Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 15.07.2011. Тривалий час вони намагались відновити подружні стосунки, але всі спроби виявились безрезультатними. Між ними повністю втрачено взаємну повагу, довіру, підтримку та будь-які ознаки сімейного партнерства. На даний час не проживають разом протягом останніх декількох місяців. Продовження шлюбу не лише позбавлене будь-якого сенсу, а й становить реальну загрозу її психоемоційному стану та нормальному розвитку дітей. Подальше сімейне співжиття суперечить її інтересам та інтересам їх дітей. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Просила розірвати шлюб між ними. 25.11.2025 постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху. 26.11.2025 постановлено ухвалу про роз`єднання у самостійні провадження вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. 26.11.2025 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 20.02.2026 постановлено ухвалу про залишення без задоволення заяви відповідача про надання строку для примирення. 19.02.2026 відповідач подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом сторін, оскільки існує необхідність надати суду особисті пояснення щодо причин та обставин розірвання шлюбу. Суд залишає без задоволення зазначене клопотання відповідача і вважає можливим розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, оскільки справа є малозначною в силу прямої вказівки закону на підставі положень ч. 6 ст. 19, ч. 4 ст. 274 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 15.07.2011 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] , актовий запис №943. В шлюбі народились дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. В силу ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Аналізуючи доводи позивача, наведені в обґрунтування позовних вимог, та обставини, встановлені судом у сукупності з наданими доказами, суд вважає, що сім`я фактично розпалася, примирення між сторонами не можливе і позивач категорично цього не бажає. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, враховуючи наявність неповнолітніх дітей, небажання позивача перебувати в шлюбі з відповідачем, суд вважає, що за таких обставин збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, оскільки шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Позивач свою незгоду перебувати в шлюбі з відповідачем виклала у позові з наведенням достатнього і переконливого обгрунтування такої позиції. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн., у зв`язку з їх документальним підтвердженням.

Outcome: approved