Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулося АТ «Таскомбанк» з посиланням на те, що 2 листопада 2020 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] укладено заяву-договір № 1024085-008 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого позичальник просив надати йому кредит на власні потреби в рамках продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та зобов`язався повертати кредит щомісячно згідно графіку. Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений у кредитному договорі, тобто позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконував у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 12.05.2025 становить 58544,89 грн., в тому числі: заборгованість по тілу кредиту 21750,29 грн.; заборгованість по процентам - 3,55 грн.; заборгованість по комісії 36791,05 грн.. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за заявою-договором № 1024085-008 про надання споживчого кредиту від 02.11.2020 в розмірі 58544,89 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою судді Ставищенського районного суду Київської області від 15 січня 2026 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 45). Відповідачу надано строк на подання відзиву. Представник позивача в судове засідання не прибув, АТ «Таскомбанк» в позовній заяві просить справу розглядати без участі представника (а.с. 2-5). Відповідач в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Судова повістка, направлена судом по місцю реєстрації останнього (а.с.44), повернулася до суду з довідкою, в якій причинами повернення зазначено «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 55). Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Судом встановлено, що 02.11.2020 між АТ «Таскомбанк» та відповідачем було укладено Заяву - договір № 1024085-008 про надання кредиту в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (а.с. 13). Відповідно до п. 1.1 заяви-договору, загальна сума кредиту: 24907,70 грн.. Сума кредиту без комісії за надання кредиту: 23300 грн.; комісія за надання кредиту: 6,9%, що складає 1607,70 грн. (п. 1.1.1 1.1.2). Строк кредиту: 24 місяці (п. 1.2 ). Проценти за користування кредитом: 0,01% річних (п. 1.3). Комісія за обслуговування кредиту: 6,9% щомісячно (п. 1.4). Відповідно до п. 2 заяви-договору, сторони погодили, що кредит надається шляхом виплати кредитних коштів в сумі, визначеній в п. 1.1. даного розділу, з оформленням такої виплати відповідно до законодавства України: на власні потреби у сумі 24907,70 грн. шляхом перерахування на поточний рахунок [PERSON] № [NUMBER] в АТ «Таскомбанк». Відповідач доручив АТ «Таскомбанк» списання коштів з поточного рахунку № [NUMBER] на сплату комісії відповідно до п. 1.1.2 цієї заяви-договору. Відповідно до розділу 2 заяви-договору позичальник акцептував Публічну пропозицію АТ «Таскомбанк», яка розміщена на вебсайті банку: https://tascombank.ua, на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і беззастережно приєднався до умов договору; просив банк надати кредит, згідно інформації, наведеної вище у заяві-договорі; погодився з тим, що зобов`язаний повертати кредит щомісячно згідно графіку платежів згідно додатку № 1 до цієї заяви-договору, що є її невід`ємною частиною. Платежі з повернення заборгованості за кредитом та сплати процентів та комісій за користування ним, оплата вартості усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань позичальника здійснюються у сумах та в терміни, що передбачені графіком платежів, розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що передбачені в додатку № 1 до цієї Заяви-договору. Підписанням цієї заяви-договору підтвердив, що дана заява-договір є невід`ємною частиною договору. Також підтвердив, що він ознайомлений із змістом цієї заяви-договору, договору з всіма додатками до нього та повністю з ними згодний. Умови заяви-договору та договору є зрозумілими для нього, обов`язковими для виконання та заперечення щодо них відсутні. Відповідно до п. 4 розділу 4 заяви-договору позичальник підтвердив, що він попередньо ознайомлений та у письмовій формі у повному обсязі отримав від банку інформацію, визначену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з п. 6-8 розділу 4 заяви-договору, заява-договір набуває чинності з моменту її підписання Сторонами і діє до повного виконання клієнтом і банком своїх зобов`язань за нею. Ця заява-договір оформлена (заповнена та підписана) у двох примірниках. По одному для клієнта та для банку. [PERSON] отримав від банку примірник заяви-договору № 1024085-008 про надання кредиту на власні потреби від 02.11.2020, а також повідомлення про включення його персональних даних до бази персональних даних клієнтів банку. На підтвердження факту укладення кредитного договору з відповідачем банк надав до позовної заяви копії паспорту споживчого кредиту за продуктом «Зручна Готівка Максимум», інформація якого зберігає чинність та є актуальною до 02.12.2020, довідки про систему гарантування вкладів фізичних осіб, дозволу на обробку персональних даних, які підписані 02.11.2020 особисто [PERSON] .. Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений в заяві-договорі, що підтверджується відповідною випискою по особовим рахункам кредитного договору (а.с. 26-36). Позивач, свої обов`язки за заявою-договором виконав в повному обсязі. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконував неналежним чином, а саме здійснив 9 платежі на загальну суму 7614,26 грн., з яких 0,78 грн. проценти, 3157,41 грн. - основний борг та 4456,07 грн. - комісія (а.с. 22-25). Станом на 12.05.2025, заборгованість за заявою-договором № 1024085-008 про надання кредиту від 2 листопада 2025 року, становить 58544,89 грн., в т.ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 21750,29 грн.; заборгованість по процентам (в т. ч. простроченим) - 3,55 грн.; заборгованість по комісії (в т.ч. простроченій) - 36791,05 грн.. Зазначені суми підтверджуються відповідним розрахунком заборгованості по кредитному договору та випискою по особовому рахунку (а.с. 22-25, 26-36). Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах передбачених договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Так, відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України). Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями статті 1048 ЦК України, яка на підставі частини 2 статті 1054 цього Кодексу застосовується до відносин за кредитним договором), передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За правилами, встановленими статтями 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позичальник підписанням заяви-договору та Додатку 1, що містить детальний розпис складових загальної вартості кредиту та графік платежів, підтвердив, що ознайомлений з відомостями в тому числі, про розмір кредиту, відсоткову ставку, відповідно й усвідомлював необхідність сплати комісії в зазначеному розмірі. Таким чином, щомісячна комісія за обслуговування кредиту передбачена кредитним договором, який підписано сторонами. При цьому, як зазначено вище, позичальник був ознайомлений з усіма умовами кредитного договору та погодився з ними. Крім цього встановлено, що кредитний договір не розірваний, не змінений, не визнаний судом недійсним, а відтак повинен виконуватись його сторонами в силу ст. 204 ЦК України. З наданого позивачем розрахунку та виписки по особовому рахунку вбачається, що відповідач не виконав умови договору, станом на 12.05.2025, заборгованість за заявою-договором № 1024085-008 про надання кредиту від 2 листопада 2025 року, становить 58544,89 грн., в т.ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 21750,29 грн.; заборгованість по процентам (в т. ч. простроченим) - 3,55 грн.; заборгованість по комісії (в т.ч. простроченій) - 36791,05 грн.. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позову повністю обґрунтовані, а відтак заборгованість за кредитом у загальному розмірі 58544,89 грн. слід стягнути із відповідача на користь АТ «Таскомбанк». Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 2662,40 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved