Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

У липні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої малолітньою особою. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 червня 2023 року у с. Новосілки малолітня дитина (онук відповідачки), перебуваючи під її наглядом у квартирі, що знаходиться у житловому комплексі «Софія Нова», с. Новосілки, Фастівський р-н., Київська обл., викинула з балкона ключі та золотий ланцюжок. Вказані предмети впали на лобове скло припаркованого автомобіля Lexus NX 300 (д.н.з. [NUMBER] ), належного позивачу, що призвело до його пошкодження. Відповідачка визнала факт події та добровільно сплатила 12 050 грн, проте відмовилася відшкодувати повну вартість ремонту, яка згідно з рахунком ТОВ «САМІТ МОТОРЗ УКРАЇНА» становить 41 596,06 грн. Позивач просить стягнути залишок суми у розмірі 29 546,06 грн, компенсацію моральної шкоди 2 000 грн та судові витрати. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 10.07.2023 року (суддя Волчко А.Я.) було відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. У зв`язку з неможливістю продовжувати розгляд справи попереднім складом суду, на підставі розпорядження керівника апарату № 1583 від 15.10.2024 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу, справу було передано на розгляд судді Янченку А.В. Ухвалою судді Янченка А. В. від 17.10.2024 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання. 25.03.2025 року суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті, встановивши загальний порядок дослідження доказів. Також під час підготовчого провадження позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог в частині актуальних банківських реквізитів для перерахування коштів (АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК»). Відповідачка [PERSON] подала відзив, у якому просила відмовити в задоволенні позову, стверджуючи, що вона не є матір`ю дитини, а отже, є неналежним відповідачем. Крім того, вона посилалася на «неправильну парковку» автомобіля позивачем, що, на її думку, свідчить про винну поведінку самого власника майна. Під час судового розгляду представник позивача підтримав задоволення позовних вимог, представник відповідача заперечив проти їх задоволення. Представники сторін 12.02.2026 року подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30.09.2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності та показання свідка, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.06.2023 року внаслідок дій малолітнього онука відповідачки було пошкоджено майно позивача. Цей факт підтверджується відеозаписами з камер охорони ЖК «Софія Нова» та мобільного телефону. У судовому засіданні 22.09.2025 року було допитано свідка [PERSON] . Свідок повністю підтвердив позицію позивача, зазначивши, що був очевидцем події. Також свідок засвідчив, що [PERSON] безпосередньо після події визнала, що саме дитина під її наглядом викинула речі, та обіцяла компенсувати збитки. Показання свідка є логічними та корелюють із фактом перерахування відповідачкою частини коштів у сумі 12 050 грн. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з ч. 1 ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не була завдана з їхньої вини. Суд відхиляє аргумент відповідачки про те, що вона є неналежним відповідачем. Відповідно до ст. 257 Сімейного кодексу України, баба та дід мають право брати участь у вихованні своїх внуків. У судовому засіданні 11.06.2025 року представник відповідачки підтвердив, що дитина є онуком [PERSON] . Оскільки на момент події дитина перебувала під фактичним наглядом баби у її помешканні, остання несе відповідальність за належний контроль за її поведінкою. Відповідачкою не надано жодних доказів того, що вона вжила всіх залежних від неї заходів для запобігання пошкодженню чужого майна. Щодо посилань на «неправильну парковку» позивача, суд зазначає, що згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Відповідачка не надала постанов органів поліції про порушення позивачем ПДР. Крім того, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між місцем стоянки авто та протиправним викиданням речей з балкона; паркування авто не дає права третім особам його пошкоджувати. Усі інші доводи та твердження сторін не спростовують вищевикладених висновків суду. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає, зокрема, у душевних стражданнях через пошкодження майна. Суд вважає вимогу про стягнення 2 000 грн моральної шкоди обґрунтованою та співмірною. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем підтверджено витрати на адвоката в сумі 8 000 грн та сплату судового збору 1 073,60 грн.

Outcome: approved