Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 11.07.2023 року відповідачем підписано заяву щодо встановлення кредитного ліміту (або Заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком) на підставі якої (яких) відповідачу відкрито поточний рахунок, встановлено на нього відповідний кредитний ліміт та видано платіжну картку, як засіб доступу до рахунку. Вказані документи містять всі суттєві умови кредитування, строк, розмір процентів, максимальний розмір кредиту, тощо. Всі основні умови кредитування доведені відповідачеві, що свідчать його підпис в паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка». Натомість, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, лише часткового сплачував кошти. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором у відповідача станом на 29.11.2025 року утворилась заборгованість у розмірі 195 559.42 грн., яка складається з наступного: - 145 465.79 грн. - заборгованість за тілом кредиту; - 50093.63 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами, яку позивач просив стягнути на свою користь. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму сплаченого судового збору в розмірі 2422.4 грн. Ухвалою суду від 08 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, визначено порядок розгляду справи - в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, в окремо наданій до суду заяві просив розглянути справу у його відсутність, відповідь на відзив не подав. Відповідач в судове засідання також не з`явився, її представник адвокат Скользнєва В.В. надала відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи без її участі та участі відповідача. В відзиві на позов представник відповідача вказала про те, що боржник дійсно користується кредитом, частково його погашає, наразі у неї існує заборгованість, однак банк не звертався до відповідача з вимогою про дострокове погашення заборгованості, як цього вимагає стаття 16 ЗУ «Про споживче кредитування», а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Крім цього, просила стягнути з АТ «АКЦЕНТ-БАНК» на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн. Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до такого висновку. Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні данні, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Згідно із статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковим для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 11.07.2023 року між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «АКЦЕНТ БАНК» та [PERSON] фактично укладено Кредитний договір № б/н. Відповідач в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг (яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами складають кредитний договір № б/н від 11 липня 2023 року) в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. Як вбачається з розрахунку заборгованості, боржник користувався встановленим їй кредитним лімітом, значить ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором Оферти. Крім того представник відповідача підтвердив те, що відповідач користувалась кредитом та сплачувала його. Банк свої зобов`язання за кредитним договором б/н від 11.07.2023 року виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах та в строки, передбачені вищезазначеними кредитним договором. Натомість, відповідач [PERSON] всупереч умов кредитного договору, в процесі користування кредитними коштами, свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого у відповідача станом на 29.11.2025 року є заборгованість - 195559.42 грн., яка складається з наступного: - 145465.79 грн. - заборгованість за кредитом; - 50093.63 грн. - заборгованість по відсоткам. З виписки по картці за договором б/н за період з 11.07.2023 року по 27.11.2025 року вбачається, що [PERSON] використовувала кредитні кошти та здійснювала погашення кредиту. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями статей 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.. За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до пункту 7 заяви щодо встановлення кредитного ліміту за картою - строк кредитування (строк дії кредитної лінії) - 240 місяців. Дата надання кредиту 11.07.2023 року. З позовом про стягнення заборгованості за договором про надання грошових коштів у позику № б/н від 11.07.2023 позивач звернувся до суду 01.12.2025 року. В анкеті заяві, заяві щодо встановлення кредитного ліміту за картою/рахунком та паспорті споживчого кредиту «Кредитна карта», які були підписані позичальником не міститься умов дострокового повернення кредитних коштів наданих позичальнику. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, як невід`ємної частини спірного договору. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, що саме з цим Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку ознайомився відповідач і погодився з ним, підписуючи заяву анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо можливості дострокового звернення позивача до суду у випадку неналежного виконання відповідачем умов укладеного договору, без досудового врегулювання даного спору. Роздруківка із сайту банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Крім цього, у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Великою Палатою Верховного Суду викладена правова позиція у аналогічних правовідносинах про неможливість застосування до вказаних правовідносин правил частини 1 статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку можуть неодноразово змінюватися самим банком в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільше сприятливі для задоволення позову. Крім цього, на правовідносини сторін розповсюджується дія норми ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», згідно якої обов`язковою умовою для можливості реалізації кредитором права вимагати від позичальника дострокове повернення кредиту є закріплення такого права в першу чергу умовами самого договору про споживчий кредит, а також невиконання позичальником вимоги кредитора про дострокове повернення кредиту (не усунення порушення умов договору) протягом 30 днів саме з дня отримання позичальником такої вимоги. Однак, звертаючись до суду і з цим позовом, АТ «АКЦЕНТ-БАНК» не надав до позову належних і допустимих доказів на підтвердження факту надіслання відповідачу та отримання ним вимоги про сплату простроченої кредитної заборгованості, у разі невиконання якої банк мав намір реалізувати своє право на дострокове повернення кредиту у судовому порядку. Отже, враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вручення вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд дійшов висновку, що у [PERSON] не виник обов`язок дострокового повернення суми грошових коштів за кредитним договором б/н від 11.07.2023 року, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивачем було направлено відповідачу вимогу про дострокове повернення кредиту та така вимога була отримана відповідачем [PERSON] . З огляду на викладене відсутні підстави для дострокового повного стягнення коштів за договором, оскільки вимоги позивача є передчасними, а тому не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується наступним. Положеннями частин першої та другої статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові - на позивача. Платіжним дорученням від 29.11.2025 №6005315539233 підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 2422, 40 грн., оскільки судом в задоволенні позову відмовлено повністю, ці витрати покладають на позивача. Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До таких витрат, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.3 ч.1 ст.133 ЦПК України). На підтвердження наданих послуг в цьому провадженні правничих послуг адвокатом відповідача долучено до матеріалів справи: договір про надання правничої допомоги №б/н від 05.01.2026 року; акт здачі прийняття наданих послуг; свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю; квитанція до прибуткового касового ордеру №б/н від 15.01.2026 року. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи із складності справи та фінансового стану учасників справи. Вказане узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у додатковій постанові від 19.02.2020 щодо вирішення питання розподілу судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу. Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд ураховує, що складання відзову на позов не потребувало аналізу великої кількості документів, а у справах цієї категорії наявна усталена судова практика, адвокат не вивчав додаткові джерела права, законодавства, що регулює спір у справі, тобто, надання правничої допомоги у цій справі зводилось до складання відзову на позовну заяву, в судовому засіданні представник позивача участі не приймала з власної ініціативи, а тому суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з позивача АТ «АКЦЕНТ-БАНК» на користь [PERSON] до 4000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed