Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою в якій просить визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [INFO] , право власності за набувальною давністю на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та господарськими будівлями та спорудами. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з 2011 року позивач безперервно володіє та користується житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та господарськими будівлями. Вважає, що наявні підстави визнати за ним право власності на зазначений житловий будинок та винести судове рішення про визнання права власності на майно за ним за наступних обставин. З 2011 року по теперішній час у володінні позивача перебуває житловий житловим будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вже більше десяти років позивач несе весь ризик та тягар утримання згаданого нерухомого майна. Фактично позивач є володільцем житлового будинку. Інші особи не декларують щодо згаданого нерухомого майна власних речових прав або інтересів. Враховуючи вищезазначені обставини, у зв`язку із добросовісним, безперервним володінням чужим майном, у позивача виникло право власності на вказаний у цій позовній заяві об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю у порядку ст.344 ЦК України, у зв`язку з чим він просить в судому порядку визнати за ним право власності на житловий будинок за набувальною давністю. На судове засідання позивач та його представник не з`явилися, надано заяву про розгляд справи без їх участі. На судове засідання представник відповідача не з`явився. За таких обставин, суд вважає можливим постановити рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, щодовідкою Милівської сільської ради Херсонської області №19 від 26.01.2026 зазначено, що позивач добросовісно заволодів будинком та продовжує відкрито та безперервно володіти нерухомим майном, а саме житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Факт законного, відкритого, добросовісного та безперервного користування житловим будинком також підтверджується тимчасовим договором про користування електричною енергією від 04.05.2018 №085043 укладений між суб`єктом електропостачання та позивачем, що надання послуг з постачання електроенергії ПРАТ ЕК Херсонобленерго до житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказане підтверджує відкритість, законність та добросовісність володіння майном, позивач укладав цивільно правові угоди щодо забезпечення користування майном. Інформацією з ДРРП підтверджується відсутність зареєстрованого права власності на вказаний житловий будинок. З 2011 року по теперішній час у володінні позивача перебуває житловий житловим будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вже більше десяти років позивач несе весь ризик та тягар утримання згаданого нерухомого майна. Зазначені обставини, як кожна окремо, так і в сукупності, свідчать про бажання позивачем на законодавчому рівні встановити право власності на будинок як і неможливість визнання за ним такого права, окрім як за зверненням до суду, з вимогою визнання права власності як за набувачем таких прав за набувальною давністю. Тобто позивач володіє спірним домоволодінням більше десяти років, при цьому набувши таке право добросовісно. Інших осіб, які претендують на це майно під час судового розгляду не встановлено. Згідно зі ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача засновані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов`язковій сукупності обставин, передбачених ч. 1 ст. 344 ЦК України, до яких насамперед відносяться законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ" № 5 від 7 лютого 2014 року, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскільки позивач відкрито на протязі більше 10 років володіє і користується спірним житловим будинком, при тому, що відсутні інші особи, які можуть заявити про своє право на нього, позивач набув права на будинок за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України.

Outcome: approved