Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Представник ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» (далі ТОВ «Бізнес позика», позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі [PERSON] , відповідач) про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 11.09.2021 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено Договір № 393634-КС-001 про надання кредиту, підписаного у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». За кредитним договором ТОВ «Бізнес позика» надали [PERSON] кредит у розмірі 9 000,00 гривень, строком на 24 тижнів зі сплатою процентів у розмірі 0,86585015, за кожен день користування кредитом. Приймаючи умови Кредитного договору [PERSON] підтвердив, що ознайомлений з Правилами надання коштів у позику, розміщених на сайті ТОВ «Бізнес позика». Однак відповідач заборгував позивачу кошти на загальну суму 20 124,97 гривень, з яких: сума прострочених платежів по тілу кредиту 8 922,07 гривень, сума прострочених платежів по процентах 10 815,00 гривень, сума прострочених платежів за комісією 387,90 гривень. На підставі викладеного вмотивування просять суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованість за кредитним договором № 393634-КС-001 від 11.09.2021 року в сумі 20 124,97 гривень, а також понесені судові витрати з оплати судового збору в сумі 2 422,40 гривень. Ухвалою суду від 03 листопада 2025 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 02 грудня 2025 року вирішено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Представник позивача ТОВ «Бізнес позика» не заперечувала проти проведення розгляду справи за відсутності представника за наявними матеріалами справи. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про наявність позову ТОВ «Бізнес позика» до нього про стягнення боргу, своїм правом на подання відзиву на позов не скористався, однак у минулих судових засіданнях вимоги позову не визнавав. Сторони в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, заяв про відкладання справи не подавали. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності сторін, оскільки неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК), зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 634 ЦК, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ст. 1054 ЦК, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 1048 ЦК, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст. 1049 ЦК, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того суд вказує, що за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до змісту ч. ч. 1-5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. За ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. На підставі ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З урахуванням викладеного вмотивування суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК). Головне, щоб електронний договір включав усі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним через недодержання письмової форми в силу прямої вказівки закону. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Отже, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є комбінацією цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічна правова позиції була викладена Верховним Судом у постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19. Суд встановив, що 11.09.2021 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] за допомогою електронного підпису було укладено Договір № 393634-КС-001 про надання кредиту, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит у сумі 9 000,00 гривень строком на 24 тижні, за яким нараховується знижена фіксована процентна ставка 0,86585015 в день. Загальна сума, що підлягає сплаті становить 20 124,97 гривень. Комісія за надання кредиту становить 1 350,00 гривень. (а.с. 14-17) Також відповідно до розділу 7 даного договору позивальник підтверджує, що він ознайомлений з Договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті Кредитодавця https://bizpozyka.com/, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, та, відповідно, укладає Договір. Відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, у якому вказано основні умови кредитування з урахуванням побажань позичальника; інформацію щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для позичальника; порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів); додаткову інформацію тощо. (а.с. 21-22) Судом також було встановлено, що грошові кошти в сумі 9 000,00 гривень на виконання умов кредитного договору № 393634-КС-001 від 11.09.2021 були перераховані на банківський рахунок [PERSON] , що підтверджується відповідною довідкою № 442936148 про перерахування коштів, де відображено що на його рахунок зараховані 9 000,00 гривень. (а.с. 39) Крім того, суду надані докази щодо виписки по рахунку у гривні за період з 11.09.2021 року по 31.07.2025 року на ім`я [PERSON] . (а.с. 30-38) Таким чином, суд дійшов висновку, що зазначений вище договір був підписаний [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, чим підтверджено його укладання сторонами такої угоди, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Суд встановив, що [PERSON] належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредиту та процентів за користування ним, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку наразі він повинен сплатити на користь позивача. Вирішуючи питання про розмір такої заборгованості суд вказує, що за розрахунком заборгованості позивача за договором № 393634-КС-001 від 11.09.2021 року вбачається, що відповідач станом на 04.09.2025 року має борг на загальну суму 20 124,97 гривень, з яких: сума прострочених платежів по тілу кредиту 8 922,07 гривень, сума прострочених платежів по процентах 10 815,00 гривень, сума прострочених платежів за комісією 387,90 гривень. Отже, представником позивача доведена перед судом загальна сума боргу [PERSON] перед ТОВ «Бізнес позика», яка становить 20 124,97 гривень. Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Бізнес позика», заявлені до відповідача, підлягають на підставі викладеного судом вмотивування задоволенню шляхом стягнення на користь позивача боргу за кредитним договором № 393634-КС-001 від 11.09.2021 року на загальну суму 20 124,97 гривень. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з урахуванням результату розгляду справи за яким позов задоволено, з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 14591 від 23.09.2025 р. (а.с. 12), які було сплачено позивачем із застосуванням понижуючого коефіцієнту 0,8, оскільки позов було подано до суду в електронному вигляді з використанням підсистеми ЕСІТС «Електронний суд».

Outcome: approved