Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

До Хотинського районного суду Чернівецької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначає, що 03.01.2022 року між [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна» укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2775466, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає 5000 грн. ТОВ «Лінеура Україна» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну йому суму, відповідач зі свого боку не виконав умови Кредитного договору. Станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 25352 грн., що включає: 5000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 20352 грн. - заборгованість за процентами. 10.08.2023 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу № ККЛУ-10082023. Згідно вищевказаного Договору ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Лінеура Україна», включно і до [PERSON] за кредитним договором № 2775466 від 03.01.2022 року. Враховуючи вище наведене, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 2775466 від 03.01.2022 року у розмірі 25352 грн. та судові витрати, які включають 2422,40 грн. - судовий збір, 8000 грн. - витрати на правову допомогу. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 19 грудня 2025 року постановлено провести розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просить суд слухати справу у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просить розгляд справи провести у його відсутності. Також, подав заяву про застосування строку позовної давності, в якій зазначає, що кредитний договір був укладений у січні 2021 року, позовну заяву подано у вересні 2025 року, тобто поза межами трирічного строку щодо основної суми боргу та поза межами річного строку щодо штрафних санкцій. Просить застосувати наслідки спливу строків позовної давності до позовних вимог ТОВ «Кредит-Капітал» та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що 03.01.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2775466, згідно умов якого Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (п.1.2 Договору). Сторони погодили наступні умови надання кредиту: сума кредиту становить 5000,00 грн.; строк кредиту 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів; стандартна процентна ставка складає 1,99% та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 Договору; знижена процентна ставка становить 0,01% та застосовується, якщо клієнт до 23.01.2022 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту (п.п. 1.2-1.4 Договору). Згідно п. 1.5, 1.6 Договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору за стандартною ставкою становить 45138,26%, за зниженою - 12731,36%; орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору за стандартною ставкою складає 40820,00 грн., за зниженою ставкою - 38840,00 грн. Відповідно до п.2.1 Договору, Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки Клієнта, реквізити якої надані Клієнтом Товариству з метою отримання кредиту. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та році (п.3.1 Договору). [PERSON] підписав Кредитний договір № 2775466 від 03.01.2022, додаток № 1 до вказаного договору - графік платежів та паспорт споживчого кредиту із застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором А392, який йому відправлено на номер телефону [NUMBER] 03.01.2022 о 18:03:08, що підтверджується довідкою про ідентифікацію ТОВ «Лінеура Україна». Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» - сервіс онлайн платежів iPay.ua № 3010-0403 від 04.03.2024 року, згідно якої 03.01.2022 року було успішно перераховано кошти на суму 5000 грн. на карту № [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 129042110, призначення платежу: Зарахування 5000 грн. на карту [NUMBER] . Крім того, згідно відповіді АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-260126/102699-БТ від 02.02.2026 р. на ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 15.01.2026 р. встановлено, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] . По вказаному рахунку було зарахування коштів на суму 5000 грн. від 03.01.2022 року. Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № 2775466 від 03.01.2022 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту, загальна сума заборгованості [PERSON] станом на 10.08.2023 року становить 25352 грн., що включає: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 5000 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків - 20352 грн. Відступлення прав вимоги від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» підтверджується Договором факторингу № ККЛУ-10082023 від 10.08.2022 року; Актом приймання-передачі реєстру боржників від 10.08.2023 року; платіжною інструкцією № 72296 від 10.08.2023 р. та витягом з реєстру божників до договору факторингу № ККЛУ-10082023 від 10.08.2022 року. Згідно витягу з реєстру божників до Договору факторингу № ККЛУ-10082023 від 10.08.2022 року, до ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до відповідача на суму 25352 грн., яка включає: прострочену заборгованість за сумою кредиту 5000 грн.; прострочену заборгованість за сумою відсотків 20352 грн. Таким чином, досліджені судом письмові докази підтверджують укладення відповідачем кредитного договору та отримання ним кредитних коштів, а також неналежне виконання ним умов договору. Розрахунок заборгованості підтверджує існування заборгованості, зазначеної у позовній заяві, яка відповідачем не спростована жодними доказами. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1)припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. Договір укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України "Про електронну комерцію", містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Договір був укладений шляхом його безпосереднього підписання позичальником електронним цифровим підписом. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Вищевказаний кредитний договір № 2775466 від 03.01.2022 року підписаний відповідачем електронним підписом, а тому, наявність електронного підпису сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Також, частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), згідно зі статтею 1077 ЦК України, одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу. Положеннями Цивільного кодексу України не містять жодних обмежень щодо предмету договору факторингу (право грошової вимоги), за критерієм віднесення носія вказаної заборгованості до кола суб`єктів господарювання. Відповідно до статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною першою статті 1082 ЦК України передбачено зобов`язання боржника здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Суд вважає, що копія договору факторингу та реєстру права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Щодо тверджень відповідача про пропуск позивачем строків позовної давності. Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності. Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України). Як встановлено судом, кредитний договір між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено 03.01.2022 року. З даним позовом позивач звернувся до суду, сформувавши позовну заяву в системі «Електронний суд» 12.09.2025 року, зареєстрована дана позовна заява у суді 22.09.2025 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Так, законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», установлено відмінити з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Окрім того, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією РФ проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжується і на даний час. Так, згідно пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції від 27.04.2025 року, визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України виключено на підставі Закону № 4434-IX від 14.05.2025 «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності». Закон України № 4434-IX від 14.05.2025 «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» набув чинності 4 вересня 2025 року. Так, згідно умов Кредитного договору, перший платіж відповідач повинен був здійснити 23.01.2022 року, отже перебіг строків позовної давності починається саме з 23.01.2022 року. Однак, враховуючи, що станом на 23.01.2022 року вже діяли норми пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, то строк, визначений статтею 257 продовжено на строк дії карантину, тобто до 30 червня 2023 року. Станом на 30 червня 2023 року в Україні діяв воєнний стан, та в силу пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України перебіг позовної давності зупинено до 04 вересня 2025 року. Так, перебіг строків позовної давності відновлено 04 вересня 2025 року. Враховуючи вищевикладене та те, що позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було подано 12.09.2025 року, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строки позовної давності. Щодо тверджень відповідача про пропуск позивачем строків позовної давності щодо стягнення заборгованості за штрафними санкціями. Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № 2775466 від 03.01.2022 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту, [PERSON] нараховано заборгованість у розмірі 25352 грн., що включає: прострочену заборгованість за сумою кредиту - 5000 грн.; прострочену заборгованість за сумою відсотків - 20352 грн. Так, Договором передбачено, що клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, згідно п. 1.4. та п. 1.4.1 Договору передбачено нарахування процентів за стандартною та зниженою процентною ставкою. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Умовами кредитного договору (розділ 6 Договору) встановлено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання клієнтом зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом Товариство має право нарахувати, а клієнт зобов`язаний сплатити штраф (штрафні санкції). Проте, суд звертає увагу, що відповідачу не було нараховано заборгованість за штрафними санкціями, відповідно до умов договору, а нараховані відсотки за користування кредитом не є штрафними санкціями. Таким чином, посилання відповідача в поданій до суду заяві на те, що позивачем пропущено річний строк щодо стягнення заборгованості за штрафними санкціями є безпідставними. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що, підписуючи кредитний договір, у якому зазначені сума кредиту, строки його повернення, а також вказані відсотки за користування кредитом, відповідач погодився із вказаними умовами договору та розміром відсоткової ставки, тому зобов`язаний його виконувати в повному обсязі. Жодних порушень нарахувань чи неправильності вказаного розміру заборгованості щодо нарахованих відсотків за користування кредитом, судом не встановлено. Оскільки відповідач [PERSON] свого обов`язку належним чином не виконав, своєчасно, в порядку, передбаченому договором, кошти в повному обсязі не повернув, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів та відсотків за укладеним договором заявлено обґрунтовано. Нарахування відсотків здійснено у межах строку дії кредитного договору та за відсотковою ставкою, передбаченою умовами договору, яку відповідач погодив, підписуючи кредитний договір. Враховуючи те, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти разом з процентами вчасно не повернув, суд приходить до висновку, що наявна заборгованість, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача за кредитним договором № 2775466 від 03.01.2022 р. на загальну суму 25352 грн., яка складається із: 5000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 20352 грн. - сума заборгованості за відсотками, розмір якої підтверджено наданими позивачем доказами. Доказів того, що [PERSON] сплатив заборгованість за вказаним кредитним договором, а також щодо неправомірності здійснення розрахунку заборгованості за наданим кредитом чи нарахування заборгованості за порушення грошового зобов`язання, суду відповідачем не надано, також не надано спростування наданих позивачем розрахунків. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Щодо судових витрат. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у сумі 2422,40 грн. Крім цього, у позовній заяві представник позивача просить стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 8000 гривень. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено: договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Апологет» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»; акт № 149 наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 05.09.2025 р. на суму 8000 грн.; детальний опис наданих послуг від 05.09.2025 р. Таким чином, представником позивача підтверджено обсяг наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Продан Р.М. не надав суду клопотання про зменшення судових витрат на оплату правничої допомоги. Суд вважає, що надані позивачем докази підтверджують витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката та є обґрунтованими. Враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, їх характер та необхідність, а також критерій розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат з розглядом справи, відсутність аргументованого клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених витрат, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. Зважаючи на те, що позов задоволено на користь позивача, суд, на підставі ст.141 ЦПК України, стягує з відповідача понесені позивачем при зверненні до суду судові витрати та витрати на правову допомогу. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved