Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Зміст позовних вимог: ТОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Капітал» звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначає, що 10.03.2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (надалі ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА») та [PERSON] (надалі Відповідач) укладено Договір № 4459714 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (надалі - Договір) у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «98186». Отже, заповненням анкети-заяви Позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчить, що він повідомлений Кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: Відповідно до Договору сума кредиту складає 3000 грн., строк кредиту 350 днів: з 10.03.2024 року по 23.02.2025 року, стандартна процентна ставка становить 2,5 % в день та застосовується в межах строку кредиту. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів. На підставі погоджених умов, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надав кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку Відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало кредит в сумі 3000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] . За інформацією ТОВ "Універсальні платіжні рішення « ТОВ «УПР», відповідно до зазначеного договору № 4459714 від 10.03.2024 було успішно перераховано грошові кошти у сумі 3000 грн. на платіжну карту [NUMBER] . У період кредитування Відповідачем не здійснено оплати на рахунок Первісного кредитора, спрямовані на оплату тіла кредиту чи процентів за користування грошовими коштами. 25.10.2024 між ТОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Україна » та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» укладено Договір факторингу № 25/10/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передає/відступає ТОВ «ФК» Фінтраст Україна » за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК» Фінтраст Україна» приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. За умовами п. 6.4. Договору Первісним кредитором нараховані штрафні санкції в розмірі 1500 грн. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №25/12/2024 від 25.10.2024, ТОВ «ФК» Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 21750 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту 3000 грн., заборгованості за процентами 17250 грн., штрафні санкції 1500 грн . Рішенням №251124/1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінтраст Україна» на нове найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінтраст Капітал». Станом на дату укладання Договору факторингу від 25.10.2024 року №25/10/2024, строк дії Договору № 4459714 від 10.03.2024 року не закінчився. А тому, в межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та Відповідачем, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» у період з 26.10.2024 року по 23.02.2025 року (121 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою у сумі 9075грн. Таким чином, представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК» Фінтраст Капітал» заборгованість за Кредитним договором № 4459714 від 10.03.2024 в розмірі 30825 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 3000 грн., нарахованих процентів первісним кредитором - 17250 грн., нарахованих процентів ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за 121 календарних днів 9075 грн., штрафні санкції 1500 грн. Також просили стягнути судові витрати по справі. Стислий виклад позиції сторін : Представник позивача у позовній заяві просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Відповідачу [PERSON] ухвалу про відкриття провадження у справі надіслано за адресою зареєстрованого місця проживання з пропозицією надати відзив та докази. Поштове повідомлення повернулося з відміткою «адресат відсутній», що відповідно до пункту 5 частини 6 статті 272 ЦПК України вважається днем вручення судового рішення. Таким чином, суд вважає відповідача належним чином повідомленим про відкриття провадження та забезпеченим у реалізації процесуальних прав. Крім направлення процесуальних документів засобами поштового зв`язку за зареєстрованим місцем проживання відповідача, судом вжито додаткових заходів повідомлення відповідача. Зокрема, суд направив ухвалу про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та доданими до неї матеріалами на електронну адресу, зазначену відповідачем при укладенні кредитного договору, яка доставлена відповідачу 19.01.2026, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Суд також повідомив його про розгляд справи через офіційний вебсайт «Судової влади України» шляхом розміщення відповідного оголошення та повідомляв за допомогою телефонного зв`язку, що підтверджується матеріалами справи. Незважаючи на всі можливі заходи, вжиті судом для належного повідомлення відповідача про розгляд справи, останній не скористався наданими йому процесуальними правами не повідомив суд про свою позицію у справі, не надав жодних пояснень чи доказів, які могли б спростувати вимоги позивача, а тому суд розглядає справу за наявними у ній матеріалами відповідно до положень статей 178, 279 ЦПК України Процесуальні дії у справі: Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області 12.12.2025 відкрив провадження у справі та постановив розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без судового засідання та повідомлення сторін, на підставі наявних у матеріалах справи даних. Також судом задоволено клопотання про витребування доказів по справі. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Розгляд справи може проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Відповідно до ч.8 ст.279 ЦПК при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). За таких обставин, суд вважає можливим розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом: Судом встановлено, 10.03.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (позивач) та [PERSON] (відповідач) укладено Договір № 4459714 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «98186». Отже, заповненням анкети-заяви Позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчить, що він повідомлений Кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: сума кредиту складає 3000 грн., строк кредиту 350 днів: з 10.03.2024 року по 23.02.2025 року, стандартна процентна ставка становить 2,5 % в день та застосовується в межах строку кредиту. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів. (а.с. 18-28). ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надав кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку Відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. За інформацією ТОВ "Універсальні платіжні рішення « ТОВ «УПР», відповідно до зазначеного договору № 4459714 від 10.03.2024 було успішно перераховано грошові кошти у сумі 3000 грн. на платіжну карту [NUMBER] , що підтверджується довідкою платіжного провайдера - (а.с.43). За інформацією АТ «Універсал Банк» на [PERSON] була емітована картка [NUMBER] , на яку 10.03.2024 зараховані кошти в сумі 3000 грн за ініціативою ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (а.с.113). Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало кредит в сумі 3000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] . У період кредитування Відповідачем не здійснено оплати на рахунок Первісного кредитора, спрямовані на оплату тіла кредиту та процентів за користування грошовими коштами у сумі 3000.00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості у відповідача за період з 10.03.2024 по 25.10.2024 наявна заборгованість в сумі 21750 грн, з якої заборгованість з тіла кредиту 3000 грн, заборгованості за процентами 17250 грн, штрафні санкції 1500 грн (а.с. 44-50). 25.10.2024 між ТОВ «ФК» Фінтраст Україна » та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» укладено Договір факторингу № 25/10/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передає/відступає ТОВ «ФК» Фінтраст Україна » за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК» Фінтраст Україна» приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 51-60). Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №25/12/2024 від 25.10.2024, ТОВ «ФК» Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 21750 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту 3000 грн, заборгованості за процентами 17250 грн, штрафні санкції 1500 грн (а.с. 51). Рішенням №251124/1 єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінтраст Україна» на нове найменування ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» (а.с. 68). Станом на дату укладання Договору факторингу від 25.10.2024 року №25/10/2024, строк дії Договору № 4459714 від 10.03.2024 року не закінчився. А тому, в межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та Відповідачем, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» у період з 26.10.2024 року по 23.02.2025 року (121 календарний день) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 9075 грн, що підтверджується розрахунком (а.с. 49-50). 28.10.2024 року відповідачу направлено повідомлення про відступлення прав вимог (а.с.65). Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права: Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. За положенням статті 5 ЦПК, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 76 ЦПК передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з ст. 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із положень ст.525, ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною 1 ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. На підставі досліджених у справі доказів, суд робить висновок, що між сторонами виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням кредитного договору. [PERSON] , будучи вільним в укладенні кредитного договору, виборі контрагента і визначенні умов договору, будучи обізнаним з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами та інших платежів, підписав кредитний договір, чим погодив його умови. [PERSON] отримав кредитні кошти і у нього виникли зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі. Матеріали справи містять відомості, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, у передбачений в договорі строк кошти (суми позики) та проценти у повному обсязі не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість. Аналіз матеріалів справи також свідчить про наявність доказів на підтвердження того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце, документи, надані позивачем, містять відомості про те, що право вимоги за кредитом відповідача увійшло до пакету передачі активів на користь позивача. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договорами не виконав, у передбачений в договорах строк кошти (суми позики) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основним зобов`язанням за договором № 4459714 від 10.03.2024 року в сумі 3000.00 грн. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за кредитними договорами, суд зазначає таке. Згідно із положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Таким чином, позивач відповідно до ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Позивач, пред`являючи позов, крім заборгованості за основною сумою боргу, просив стягнути з відповідача відсотки за користування кредитом, які, відповідно до розрахунку заборгованості, нараховані в межами строку дії кредитного договору. За договором кредитної лінії № 4459714 від 10.03.2024 року позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за відсотками в розмірі 26 325 грн за період 10.03.2024 року по 23.02.2025 року, що підтверджується розрахунками заборгованості (а.с.44-48 ,49-50). Разом з тим, при укладанні договору позивач не врахував наступні положення закону. Підпунктом 6 пункту 5 Закону України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон № 3498-IX) стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою, згідно з максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Закон України № 3498-XI набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %. Встановлений законодавцем перехідний період є спеціально визначеним часом, протягом якого учасники ринку зобов`язані адаптувати свої кредитні продукти та механізми нарахування процентів до нових вимог. Таким чином, у цій справі підлягають застосуванню саме норми перехідного періоду, які встановлюють поетапні обмеження щодо максимально допустимого розміру денної процентної ставки. Отже, за договорами споживчого кредиту максимальний розмір денної процентної ставки законодавчо обмежений і не може перевищувати: у період з 24.12.2023 по 21.04.2024 2,5 %, з 22.04.2024 по 19.08.2024 1,5 %, а з 20.08.2024 1 %. Зазначені обмеження встановлені з метою недопущення нарахування кредитодавцями надмірних фінансових зобов`язань та забезпечення балансу інтересів кредитора і споживача фінансових послуг. Перевіряючи наданий позивачем розрахунок суд встановив, що сума заборгованості за кредитним договором за нарахованими відсотками за період з 10.03.2024 по 21.04.2024 року із застосуванням процентної ставки 2,5% становить 3225 грн. Розмір процентної ставки за цей період (1,63 % знижена і 2,5 %) узгоджується з вимогами закону та не перевищує граничних значень, установлених законодавством. Це підтверджується поданим до матеріалів справи розрахунком, з яким суд погоджується. Разом з тим, з 22.04.2024 до 23.02.2025 позивач нарахував проценти в розмірі 2,5 %. Згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. За таких обставин, умови укладеного між сторонами договору щодо встановлення процентної ставки 2,5% в день після 22.04.2024, відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемними. За підрахунками суду в період з 22.04.2024 по 19.08.2024 року сума відсотків становить 5400 грн (3000 х 1,5% х 120). За період з 20.08.2024 по 23.02.2025 року сума відсотків становить 5640 грн (3000 х 1% х 188 ). У підсумку, загальна сума заборгованості за процентами в період 10.03.2024 року по 23.02.2025 становить 14 265 грн (3225+5400+5640). Відповідачем не доведена сплата процентів за договором в повному обсязі. Суд вважає доведеним позов в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №4459714 від 10.03.2024 року в загальній сумі 17265 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту 3000 грн, простроченої заборгованості за сумою відсотків 14265 грн. Щодо стягнення заборгованості за штрафом в розмірі 1500,00 грн. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ, серед іншого, внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України та доповнено його пунктом 18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) та інших платежів за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань. Аналогічний правовий висновок, щодо аналізу п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі №910/10901/23, який, відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, застосовується судом під час ухвалення судового рішення у подібній справі. Згідно правового висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі №706/68/23 (провадження № 61-8279св23), дія п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір. Відповідно до статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (див. постанови від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що хоча умовами кредитного договору сторони і обумовили нарахування та сплату позичальником пені, штрафів та процентів за порушення грошового зобов`язання, проте п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальники у період воєнного стану звільняються від сплати неустойки (штрафу, пені) та інших платежів за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання), в тому числі, і в кредитних зобов`язаннях. У зв`язку з викладеним, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за неустойка в розмірі 1500,00 грн задоволенню не підлягають. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Судовий збір, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлені вимоги про стягнення витрат по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. Судом задоволено позовні вимоги на загальну суму 17265,00 грн, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 356,78 грн (2422,40 х 17265 грн/30825), що пропорційно задоволеним позовним вимогам. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, згідно з ч.2 ст. 141 ЦПК України, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Представником позивача на виконання вказаних вище вимог, а саме підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн., суду надано договір про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024 року; детальний опис робіт. Судом встановлено, що спір, який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 4000,00 грн. Судом задоволено позовні вимоги на загальну суму 17265 грн, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 240,39 грн (4000 х 17265 грн/30825), що пропорційно задоволеним позовним вимогам. Висновки суду. Дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, суд вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги позивача та стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК» Фінтраст Капітал» заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 17265 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 3000,00 грн, 14265 грн відсотки за користуванням кредитом. Згідно статті 141 ЦПК України судовий збір та інші витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню витрати на сплату судового збору в сумі 1 356,78 грн та витрат на правничу допомогу в сумі 2 240,39 грн, а всього 3 597,17 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial