т, бойове розпорядження угрупування сил і засобів оборони міста Київ від 20.06.2023 № 116/ОГНГУ/3597/бр/дск з 03 липня 2023 року: молодшого сержанта [PERSON] ( Г-060081), командира 1-го відділення 2-го взводу оперативного призначення 9-ї роти оперативного призначення ( на бронетранспортерах ) 3-го батальйону оперативного призначення. Підстава: посвідчення про відрядження від 03.07.2023 року № 3586. Також в матеріалах справи наявна копія довідки № 86 від 02.08.2023 року виданої Т.в.о. командира військової частини [NUMBER] про безпосередню участь особи у заходах , необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, видана молодшому сержанту [PERSON] про те, що він дійсно в період з 03.07.2023 року по 21.07.2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в с. Нововодяне Сватівського району Луганської області. Крім того, в матеріалах справи наявна копія витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] [INFO] ( по стройовій частині) № 214 /ДСК від 21.07.2023 року , згідно якого вирішено припинити службове відрядженн: В ОТУ « [INFO] » ОСУВ « [INFO] », місце знаходження якого невідоме ( імовірно зниклий безвісти) з 21 липня 2023 року: молодшого сержанта [PERSON] ( Г-060081), командира 1-го відділення 2 -го взводу оперативного призначення 9-ї роти оперативного призначення ( за бронетранспортерах) 3-го батону оперативного призначення. Підстава : наказ командира частини від 05.07.2023 № 197/ДСК с/ч , посвідчення про відрядження від 03.07.2023 № 3586, донесення командира 3 БОП 1 бригади оперативного призначення Національної гвардії України від 21.07.2023 № 21, рапорт майора [PERSON] . В матеріалах справи наявна копія витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин № 20230817-1128 від 17.08.2023 року Міністерства внутрішніх справ України про розшук [PERSON] , [INFO] , реєстрація заяви в єдиному обліку органів поліції: № 1627 від 22.07.2023 відділення поліції № 1 ( смт Велика Михайлівка ) Роздільнянського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області, кримінальне провадження № 12023162390000479000 від 22.07.2023. Крім того, в матеріалах справи наявна копія сповіщення № 94 виданого військовою частиною [NUMBER] , згідно якого просять сповістити гр.. [PERSON] який проживає за адресою: [ADDRESS] про те, що його син командир 1-го відділення 2-го взводу оперативного призначення 9-ї роти оперативного призначення ( на бронетранспортерах) 3-го батальону операт. Призн., молодший сержант [PERSON] близько 06:00 20.07.2023 внаслідок масованого мінометного артилерійського обстрілу та штурмових дій противника у західній околиці населеного пункту Нововодяне Сватівського району Луганської області зник безвісті. Також в матеріалах справи наявна копія сповіщення сім`ї № 175 виданого [INFO] від 24.07.2023 року, [PERSON] згідно якого вони сповіщають про те що його син командир 1-го відділення 2-го взводу оперативного призначення 9-ї роти оперативного призначення 3 батальону оперативного призначення військової частини [NUMBER] молодший сержант [PERSON] , [INFO] , відданий військовій присязі на вірність Українському народу, мужньо виконавши військовий обов`язок в бою за нашу Батьківщину її свободу і незалежність , зник безвісти 20 липня 2023 року під час масованого мінометного обстрілу та штурмових дій противника в районі населеного пункту Нововодяне Луганської області. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України). Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ч. 1 ст. 315 ЦПК України, однак не є вичерпним. Частинами 1, 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Схожі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 10.04.2019 року у справі №320/948/18, від 18.01.2024 року у справі №560/17953/21. Згідно зі змістом статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Відповідно до частини першої статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Заявник звернувся до суду із заявою про оголошення його сина [PERSON] , який зник безвісти під час виконання бойового завдання, померлим, посилаючись на необхідність отримання свідоцтва про смерть та отримання грошових виплат. Оголошення фізичної особи померлою це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку. Оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті, що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю. За змістом частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Відповідно, у ситуації, коли внаслідок збройної агресії російської федерації проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні. Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Визначення шести місяців, як мінімально потрібного строку, відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою. Шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість. Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом. Такий правовий висновок у своїй постанові 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 виклала Велика Палата Верховного Суду, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов`язковим для врахування при вирішенні цієї справи. Згідно статті 1 Закону України «Про оборону України», район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії. Бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння). Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголошено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23. У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю. Вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин. Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року справі № 607/1612/23(провадження № 61-6323св23). У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті, що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю. Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну. Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У частині першій статті 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру». У частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге). Відповідно до Рішення Конституційного Суду України (другий сенат) від 18 червня 2020 року № 5-р(ІІ)/2020 принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19 також звертала увагу на співвідношення між загальною та спеціальною нормою. Так, спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою права, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання. Законодавець запроваджує спеціальну цивільно-правову норму з метою конкретизації, деталізації та диференціації правового регулювання цивільних відносин в межах їх загального роду. Спеціальна норма походить від загальної і тісно з нею пов`язана. Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії рф проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні. При цьому, приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким. Потрібно наголосити на тому, що законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина друга статті 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні. Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи. Шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість. Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі Наказ № 309). У цьому Наказі № 309 зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території. Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з Наказу № 309, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України. У частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України. Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою. Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій. Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22. Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786, с. Нововодяне Луганської області з 24.02.2022 по даний час є територією активних бойових дій. Аналогічна інформація містилася в Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004, який втратив чинність 20 березня 2025 року. Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов до висновку, що місце можливої загибелі [PERSON] з 20 липня 2023 по даний час є територія активних бойових дій, тобто територією, на якій не закінчились воєнні дії. Суд бере до уваги те, що внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація в районі вказаного вище населеного пункту може бути невизначеною та непередбачуваною, що ускладнює встановлення обставин зникнення особи. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою. Особа може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій. В умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. У зв`язку з викладеним, з урахуванням конкретних обставин справи, суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення [PERSON] померлим від дня закінчення активних бойових дій на вказаній території. Тобто, станом на день розгляду даної справи судом, на території, яка є місцем зникнення безвісти [PERSON] активні бойові дії ще не завершенні, та дана територія є тимчасово окупованою рф. Крім того, відсутність безумовних доказів на підтвердження обставин , що надаються заявником унеможливлює оголошення особи померлою. Враховуючи викладене, а також те, що тіло [PERSON] знайдено не було, достовірних та беззаперечних доказів його загибелі заявником не надано, суд вважає, що заява про оголошення [PERSON] померлим є передчасною, та у її задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed