Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

До Пересипського районного суду м.Одеса надійшла позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України, від імені та в інтересах якого діє Попов Вячеслав Євгенович, до [PERSON] про стягнення з відповідача в порядку регресу шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 07.03.2020р. у розмірі 3163 грн. 02 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 873 грн. 83 коп. та 3 % річних у розмірі 351 грн. 75 коп.; та сплачений судовий збір в розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування позову МТСБУ вказувало на те, що в результаті ДТП, яка трапилася 07.03.2020 року з вини [PERSON] , був пошкоджений автомобіль ««MAZDA», державний номерний знак « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . На дату скоєння цієї пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Зазначена шкода потерпілій особі не була відшкодована винуватцем ДТП. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування, на підставі пп.«а» п.1 ч.1 ст.43 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до позивача, який здійснив виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 14049,82грн. та здійснено витрати на збір документів та визначення розміру шкоди в сумі1113,20 грн. в сумі 1447,00 грн 24.05.2021 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір про порядок повернення коштів №66862/1818, згідно якого боржник зобов`язаний був протягом 8 місяців за графіком з можливістю дострокового погашення боргу сплатити позивачу 15163,02 грн., однак сплатив частинами всього 12000 грн. 00 коп., а тому позивач просив стягнути залишок заборгованості в розмірі 3163,02грн. Після надходження цивільної справи, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою судді Пересипського районного суду м.Одеси від 09.09.2025р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Представник позивача в судове засідання не прибув, до суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та не заперечував проти заочного розгляду справи. Згідно з довідкою з Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради встановлено, що зареєстрованим місцем проживання [PERSON] , [INFO] є адреса: [ADDRESS] , тому відповідач повідомлявся відповідно до вимог ст.128 ЦПК України шляхом направлення кореспонденції з суду ще на вказану адресу. За наслідком викладеного, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, однак не повідомив суд про причини неявки, а відтак не з`явився без поважних причин, не скориставшись процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву. При викладених підставах, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень ст.ст.280,281 ЦПК України, суд з письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом було встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. 07.03.2020 року о 15:35 годині, рухаючись по вул. Кримська 71, [PERSON] керуючи автомобілем марки «BMW 525 D», реєстраційний номер [NUMBER] , не переконався в безпечності висадки пасажира та допустив зіткнення з автомобілем марки "Mazda", номерний знак [NUMBER] ., чим порушив вимоги п.п.16.11 ПДР, внаслідок чого транспортним засобам було завдано механічні пошкодження. Постановою судді Суворовського районного суду м.Одеси від 30.04.2020 року відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 11.03.2020р. [PERSON] , власник автомобіля марки "Mazda", номерний знак [NUMBER] ., звернулася до позивача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 07.03.2020р.з вимогою про відшкодування оціненої шкоди відповідно до ст.35 та п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно Звіту автотоварознавчого дослідження вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «MAZDA», державний номерний знак [NUMBER] , склала: 14187грн. 62 коп. На підставі Наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому в розмірі: 14 049 грн. 82 коп., що підтверджується платіжним дорученням №1479057 від 29.05.2020. Крім того, згідно платіжного доручення №1478459 від 06.05.2020 року, позивачем були понесені додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди в розмірі: 1113,20 грн. Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат МТСБУ склав 15163,02 грн. 24.05.2021 року між М(т)СБУ та [PERSON] було укладено Договір про порядок повернення коштів №66862/1818, згідно якого боржник зобов`язаний сплатити позивачу суму заборгованості протягом 8 місяців за графіком з можливістю дострокового погашення боргу. Відповідно до карточки рахунку М(т)СБУ в період з 29.06.2021 року по 29.11.2021року [PERSON] визнав даний борг та сплачував заборгованість частинами, а всього сплатив 12000 грн. Отже, залишок несплаченої заборгованості складає 3163,02 грн. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За нормами ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з нормами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з нормою ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На підставі ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п.1) ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює регламентну виплату на умовах, визначених цим Законом, у разі заподіяння шкоди на території України: транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та майну, яке перебувало в ньому. Отже, згідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП. Ст.1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (ст.993 ЦК України). Однак після 29.11.2021р. відповідачем не було вчинено дій щодо погашення заборгованості, що свідчить про визнання свого боргу, тому термін позовної давності відраховується з моменту внесенням останнього платежу, а саме з 29.11.2021 року. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Тобто останнім днем є 29.11.2024 року. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Окрім того, згідно п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Отже, строк позовної давності по даній справі не пропущено. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року в справі № 14-16цс18, в якому Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 01 жовтня 2014 року в справі №6-113цс14, згідно з яким відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням. Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2018 року в справі №910/10156/17 вказала, що приписи статті 625ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року в справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Разом з тим, за змістом статей 598 609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. З урахуванням вищезазначеного, М(т)СБУ має право на стягнення з [PERSON] суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня внесення останнього платежу [PERSON] 30.11.2021 року та до дня подання позову до суду 13.08.2025 року. Загальний розмір інфляційних витрат за вказані періоди складає 1873,73 грн.; загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 30.11.2021 року по 13.08.2025 року складає 351,75 грн. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути залишок заборгованості зі сплати страхового відшкодування в розмірі 3163,02 грн., інфляційні втрати у розмірі 1873,83 грн. та 3 % річних у розмірі 351,75грн. Відповідно до вимог ч.1 ст.141ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved