Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

В червні 2024 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд: визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , за місцем проживання матері. В обґрунтування позову вказує, що 20 серпня 2015 року уклала шлюб з відповідачем, який було розірвано рішенням Ірпінського міського суду Київської області 11 березня 2024 року. У шлюбі у них з відповідачем народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідач самоусунувся від виховання та утримання дитини, практично не цікавиться сином. Після розлучення син постійно проживає з нею. За обставин, які склалися, нею створені найкращі умови для дитини, у сина є своя кімната, він забезпечений усім необхідним. Виходячи з інтересів сина вважає за доцільне залишити його на її утриманні та вихованні. Відповідач аліменти на утримання сина не платить. Вона ніколи не перешкоджала і немає наміру в подальшому перешкоджати спілкуванню батька з сином, однак сам батько не виявляє бажання спілкуватися із дитиною та на сьогодні таке спілкування відсутнє. Психологічно син не готовий проживати разом із батьком, який не вітає його навіть із святами. Оскільки відповідач неодноразово висловлювався з погрозами на її адресу, що забере сина та вивезе в невідомому напрямку, а також те, що він може поставити під загрозу стан здоров`я та життя сина, просить суд визначити місця проживання сина разом із нею. У відзиві на позовну заяву (а.с.104-106) представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування вказує, що заява позивачки про те, що відповідач висловлював відповідні погрози про зміну місця проживання дитини відповідачем заперечується у повному обсязі. Крім цього , фактично місце проживання дитини визначено рішенням виконкому Бучанської міської ради від 19.07.2024 року, що вказує на те, що позивач вирішила питання місця проживання дитини в адміністративному порядку, а після цього звернулася до суду. Відповідач [PERSON] заявляє про те, що позивач, не маючи фактичних доказів, які б свідчили про наявність спору щодо місця проживання дитини, намагається дискредитувати відповідача як безвідповідального батька, який начебто не цікавиться життям сина. У судове засідання учасники справи не прибули. Від представника відповідача надійшла письмова заява, в якій він просить суд розглядати справу без участі сторони відповідача, у задоволені позовних вимог відмовити. Від представник третьої особи надійшла заява, в якій просить суд розглядати справи без його участі ( а.с.75). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва серія [NUMBER] від 28 серпня 2019 року виданого Виконавчим комітетом Ворзельської селищної ради міста Ірпеня Київської області [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] ( а.с.13). Заочним рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 березня 2024 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] ( а.с.10-12). Із копії довідки № 3637/2019 про реєстрацію особи громадянином України, яка видана [PERSON] , [INFO] , уродженцю м. Києва, Україна, про те, що згідно з рішенням Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області від 06.11.2019 він набув громадянства України на підставі ч. 1 ст. 7 Закону України « Про громадянство України ( а.с.14). Згідно копії Акту депутата Бучанської міської ради від 28 травня 2024 року, депутатом Бучанської міської ради, [PERSON] , розглянуто усне звернення [PERSON] , [INFO] , яка проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , яка належить останній на праві приватної власності. Зі слів Заявниці встановлено, що разом із нею проживає та зареєстрований її син [PERSON] , [INFO] , чоловік [PERSON] , [INFO] , зареєстрований, але фактично не проживає з серпня 2023 року по теперішній час ( а.с.17-21). Із копії довідки № 4 від 29.05.2024 року Приватної організації « Навчально виховний комплекс « АБЕТКА», [PERSON] , [INFO] , відвідує навчальний заклад з 01 грудня 2023 року по теперішній час. Дитина завжди має здоровий та доглянутий вигляді. Мати [PERSON] , приймає активну участь в життя дитини, вчасно вносить оплату за перебування дитини в дитячому закладі ( а.с.16). Згідно висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням Виконавчого комітету Бучанської міської ради № 4268 від 19 липня 2024 року, ретельно вивчивши дане питання, враховуючи рекомендацію комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Бучанської міської ради відділ служби у справах дітей та сім`ї вважає за доцільне, щоб малолітній [PERSON] , [INFO] проживав разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] . Зобов`язано громадян [PERSON] та [PERSON] не перешкоджати один одному в участі у вихованні їх спільної дитини ( а.с.81-83). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Зі змісту ст. 150 СК України, випливає, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" cім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. З вимог статей 141, 150, 153, 155 СК України, випливає, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей. Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення п. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції, частин 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням встановлених в ході розгляду обставин, досліджених письмових доказів, суд вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Ухвалюючи рішення про визначення місця проживання дитини з матір`ю суд виходить з конкретних обставини даної справи, як встановлено в судовому засіданні, на даний час сторони проживають окремо, малолітній син проживає разом з матір`ю. Для проживання, виховання та всебічного розвитку дитини позивачем створено необхідні умови. Під час розгляду справи не було встановлено, що позивач не належним чином виконує свої батьківські обов`язки. Також суд враховує, що відповідач не заперечує, щодо проживання дитини разом з матір`ю, під час розгляду справи зустрічних позовних вимог з цього приводу не заявлялось. Разом із тим, вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини у випадку, коли батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний та гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний, соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Суд, вирішуючи спір про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, погоджується з наданим Відділом служби у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради як органа опіки та піклування висновком, який затверджений рішенням Виконавчого комітету Бучанської міської ради про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, оскільки вважає, що висновок обґрунтований та не суперечить інтересам дитини. Доводи представника відповідача, що батьком не спорюється факт проживання дитини разом з матір`ю, та між сторонами відсутній спір у зв`язку з чим необхідно відмовити в задоволенні позову, суд вважає не обґрунтованими, оскільки визначення місце проживання дитини разом з матір`ю буде породжувати для останньої певні юридичні наслідки, зокрема, щодо оформлення соціальних виплат на дитину її медичного обслуговування, або зміни місця проживання дитини. Крім того суд враховує, що визначення місця проживання дитини разом з матір`ю допоможе уникнути майбутніх юридичних суперечок між батьками, та буде відповідати інтересам дитини. При цьому суд зауважує, що батько дитини, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі відносно дитини та участі у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. При цьому суд наголошує, що у разі зміни обставин у відносинах сторін спору, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved