Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулося до Гайворонського районного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором №162561 від 02.12.2024 року в розмірі 17412,72 грн., з яких: 10667 грн. - сума заборгованості за тілом; 6244,72 грн. - заборгованість за відсотками; 501 грн. заборгованість за комісією; та судові витрати по справі. Ухвалою судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23.12.2025 року відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін та без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило. Ухвалою судді від 24.12.2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів в АТ КБ «ПриватБанк». Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Відповідач у запропоновані судом строк та порядку відзив на позовну заяву не подав, хоча в силу положень ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала судді про прийняття вищевказаної позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі від 23.12.2025 року йому вручена 30.12.2025 року. Відповідно, відповідач свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її необхідними доказами не навів. Зважаючи на те, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, відзиву не подав, тому суд ухвалив рішення згідно наявних у справі доказів. Враховуючи те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 02.12.2024 року між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] було укладено в електронній формі договір про споживчий кредит №162561 (далі Кредитний договір), який відповідачем підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно умов даного Кредитного договору відповідач отримав кредит у сумі 10667 грн. в наступному порядку: у розмірі 8000,25 грн. на рахунок позичальника, у розмірі 2666,75 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією; зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Загальний строк кредитування складає 84 дні з 02.12.2024 по 24.02.2025. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів відповідачем не було сплачено кредитні кошти та проценти за користування кредитом у строк встановлений Кредитним договором (а.с. 12-21). 16.04.2025 року між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 16042025 (а.с. 24-27), відповідно до якого ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» відступило на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» права вимоги по відношенню до осіб визначених в реєстрі боржників включно з правом вимоги і за Кредитним договором №162561 від 02.12.2024 року, що укладений між Кредитодавцем та Відповідачем (а.с. 28-29). Згідно з наданими позивачем розрахунками, заборгованість відповідача за Кредитним договором перед ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» складає 17412,72 грн., з яких: 10667 грн. - сума заборгованості за тілом; 6244,72 грн. - заборгованість за відсотками; 501 грн. заборгованість за комісією (а.с. 22-23). Згідно листа АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-251225/9034-БТ від 25.12.2025 року, на ім`я відповідача у банку було емітовано картку № [NUMBER] . Згідно наданої банком виписки за договором №б/н за період 02.12.2024 07.12.2024 в такій міститься зарахування 02.12.2024 року на суму 8000,25 грн. на картковий рахунок № [NUMBER] (а.с. 43-45). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Висновки суду за результатом розгляду справи. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом частини 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Згідно із ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів. Так, згідно з приписом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Положеннями статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Судом було встановлено, що між Відповідачем та Кредитодавцем в електронній формі було укладено договір про споживчий кредит, згідно якого Відповідач отримав кредитні кошти. Даним договором було визначено суму кредиту, строк кредитування, розмір, підстави стягнення процентів за користування кредитними коштами, штрафні санкції у разі порушення умов договору. Таким чином, кредитний договір містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів. Кредитодавець виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі. Разом з тим, відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту між ним та ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» в обумовлені договором строки, внаслідок такого порушення позивач позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору. Разом з тим, щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до Кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 390% річних. Таким чином, фактично проценти за користування кредитом складають 1,06% в день. Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Зміни до вказаної статті набули чинності з 24.12.2023 відповідно до Закону України № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». При цьому ст. 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, натомість відповідачу нараховувалися відсотки понад 1% в день (1,06% в період з 03.12.2024 по 15.12.2024, та 1,1% 16.12.2024). Процентна ставка позивачем не змінювалася відповідно до змін у Законі і нарахування здійснювалося всупереч законодавству. Враховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір було укладено 02.12.2024 року, тобто в день набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята ст.8 Закону України «Про споживче кредитування». Також суд враховує, що пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5%. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір №162561 укладено 02.12.2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умови договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,06 % та 1,1% є нікчемними в силу положень ч. 5 ст. 8 та ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість вимоги ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування позикою з розрахунку розміру денної процентної ставки 1%, на строк кредитування з 03.12.2024 по 16.12.2024, що становить 1493,38 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості за відсотками становить 6 138,05 грн. (1493,38 грн. за період з 03.12.2024 по 16.12.2024 + 4644,67 грн. за період з 17.12.2024 по 24.02.2025). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 17 306,05 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 10667 грн., заборгованість за відсотками 6 138,05 грн., заборгованість за комісією 501 грн. Щодо судових витрат. Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судом встановлено, що позивачем при подачі до суду позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. (а.с. 6) та понесено 7000 грн. витрат на правову допомогу (а.с. 30-33). Враховуючи викладене, а також те, що позов задоволено частково, судовий збір та витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме судовий збір у сумі 2 407,38 грн. та на правову допомогу в розмірі 6 956,60 грн. (17306,05 х 100% : 17412,72 = 99,38%; 2422,40 : 100% х 99,38% = 2407,38; 7000 : 100% х 99,38% = 6 956,60 грн.). На підставі викладеного та

Outcome: partial