Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулась до Корольовського районного суду м. Житомира із вказаною позовною заявою, відповідно до змісту якої просить: - стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , дата народження: [INFO] , адреса: [ADDRESS] ) заборгованість за кредитним договором №5791970 від 25.11.2022 в загальному розмірі 16 760,00 грн на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»; - стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , дата народження: [INFO] , адреса: [ADDRESS] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» сплачений судовий збір в сумі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу 8 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 25 листопада 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" та [PERSON] було укладено кредитний договір №5791970, який підписано відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 4 000 грн та зобов`язався його повернути і сплатити проценти за користування кредитом. Також вказує, що 28 березня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" було укладено договір відступлення права вимоги №93-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" набуло право вимоги за кредитним договором №5791970. Оскільки відповідач в повному обсязі не повернув грошові кошти для погашення заборгованості за зобов`язанням, у нього виникла заборгованість, яка становить 16 760,00 грн та складається з наступного: 4 000,00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 12 000,00 грн прострочена заборгованість за сумою відсотків; 760,00 грн прострочена заборгованість за комісією. Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира у даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не подавав. Ухвала про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами, двічі направлялись на адресу відповідача за зареєстрованим місцем його проживання, у відповідності до приписів ЦПК України, однак поштові відправлення повернулись на адресу суду не врученими, востаннє з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Також відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. Постановою Верховного Суду від 19 грудня 2022 року в справі № 910/1730/22 визначено, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Згідно ч.1 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 25 листопада 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі Кредитодавець або Товариство) та [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено кредитний договір №5791970 з додатком № 2 до договору (паспорт споживчого кредиту №5791970) шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.1.1. Договору, кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п. 1.2. Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п. 1.4. Договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Пунктами 1.2, 1.3, 1.4. договору передбачено, що сума (загальний розмір) кредиту становить 4 000,00 грн. Кредит надається строком на 105 днів з 25.11.2022. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 10.12.2022. Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 10.03.2023. Позичальник має повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 10.12.2022 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 10.03.2023. Відповідно до п.1.5 договору за користуванням кредитом позичальник сплачує: п. 1.5.1 - комісію за надання кредиту в розмірі 760,00 грн., яка нараховується за ставкою 19,00% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту, п. 1.5.2 - проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 1 200,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 10 800,00 гривень, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду (п. 1.5.3). Відповідно до п.2.1. Договору про споживчий кредит кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки [NUMBER] *34. Пунктом 3.3.2. Договору передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п. 1.1.-1.5. та п. 2.4. цього договору. Відповідно до графіку платежів (додаток № 1 до Договору) позичальник в строк до 10.03.2023 повинен був сплатити кредит у загальному розмірі 16 760,00 грн, що складається з суми кредиту 4 000,00 грн, комісії за надання кредиту - 760,00 грн та процентів 12 000,00 грн. З платіжного доручення 25.11.2022 вбачається, що ТОВ «МІЛОАН» на виконання умов договору №5791970 перерахувало на платіжну карту № [NUMBER] відкриту на ім`я [PERSON] кредитні кошти за договором у розмірі 4 000 грн. Згідно з наявними в матеріалах справи відомостями про щоденні нарахування та погашення, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №5791970 від 25.11.2022 за період з 25.11.2022 по 10.03.2023 становила 16 760 грн, в тому числі: 4 000 грн - заборгованість за кредитом; 10 800 грн - відсотки; 760 грн - комісія. Факт належності [PERSON] картки з номером № [NUMBER] , переказ на цю картку кредитних коштів в сумі 4 000 грн підтверджується відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-251030/39606-БТ від 03.11.2025. 28.03.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та позивачем ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" укладено Договір відступлення прав вимог № 93-МЛ, за умовами якого ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до осіб, які є боржниками ТОВ «МІЛОАН», згідно з актом приймання-передачі реєстру боржників. 28.03.2023 ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" підписано акт приймання-передачі реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 93-МЛ від 28.03.2023. 26 серпня 2025 року між ТОВ «МІЛОАН» та позивачем ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" укладено додаткову угоду №1 до договору відступлення прав вимоги №93-МЛ від 28 березня 2023 року, відповідно до п.1 сторони досягли взаємної згоди змінити договір наступним чином: внести зміни в Додаток №1 до договору форму Реєстру боржників. Витягом з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 93-МЛ від 28.03.2023 (у новій редакції згідно додаткової угоди №1 від 26.08.2025) підтверджено відступлення на користь ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" право грошової вимоги до [PERSON] за договором про споживчий кредит №5791970 від 25.11.2022 на загальну суму 16 760 грн. За відступлення прав вимоги по договору відступлення прав вимоги № 93-МЛ від 28.03.2023 ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" на користь ТОВ «МІЛОАН» сплачено ціну відступлення в сумі 483 999,39 грн (платіжна інструкція № 70781 від 28.03.2023). Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Положеннями частин 1, 3 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч.1 ст.633 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України). Відповідно до п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно п.6 ч.1 ст.3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону). Згідно ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Правовий висновок щодо правомірності укладення кредитного договору шляхом підписання електронним цифровим підписом викладений у постанові Верховного Суду від 12.01.2021, справа №524/5556/19 (провадження №61-16243св20). До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19) та від 09.09.2020 у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20). Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що договір про надання споживчого кредиту №5791970 від 25.11.2022 був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" та [PERSON] з дотриманням вимог законодавства, підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, та при його укладенні погоджено всі істотні умови кредитування. При цьому, факт отримання [PERSON] кредитних коштів підтверджується платіжною квитанцією від 25.11.2022, листом АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-251030/39606-БТ від 03.11.2025. Відомості щодо погашення відповідачем заборгованості в матеріалах справи відсутні. Дослідженими матеріалами справи підтверджено відступлення права вимоги за договором про надання споживчого кредиту №5791970 від 25.11.2022 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Кредит - Капітал". Враховуючи вищевикладене, оскільки отримані за договором про надання споживчого кредиту №5791970 від 25.11.2022 кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а також беручи до уваги те, що заборгованість по тілу кредиту та відсотках за користування кредитними коштами нараховані в межах строку дії договору до відступлення прав вимоги, тому суд погоджується, що позивач, якому відступлено право вимоги, вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, що становить 16 760 грн, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. На підтвердження витрат на правову допомогу під час розгляду даної справи, позивачем до суду надано договір про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025, акт №1090 наданих послуг від 05.09.2025, детальний опис наданих послуг до Акту №1090 за договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01 липня 2025 року від 05.09.2025, ордер на надання правничої допомоги серії ВС №1381377 від 02.07.2025. Згідно п.2.1 договору, порядок розрахунків та інші аспекти виконання договору визначаються додатком №1 до договору. Відповідно до п.2.3. вказаного договору, вартість наданих послуг правничої допомоги з 1 (одну) кредитну справу складає: 8 000,00 грн без ПДВ. Згідно детальних описів наданих послуг до Акту №1090 за договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01 липня 2025 року від 05.09.2025, зазначено, що усні консультації клієнта щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості зайняло 0 год. 30 хв, ознайомлення з матеріалами кредитних справ зайняло 2 год. 00 хв., погодження правових позицій Клієнта зайняло 0 год. 30 хв, складання позовної заяви зайняло 3 год. 30 хв., подання позовної заяви до суду. Так, за надання правових послуг щодо кредитного договору №5791970 згідно акту №1090 вартість послуг становить 8 000,00 грн. У відповідності до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) від 5 липня 2012 року, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно статті 19 Закону № 5076-VI, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч.4 ст.137ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи наведені приписи, категорію справи, яка є нескладною та розгляд якої проведено в порядку спрощеного позовного провадження без фіксації судового/судових засідань за допомогою технічних засобів, обсягу наданих позивачем доказів, сталої судової практики щодо розгляду справ даної категорії, cуд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 3 500 грн, що на думку суду, є достатнім та справедливим.

Outcome: approved