Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

У серпні 2025 року [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із заявою про встановлення факту постійного проживання спадкодавця на час відкриття спадщини, заінтересована особа: Білоцерківська міська рада, посилаючись на те, що [INFO] в с.Ольшаниця Білоцерківського району помер її чоловік [PERSON] , [INFO] , уродженець с.Підвислово, Ряжського району, Рязанської області, РФ. В шлюбі вони перебували з 07.08.1976. Заповіт [PERSON] не складав, інших спадкоємців першої черги після його смерті немає. Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме, 1/3 частка в квартирі [ADDRESS] . Співвласниками цієї квартири є заявник, а також син [PERSON] , який помер [INFO] . Зареєстровані всі були в цій квартирі з 25.10.2006р. Син [PERSON] був виписаний з квартири 10.05.2024р. в зв`язку зі смертю. Чоловік [PERSON] був формальн з виписаний з спільної квартири 04.07.2024р. і зареєстрований формально по [ADDRESS] . Фактично ж він місце проживанню не змінював, заявник з чоловіком проживали однією сім`єю в їхній спільній квартирі [ADDRESS] . 03.12.2024р. [PERSON] їхав з с.Ольшаниця, Білоцерківського (раніше - Рокитнянського) району, Київської області, де розташований подарований заявниці житловий будинок, який вона з чоловіком використовували в якості дачі. На залізничній станції «Бушеве» настала смерть її чоловіка. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 163 від 06.12.2024р. [PERSON] . [INFO] , помер [INFO] , місце проживання померлого - [ADDRESS] , місце смерті - Білоцерківський район, с.Ольшаниця, на залізничній станції «Бушеве». Тому і в свідоцтві про смерть [PERSON] , яке 10.12.2024р. було видано Білоцерківським відділом ДРАЦС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), місцем смерті було зазначено с.Ольшаниця. Білоцерківського району, Київської області. 03.06.2025р. заявниця звернулась з заявою про прийняття спадщини до Першої білоцерківської державної нотаріальної контори, де була заведена спадкова справа після смерті [PERSON] та видано мені Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №81400690 від 03.06.2025р. Однак нотаріус спочатку усно, а потім і письмово роз`яснила заявнику, що для оформлення спадщини у м. Біла Церква вона маю підтвердити місце відкриття спадщини саме тут, що за відсутності відповідних доказів про реєстрацію в м. Біла Церква може бути підтверджено рішенням суду. Необхідність оформлення спадщини саме в Білій Церкві викликана тим, що заявник має похилий вік (1949р.н.), поганий стан здоров`я, і їй дуже складно їздити до нотаріуса в іншу область по місцю реєстрації спадкодавця для отримання свідоцтва про право на спадщину. Крім того, спадкодавець насправді на день смерті постійно проживав разом із заявницею в Білій Церкві, що і є місцем відкриття спадщини. Визначення судом місця відкриття спадщини заявнику необхідно для отримання в органах нотаріату свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця в м.Біла Церква, де відкрита спадкова справа. Враховуючи викладене просила суд встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , постійно спільно проживала із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , на час відкриття спадщини, тобто до дня смерті [PERSON] [INFO] , в квартирі [ADDRESS] , що є місцем відкриття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] . Відповідно до протоколу автомазизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2025 року справу передано на розгляд судді Рижко Г.О. 15 серпня 2025 року суддею Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Рижко Г.О. постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду заяву та відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження. 21 листопада 2025 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області винесено Розпорядження №96 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи, у зв`язку з Наказом суду від 06.11.2025 за №115/в/г про надання судді Рижко О.Г. відпустки тривалістю на один рік, починаючи з 21.11.2025 по 05.11.2026. Відповідно до повторного протоколу автомазизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2025, справу розподілено та передано до провадження судді Кошелю Б.І. Ухвалою судді від 04 грудня 2025 року прийнято до розгляду справу за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Білоцерківська міська рада про встановлення факту постійного проживання спадкодавця на час відкриття спадщини. Постановлено проводити розгляд справи в порядку окремого провадження та призначено судове засідання на 13 лютого 2026 року. Учасники справи в судове засідання не з`явилися ,представників не направили, про час та місце розгляду спарви повідомлені належним чином. Судом 13.02.2026 р. за вх..№9473 отримано заяву, в якій заявник просила розгляд справи проводити за її відсутності, заяву підтримує та просить задовольнити. Представник заінтересованої особи Борман О. І. направила до суду клопотання, яке було зареєстровано канцелярією суду 26.08.2025 р. за вх..№48221, в якому просила слухати справу без представника Білоцерківської міської ради за наявними матеріалами у справі на розсуд суду. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ч.1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Частиною 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України). За ч. 3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Так, судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , про що 10.12.2024 зроблено відповідний актовий запис № 2673, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Заявник [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] , [INFO] , залишилась спадщина у вигляді 1/3 частки в квартирі [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 13.09.2007 р. співвласниками квартири [ADDRESS] є заявник [PERSON] , а також [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Померлий [PERSON] , [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю Відділу державної реєстрації Виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області за №22819/05-11 від 01.07.2025. З витягу з реєстру Білоцерківської територіальної громади від 16.07.2025 за №2025/009617937 вбачається, що заявник [PERSON] з 25.10.2006 р. зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 25.10.2006 до 0.07.2024, що підтверджується інформаційною довідкою від 16.07.2025 р. за №15.2-03/241, виданою Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області. Згідно акту №29 від 17 липня 2025 року, виданого головою правління ОСББ «Академічний-3» Охріменко Л. А., заявник [PERSON] та [PERSON] фактично постійно проживали з 2006 року по день смерті [PERSON] [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 163 від 06.12.2024 р., [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , місце проживання померлого - [ADDRESS] .? Також судом встановлено, що 03.06.2025 заявник звернулася до Першої білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] . Першою білоцерківською державною нотаріальною конторою було видано роз`яснення від 05.08.2025 р. за №676/77/2025, відповідно до якого, для оформлення спадщини в м.Біла Церква заявник має підтвердити місце відкриття спадщини саме тут, що за відсутності відповідних доказів про реєстрацію в м. Біла Церква може бути підтверджено рішенням суду Згідно матеріалів спадкової справи № 77/2025, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , інших спадкоємців, які б звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, спадкова справа не містить. При вирішенні даних вимог суд виходить із наступного. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживає разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з дня відкриття спадщини. За змістом ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із п.23 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В п.9 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до ст. 549 ЦК. Щодо встановлення факту прийняття спадщини, то, враховуючи положення статей 1268, 1269 ЦК, мова може йти лише про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо спадкові правовідносин виникли після набрання чинності ЦК (після 1 січня 2004 року). Частиною 1, 6 ст. 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Отже, відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця [PERSON] за місцем проживання заявника не може бути доказом того, що заявник не проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом. Аналіз наведених норм права та правила частини першої статті 1221 ЦК України дає підстави стверджувати, що місцем відкриття спадщини є не місце реєстрації спадкодавця, а останнє його місце постійного проживання (постанова Верховного Суду від 24.08.2022р у справі № 538/2344/20). Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи, що встановлення факту спільного проживання має для заявника юридичне значення, оскільки від цього залежить оформлення спадщини, при цьому дана справа не пов`язана з вирішенням спору про право, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено юридичний факт, що [PERSON] , [INFO] , постійно спільно проживала із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , на час відкриття спадщини, тобто до дня смерті [PERSON] [INFO] , в квартирі [ADDRESS] , що є місцем відкриття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] . При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує, що відповідно до ч. 7 ст. 297 ЦПК України при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження - судові витрати не відшкодовуються. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved