Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер батько сторін [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право власності на земельну ділянку, площею 3,05 га, що розташована на території с. Нагірне Ізмаїльського району Одеської області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номери 5124182400:01:0030251, 5124182400:01:0040216, 5124182400:01:0030153. Однак, при зверненні позивача до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, у видачі свідоцтва йому було відмовлено, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що й стало підставою для звернення до суду. Позивач до судового засідання не з`явився, від його представника адвоката Златі Н.С., надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання також не з`явились, направили до суду заяви про визнання позову, просили розглянути справу за їх відсутності. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено судом, [INFO] помер батько сторін [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 06 лютого 2025 року Ренійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 44). Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Отже, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право власності на земельну ділянку площею 3,05 га, що розташована на території с. Нагірне Ізмаїльського району Одеської області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номери 5124182400:01:0030251, 5124182400:01:0040216, 5124182400:01:0030153. Частиною 1 ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України). За життя, [PERSON] на випадок своєї смерті заповідального розпорядження не залишив, тому спадкоємство здійснюється за законом. Сторони по справі діти спадкодавця, входять до кола спадкоємців першої черги за законом. З витребуваної у Ренійській державній нотаріальній конторі Одеської області спадкової справи, яка відкрита після померлого [INFO] [PERSON] , встановлено, що позивач 12 травня 2025 року звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Отже, позивач прийняв спадщину у відповідності до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини, у строки визначені ч. 1 ст. 1270 ЦК України. Відповідачі в свою чергу, ніяких дій з прийняття спадщини не вчинили, не заперечують проти прийняття спадщини позивачем, про що свідчать подані заяви про визнання позовних вимог. Однак, при зверненні позивача до державної нотаріальної контори, у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, про що видано відповідну постанову. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, що визначено ч. 5 ст. 1268 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. На підтвердження своїх позовних вимог, позивач надав суду копії документів, які підтверджують право власності та видавалися на ім`я померлого [PERSON] , а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не позбавляє спадкоємця можливості оформити своє право на спадщину, що визначено ч. 3 ст. 1296 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом, що визначено ст. 328 ЦК України. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України). Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів.Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають чинному законодавству, а тому мають бути задоволені. Згідно ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки у своїй заяві представник позивача просила залишити судові витрати за позивачем, питання про стягнення судових витрат з відповідачів судом не розглядалось. На підставі викладеного та

Outcome: approved