Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

02.12.2025 р. до Чернігівського районного суду Чернігівської області через електронний суд надійшла позовна заява від позивача до відповідача, в якій позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] : 1) заборгованість за договорами позики від 16.11.2023 р. та 27.04.2024 р. в сумі 1 458,43 євро станом на 30.11.2025 р., у тому числі: 1 380,00 євро основний борг за зазначеними договорами, 60,24 євро 3 % річних за період з 28.11.2023 р. по 30.11.2025 р. та 18,19 євро 3 % річних за період з 27.04.2024 р. по 30.11.2025 р; 2) судові витрати у розмірі 15 968,96 грн, з яких: 968,96 грн судовий збір, сплачений за подання позовної заяви та 15 000,00 грн витрати на правничу допомогу. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 16.11.2023 р. надав відповідачу грошові кошти у сумі 1 000 євро зі строком повернення до 28.11.2023 р., а 27.04.2024 р. повторно надав у борг 380 євро зі строком повернення до 10.05.2024 р. Відповідач у встановлені строки отримані кошти не повернув, свої зобов`язання належним чином не виконав, на вимоги про добровільне погашення заборгованості не реагує та ухиляється від виконання обов`язку. У зв`язку з простроченням виконання грошових зобов`язань позивач вважає, що відповідно до вимог цивільного законодавства має право на стягнення суми основного боргу у розмірі 1 380 євро, а також 3 % річних за час прострочення у сумі 60,24 євро за період з 28.11.2023 р. по 30.11.2025 р. та 18,19 євро за період з 27.04.2024 р. по 30.11.2025 р. Загальна сума заборгованості, яку просить стягнути позивач, становить 1 458,43 євро, що станом на 30.11.2025 р. за офіційним курсом НБУ складає 71 276,24 грн, а також понесені судові витрати. Таким чином, позивач звертається з даним позовом до суду, оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення позики та не сплатив належні до стягнення суми заборгованості. Ухвалою судді від 04.12.2025 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до вимог ст. ст. 280, 281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за зареєстрованим місцем проживання, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін не подав. Крім того, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно з розписки [PERSON] від 16.11.2023 р., встановлено, що відповідач взяв у позивача 1 000,00 євро та зобов`язався віддати її 28.11.2023 р. включно плюс 10 % зверху (а.с.28). Згідно із розпискою [PERSON] від 27.04.2024 р., встановлено, що відповідач отримав від позивача у борг гроші в сумі 380,00 євро та зобов`язався їх повернути в строк до 10.05.2024 р. (а.с.29). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вищевказаного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України вбачається, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої ЗУ від 17.07.1997 р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Великої палати Верховного суду в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) від 16.01.2019 р., зроблено правовий висновок, за яким, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. У п. 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 р. у справі № 500/5194/16 зроблено висновок, що при стягненні заборгованості в іноземній валюті за курсом НБУ на день виконання рішення, у судовому рішенні зазначається сума боргу лише в іноземній валюті, а еквівалент у гривнях визначається виконавцем. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу за зазначеними вище договорами позики у розмірі 1 380,00 євро (1 000,00 євро + 380,00 євро). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За статтею 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, з урахуванням викладеного, а також з огляду на те, що позика була надана без нарахування відсотків та відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань, суд визнає, що позивач має право на стягнення з відповідача, крім суми основного боргу, трьох відсотків річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Сума боргу за розпискою від 16.11.2023 р. становить 1 000,00 євро, які відповідач зобов`язувався повернути 28.11.2023 р. Суд зазначає, що позивач при здійсненні розрахунку 3 % річних неправильно визначив початок періоду прострочення, оскільки нарахування здійснено з 28.11.2023 р. Разом з тим, відповідно до ст. ст. 530, 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання лише після спливу встановленого договором строку його виконання. Оскільки строк повернення позики був визначений до 28.11.2023 р. включно, останнім днем належного виконання зобов`язання є 28.11.2023 р., а прострочення настало з 29.11.2023 р. Таким чином, нарахування 3 % річних мало здійснюватися з 29.11.2023 р., а не з 28.11.2023 р., у зв`язку з чим розрахунок позивача підлягає коригуванню. Період прострочення: з 29.11.2023 р. по 30.11.2025 р. (733 дні). З 29.11.2023 р. по 31.12.2023 р. (33 дні): 1 000,00 євро х 0,03 х 33 дні / 365 дні = 2,71 євро; З 01.01.2024 р. по 31.12.2024 р. (366 дні): 1 000,00 євро х 0,03 х 366 дні / 366 дні = 30,00 євро; З 01.01.2025 р. по 30.11.2025 р. (334 дні): 1 000,00 євро х 0,03 х 334 дні / 365 дні = 27,45 євро. Так, загальний розмір 3% річних за період прострочення з 29.11.2023 р. по 30.11.2025 р. за розпискою від 16.11.2023 р. становить: 2,71 євро + 30,00 євро + 27,45 євро = 60,16 євро. Сума боргу за розпискою від 27.04.2024 р. становить 380,00 євро, які відповідач зобов`язувався повернути 10.05.2024 р. Суд також зазначає, що позивач при здійсненні розрахунку 3 % річних неправильно визначив початок періоду прострочення, оскільки нарахування здійснено з 27.10.2024 р. Разом з тим, відповідно до ст. ст. 530, 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання лише після спливу встановленого договором строку його виконання. Оскільки строк повернення позики був визначений до 10.05.2024 р. включно, останням днем належного виконання зобов`язання є 10.05.2024 р., а прострочення настало з 11.05.2024 р. Таким чином, нарахування 3% річних мало здійснюватися з 11.05.2024 р., а не з 27.10.2024 р., у зв`язку з чим розрахунок позивача підлягає коригуванню. Період прострочення: з 11.05.2024 р. по 30.11.2025 р. (569 дні). З 11.05.2024 р. по 31.12.2024 р. (235 дні): 380,00 євро х 0,03 х 235 дні / 366 = 7,32 євро; З 01.01.2025 р. по 30.11.2025 р. (334 дні): 380,00 євро х 0,03 х 334 дні / 365 дні = 10,43 євро. Так, загальний розмір 3% річних за період прострочення з 11.05.2024 р. по 30.11.2025 р. за розпискою від 27.04.2024 р. становить: 7,32 євро + 10,43 євро = 17,75 євро. Таким чином, оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, перевіривши правильність здійснених позивачем розрахунків та надавши їм належну правову оцінку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивачем допущено помилки при визначенні початку періоду прострочення та здійсненні розрахунку 3 % річних за договорами позики від 16.11.2023 р. та від 27.04.2024 р., у зв`язку з чим нарахування підлягає коригуванню. Разом з тим, сам факт наявності заборгованості та обов`язок відповідача повернути суму позики підтверджуються матеріалами справи та відповідачем не спростовані. Відповідачем не подано жодних доказів належного виконання зобов`язань, не надано контррозрахунків 3 % річних, а також не подано заперечень щодо розміру основного боргу чи порядку його нарахування. Матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б спростовували доводи позивача у частині існування боргу. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договорами позики у загальному розмірі 1 457,91 євро, що складається з: 1 380,00 євро основний борг, 60,16 євро 3 % річних за розпискою від 16.11.2023 р., 17,75 євро 3 % річних за розпискою від 27.04.2024 р. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до квитанції про сплату № 2163-6740-5308-4325 від 01.12.2025 р., встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання даної позовної заяви до суду у розмірі 968,96 грн. Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, іншу судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Станом на 30.11.2025 р. за офіційним курсом НБУ 1 євро становить 48,8719 грн. Ціна позову по даній справі: 71 276,24 грн (1 458,43 євро х 48,8719). Суд частково задовольнив позовні вимоги на суму 71 250,83 грн (1 457,91 євро х 48,8719 грн). Розмір задоволених позовних вимог 99 % (71 250,83 грн / 71 276,24 грн). Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 959,27 грн (968,96 грн х 0,99), як того вимагає ст. 141 ЦПК України. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Із матеріалів справи вбачається, що правнича допомога позивачу надавалася адвокатом Шолох О.В. на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 21.11.2025 р. (а.с.13) Відповідно до розрахунку оплати витрат на правову допомогу (правничу допомогу) (акт виконання робіт) від 01.12.2025 р. (а.с.14) та квитанції № 3113637 (а.с.15), встановлено, що загальна вартість наданих послуг адвоката складає 15 000,00 грн (а.с.15). Суд, з урахуванням складності справи, спрощеного порядку її розгляду, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, з урахуванням принципу розумності та справедливості, вважає вказані витрати не співмірними зі складністю справи та обсягом зазначених адвокатом послуг, що є підставою для визначення витрат на правничу допомогу у меншому розмірі, а саме 5 000,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial