Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

21.01.2025 р. на адресу Запорізького районного суду Запорізької області з ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.11.2024 р. надійшла вказана цивільна справа для розгляду за підсудністю. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2025 р. справа надійшла у провадження судді Запорізького районного суду Запорізької області Каряки Д.О. Відповідно до ч. 2 ст. 32 ЦПК України справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 ЦПК України, повинна бути прийняття до провадження судом, якому вона надіслана. Ухвалою суду від 27.01.2025 р. вказану цивільну справу прийнято до свого провадження та визначено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін та наданням відповідачу строку на подання відзиву. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, який було в подальшому неодноразово уточнено, востаннє 05.05.2025 р. в частині збільшення позовних вимог, в якій просив в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] , 2 018 255,08 грн. компенсації 1/2 частки проданого нею спільного майна подружжя, а також стягнути з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору (а.с.21-23, т.2). В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] послався на те, що з 03 липня 1998 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який було розірвано 19 квітня 2007 року Орджонікідзевським відділом РАЦС Запорізького МУІО, що підтверджується відповідним свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с.11-т.1). Під час шлюбу сторонами було придбано дві земельних ділянки: земельна ділянка 6, кадастровий номер 2322181600:08:001:0330, площею 0,12 за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2322181600:08:001:0329, площею 0,12 га за адресою: [ADDRESS] . Земельні ділянки були оформлені на [PERSON] . При розірванні шлюбу поділ майна між ними не здійснювався. Після розірвання шлюбу відповідач неодноразово просила надати згоду на продаж вказаних земельних ділянок, обіцяючи кошти потратити на сина. Але позивач не надавав згоди на це, так як чекав повноліття сина. Приблизно в 2015 році відповідач одружилася зі [PERSON] та взяла його прізвище. Після того, як син сторін - [PERSON] став повнолітнім та закінчив ВНЗ, вони втрьох вирішили продати вказані земельні ділянки, від продажу яких купити сину квартиру та машину. Решту коштів поділити між колишнім подружжям. Відповідач почала шукати покупців, після повідомила, що знайшла покупців на земельні ділянки, за які загалом можна отримати 90000 доларів США. Па теперішній час це відповідає 3 718 737 гри. за курсом НБУ. Вказані ціна влаштована усіх. Позивач надав нотаріально посвідчену згоду на продаж вищевказаних земельних ділянок та [PERSON] продала 19.05.2021 земельну ділянку 6, кадастровий номер 2322181600:08:001:0330 [PERSON] , 23.06.2021 земельну ділянку 4, кадастровий номер: 2322181600:08:001:0329 [PERSON] . В подальшому [PERSON] на кошти, отримані від продажу земельних ділянок придбала дві квартири, розташовані за адресою: [ADDRESS] , будинок 105. квартира [ADDRESS] , які оформила на себе. Сама ж відповідач проживає у квартирі свого чоловіка [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Також на кошти, отримані від продажу земельних ділянок відповідач придбала два автомобіля, які також оформила на себе: Skoda Octavia tour 2008. д.н. [NUMBER] , Skoda Octavia 2010, д.н. [NUMBER] . При цьому, відповідач квартиру та автомобіль сину не купила. Належну позивачу частку коштів не віддала, при цьому позивач не надав згоди на одноособове використання відповідачем грошей, отриманих від продажу земельних ділянок. Відповідач [PERSON] спочатку дозволила їх сину - [PERSON] жити у придбаній нею квартирі за адресою: [ADDRESS] та користуватися автомобілем Skoda Octavia tour 2008. д.н. [NUMBER] . В липні 2022 року син одружився, а [INFO] в подружжя народилася донька [PERSON] . Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо перемішеної особи місцем проживання малолітньої онуки є адреса: [ADDRESS] . Внаслідок погіршення відносин між відповідачем та їх сином - [PERSON] , відповідач в 2024 році відібрала у сина автомобіль та стала виганяти родину з квартири, що слугувало для подачі відповідачем до суду позову про виселення сина [PERSON] . Таким чином позивач вважає, що він має право на 1/2 частину коштів, отриманих відповідачем [PERSON] від продажу спільного майна, що в даному випадку становить 2 018 255,08 грн. 13.02.2025 р. відповідачем [PERSON] за допомогою підсистеми «Електронний суд» на електронну адресу суду надіслано відзив на позовну заяву. В якому просила частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] про поділ майна подружжя та стягнення компенсації за продане майно, яке перебувало у спільній сумісній власності. Вимоги позивача щодо компенсації йому суми у 1 859 368,5 грн. явно завищені та не підтверджуються жодним доказом, оскільки розмір суми, за яку було продано земельні ділянки зазначені у договорах купівлі-продажу це 1 155 000 грн. та 25 211 грн., та складають 1 180 211 грн. Крім того відповідач зазначила, що усі витрати, пов`язані із утриманням земельних ділянок, а також витрати, пов`язані із трансформацією ділянок у грошові кошти внаслідок їх продажу, відповідач понесла витрати на загальну суму 72662,69 грн., які також повинні враховуватись при визначенні суми компенсації Позивачеві, з яких: сплата відповідачем земельного податку на загальну суму 633,98 грн., оплата послуг із виготовлення Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 21.03.2016 при оформлення кадастрового номера, на суму 2000 грн., оплата послуг із нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу земельних ділянок на суму близько 7000 та 4500 грн., оплата за договором здійснення послуг з продажу нерухомості, укладеним з ріелтором [PERSON] : 5% від суми угоди - 57750 грн. та 12600 грн. - компенсація за дострокове розторгнення договору між відповідачем та ріелтором, на загальну суму 70350 грн., а також сплачений податок на доходи фізичних осіб та військовий збір з продажу другої земельної ділянки протягом 1 року після продажу першої земельної ділянки у сумі 1260,55 та 378,16, всього - 1638,71 грн. Враховуючи суму коштів, за які були продані земельні ділянки, витрати, пов`язані із утриманням земельних ділянок, а також витрати, пов`язані із трансформацією земельних ділянок у грошові кошти внаслідок їх продажу, попередньої сплати компенсації Позивачу у 250000 грн. доцільне встановити загальну, поки що підтверджену, вартість майна спільної сумісної власності Позивача та Відповідача для розподілу у розмірі 1 107 588,31 грн. - 250 000 грн. = 857 588,31 грн. Крім того, відповідач [PERSON] просила відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення та ухвалити рішення, яким розподілити спільне майно колишнього подружжя відповідача та позивача із розрахунку Позивачу 25% загальної вартості майна спільної сумісної власності, Відповідачу - 75% вартості майна спільної сумісної власності та зобов`язати Відповідача сплатити Позивачу 25% вартості майна спільної сумісності власності у розмірі 214 397,08 грн. (остаточна сума визначиться при надходження відповідей на запити), мотивуючи тим, що максимально самостійно забезпечувала виховання, розвиток та утримання своєї дитини, а Позивач свідомо ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина, здійснював утримання у мінімальних, недостатніх для розвитку дитини аліментах (а.с.116-123, т.1). Не погоджуюсь з поданим відзивом 21.02.2025 р. позивачем [PERSON] подано до суду відповідь на відзив, оскільки вважає його необґрунтованим. В обґрунтування заперечень послався на те, що він належним чином виконував свої батьківські обов`язки по відношенню до сина, якби б відповідач вважала, що він неналежно виконує батьківські обов`язки, то вона мала б можливість звернутись до суду з відповідним позовом. Щодо посилань відповідача на те, що нею було сплачено йому 250 000,00 грн. за надання згоди на продаж земельних ділянок, то це не відповідає, дійсності відповідач цих грошей позивачу не передавала. Він біля офісу нотаріуса передав відповідачу дві зави зі згодою на продаж земельних ділянок, при цьому був присутній лише їх син, більше нікого не було. Крім того, щодо посилань відповідача на те, що нею понесені витрати пов`язані із утриманням земельних ділянок, а також витрати, пов`язані із трансформацією ділянок у грошові кошти внаслідок їх продажу, позивач зазначив, що відповідач у 2021 році сплачувала кошти на підставі самостійно укладених угод. Це були її власні рішення за які він не може нести відповідальності. Гроші були витрачені [PERSON] не на утримання майна, а на його продаж. За таких підстав позивач просив не приймати до уваги відзив відповідача (а.с.239-242, т.1). 21.02.2025 р. позивачем [PERSON] подано до суду заяву про зменшення позовних вимог (а.с.244-245, т.1). Враховуючи обставини викладені відповідачем у відзиві, щодо вартості земельних ділянок, позивач погодився з вартістю продажу земельних ділянок, що зазначені у договорах купівлі продажу, таким чином сума компенсації 1/2 частки проданого відповідачем спільного майна подружжя відповідає 988 611,23 грн., вказана сума складається з: 967 565,66 грн. (577500,00 грн. - сума боргу, 324937,01 грн. - інфляційні втрати, 65128,65 грн. - 3% річних) від продажу земельної ділянки 6 кадастровий номер 2322181600:08:001:0330, площею 0,12 за адресою: [ADDRESS] , та 21045,57 грн. (12605,5 грн. - сума боргу, 7052,78 грн. - інфляційні втрати, 1387,29 грн. - 3% річних) від продажу земельної ділянки 4, кадастровий номер 2322181600:08:001:0329 площею 0,12 га за адресою: [ADDRESS] . Не погоджуючись із поданою позивачем заявою про зменшення позовних вимог, 12.03.2025 р. відповідачем [PERSON] за допомогою підсистеми «Електронний суд» на електронну адресу суду надіслано уточнений відзив в якому просить частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] про поділ майна подружжя та стягнення компенсації за продане майно, яке перебувало у спільній сумісній власності, визначивши загальну вартість майна спільної сумісної власності позивача та відповідача для розподілу у розмірі 833 969, 95 грн. Крім того, просить відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення та ухвалити рішення, яким розподілити спільне майно колишнього подружжя Відповідача та Позивача із розрахунку Позивачу 25% загальної вартості майна спільної сумісної власності, Відповідачу - 75% вартості майна спільної сумісної власності та зобов`язати Відповідача сплатити Позивачу 25% вартості майна спільної сумісності власності у розмірі 208 492,48 грн. Відповідач [PERSON] послалась на те, що усі витрати, пов`язані із утриманням земельних ділянок, а також витрати, пов`язані із трансформацією ділянок у грошові кошти внаслідок їх продажу також є зобов`язанням обох сторін та підлягають компенсації понесених витрат. Також Відповідач наполягає на тому, що витрати на послуги ріелтора [PERSON] також повинні бути включені до розрахунку, це не особиста примха відповідача, т.к. цей специфічний вид послуг відповідач не змогла б здійснювати сама, через завантаженість на роботі, а треба було спілкуватись з клієнтами у робочий час, передбачений трудовим договором на державній службі, возити людей на об`єкт, наводити лад на території. Запорізьким районним судом Запорізької області розглядається справа № 335/7097/24 за позовом Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з продажу нерухомого майна. 27.01.2025 року у процесі подання пояснень Позивач [PERSON] підтвердила що відповідач [PERSON] за її сприяння здійснила фінансування прибирання земельних ділянок з метою придання їм кращої купівельної спроможності для подальшого продажу. Та зазначила що Відповідач сплатила за це 800-900 доларів США, тому [PERSON] вважає, що до витрат, пов`язаних з утриманням майна слід додатково долучити ще суму 850 доларів США за приведення у купівельний передпродажний вигляд земельних ділянок. Цей факт підтверджується аудіозаписом судового засідання від 27.01.2025, який надається разом з поточним відзивом. Також слід додати, що ці роботи були проведені та кошти сплачені десь у квітні 2021 року, тому, відповідно до інформації Національного банку України курс долара станом на 01.04.2021 складав 27,8226 грн, на 30.04.2021 складав 27,75 грн, середній - 27,7863 грн. (додаток 2,3). Таким чином додатково до заявлених раніше витрат з утримання земельних ділянок слід додати суму 850*27,7863 = 23618, 36 грн. На час подання уточненого відзиву на позовну заяву документально підтверджені суми тільки 1 180 211 (земля) - 70350 (ріелтор) - 1638,71 (податки) - 633,98 (зем.податки) - 23618,36 (земельні роботи) = 1 083 969,95 грн., мінус сплачені 250 000 грн., тобто сума загальної вартості майна спільної сумісної власності позивача та відповідача для розподілу становить 833 969, 95 грн. (а.с.1-5, т.2). 05.05.2025 р. представником позивача [PERSON] - адвокатом Гайворонським О.Ю. за допомогою підсистеми «Електронний суд» на електронну адресу суду надіслано заяву про уточнення позовних вимог - збільшення позовних вимог. В обґрунтування чого послався на те, що відповідач до відзиву надала аудіозапис судового засідання від 27.01.2025 у справі № 335/7097/24, під час якого [PERSON] пояснювала, що [PERSON] ще з 2011 року хотіла продати земельні ділянки. В 2021 році між ріелтором та відповідачем було укладено два договори на надання послуг з продажу вказаних ділянок. Кожна ділянка коштувала близько 45000 доларів США. Перша ділянка була продана за 42000 доларів США. Після того, як ріелтором був знайдений покупець на другу земельну ділянку і узгоджена з ним ціна - 44000 доларів США, [PERSON] розірвала договір з ріелтором та заявила, що передумала продавати. Проте, через 10 днів вона продала земельну ділянку родичці цього ж клієнта - [PERSON] за 25 211 грн. Як вбачається з цього ауді-озапису, продаж другої земельної ділянки за 44000 доларів США [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала. Тобто продаж земельної ділянки [PERSON] за 44000 доларів США підтверджується аудіозаписом з поясненнями [PERSON] та [PERSON] . Так як самим відповідачем надані докази, що підтверджують продаж земельної ділянки не за 25 211 грн., а за 44000 доларів США, то позивач погоджується з такою ціною. [PERSON] 19.05.2021 продала земельну ділянку 6, кадастровий номер 2322181600:08:001:0330 [PERSON] за 1 155 000 грн., а 23.06.2021 - земельну ділянку 4, кадастровий номер: 2322181600:08:001:0329 [PERSON] за 44000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, що є у вільному доступі, станом на 23.06.2021 відповідало 1 201 420 грн. ( 27,3050х44000). Відповідно, на 1/2 частку позивача у проданому майні припадає: 1 155 000:2 = 577 500 грн.; 1 201 420:2 = 600 710 грн. Інфляційні втрати відповідно до суми заборгованості у розмірі 57 7500 грн. за період з 19 травня 2021 року по 14 квітня 2025 року складають 345 801,36 грн. (577500 х 1.59879023 - 577500). Інфляційні втрати відповідно до суми заборгованості у розмірі 600 710 грн. за період з 23 червня 2021 року по 14 квітня 2025 року складають 357 782,29 грн. (600 710 х 1.59559903 - 600 710 ). Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. З 19 травня 2021 року по 14 квітня 2025 року кількість днів прострочення склала 1427 днів. 577500*3*1427:365:100= 67 733,63 грн. З 23 червня 2021 року по 14 квітня 2025 років кількість днів прострочення склала 1392 дня. 600 710 *3*1392:365:100 = 68 727,80 грн. Таким чином, сума компенсації 1/2 частки проданого відповідачем спільного майна подружжя відповідає 2 018 255,08 грн. Вказана сума складається з: 991 034,99 грн. (577500 грн. сума боргу, 345 801,36 грн. інфляційних втрат, 67 733,63 грн. 3% річних) від продажу земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2322181600:08:001:0330, площею 0.12 га.; 1 027 220,09 грн. (600710 грн. сума боргу, 357782,29 грн. інфляційних втрат, 68727,80 грн. 3% річних) від продажу земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2322181600:08:001:0329, площею 0.12 га. Представник позивача просить в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 2 018 255, 08 грн. компенсації 1/2 частки проданого нею спільного майна подружжя (а.с.21-23, т.2). 29.05.2025 р. відповідачем [PERSON] за допомогою підсистеми «Електронний суд» на електронну адресу суду надіслано відзив на позовну заяву в якому посилається на те, що позивачем пропущений строк позовної давності на звернення до суду з відповідним позовом. Крім того сума заявлених вимог явно завищена, оскільки усі витрати, пов`язані із утриманням земельних ділянок, а також витрати, пов`язані із трансформацією ділянок у грошові кошти внаслідок їх продажу також є зобов`язанням обох сторін та підлягають компенсації понесених витрат. Таким чином, з урахуванням фактичної суми отриманих доходів із продажу майна, що перебувало у спільній сумісній власності позивача та відповідача та витрат на його утримання, розподілу між подружжям підлягає сума: 1 180 211 (земля) - 70350 (ріелтор) - 1638,71 (податки) - 633,98 (зем.податки), 23 618,36 (земельні роботи) = 1 083 969,95 грн. - 250 000,00 грн., попередньої компенсації позивачу. При цьому відповідач вважає, що буде справедливим відступити від рівності часток та розподілити спільне майно колишнього подружжя із розрахунку: позивачу 25% (у розмірі сплачених ним аліментів на утримання сина) загальної вартості майна спільної сумісної власності, відповідачу - 75% загальної вартості майна спільної сумісної власності. Щодо посилань позивача на стягнення інфляційних втрат та 3% річних, то відповідач вважає ці вимоги безпідставними, оскільки між сторонами відсутні грошові зобов`язання і на сімейні правовідносини дані вимоги не поширюються. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Гайворонський О.Ю. вимоги, викладені в уточненій позовній заяві підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала частково з підстав викладених нею у відзиві. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіславши 18.02.2025 р. письмові пояснення щодо позовних вимог та просив проводити розгляд справи без його участі. Зі змісту письмових пояснень наданих [PERSON] вбачається що він підтримує позовні вимоги викладені його батьком - [PERSON] (а.с.230-233, т.1). Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, вислухавши учасників судового розгляду, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що з 03 липня 1998 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 03.07.1998 р, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с.10, т.1). Від вказаного шлюбу мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с.17, т.1). 19.04.2007 р. шлюб між сторонами було розірвано Орджонікідзевським відділом РАЦС Запорізького МУІО, що підтверджується відповідним свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с.11, т.1). Як зазначено позивачем в позові під час шлюбу сторонами було придбано дві земельних ділянки: земельна ділянка 6, кадастровий номер 2322181600:08:001:0330, площею 0,12 за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2322181600:08:001:0329, площею 0,12 га за адресою: [ADDRESS] . Земельні ділянки були оформлені на [PERSON] . При розірванні шлюбу поділ майна між ними не здійснювався. Після розірвання шлюбу відповідач неодноразово просила надати згоду на продаж вказаних земельних ділянок, обіцяючи кошти потратити на сина. Але позивач не надавав згоди на це, так як чекав повноліття сина. Приблизно в 2015 році відповідач одружилася зі [PERSON] та взяла його прізвище. Після того, як син сторін - [PERSON] став повнолітнім та закінчив ВНЗ, вони втрьох вирішили продати вказані земельні ділянки, від продажу яких купити сину квартиру та машину. Решту коштів поділити між колишнім подружжям. Відповідач почала шукати покупців, після повідомила, що знайшла покупців на земельні ділянки, за які загалом можна отримати 90000 доларів США. Па теперішній час це відповідає 3 718 737 гри. за курсом НБУ. Вказані ціна влаштована усіх. Позивач надав нотаріально посвідчену згоду на продаж вищевказаних земельних ділянок та [PERSON] продала 19.05.2021 земельну ділянку 6, кадастровий номер 2322181600:08:001:0330 [PERSON] , 23.06.2021 земельну ділянку 4, кадастровий номер: 2322181600:08:001:0329 [PERSON] . Так, згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.06.2021 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Межовим А.В., зареєстрованого в реєстрі за №454, гр. [PERSON] продала [PERSON] земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] (чотири) площа 0,1200 га., кадастровий номер: 2322181600:08:001:0329. Пунктом 5 Договору визначено, що продаж земельної ділянки сторони здійснюють за 25 211 (двадцять п`ять тисяч двісті одинадцять) гривень (а.с.183-186, т.1), що також відображено в інформаційній довідці № 384256900 від 25.06.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.12, т.1). Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.05.2021 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Мельник О.Г., зареєстрованого в реєстрі за №301, гр. [PERSON] продала [PERSON] земельну ділянку, площею 0,1200 га, кадастровий номер: 2322181600:08:001:0330, місце розташування: [ADDRESS] . Пунктом 2 Договору визначено, що ціна договору складає 1 155 000 (один мільйон сто п`ятдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок (а.с.187-190, т.1), що також відображено в інформаційній довідці № 384256027 від 25.06.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.15, т.1). Відповідач [PERSON] на кошти, отримані від продажу земельних ділянок придбала дві квартири, розташовані за адресою: [ADDRESS] , які оформила на себе, що підтверджується інформаційною довідкою № 384246736 від 25.06.2024, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.13, т.1). Також на кошти, отримані від продажу земельних ділянок відповідач придбала два автомобіля, які також оформила на себе: Skoda Octavia tour 2008. д.н. [NUMBER] , Skoda Octavia 2010, д.н. [NUMBER] , що підтверджується відомостями зазначеними декларантом в щорічній Декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (а.с.74,81, т.1). З вищевикладеного слідує, що відповідач отримані від продажу земельних ділянок грошові кошти використала одноособово. Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України). Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами. Відповідно до статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Правовідносини щодо поділу майна подружжя регулюються нормами Сімейного кодексу України. Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що основними засадами (принципами) цивільного законодавства, зокрема є: верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність, розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами (ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ст. 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. На противагу цьому, слід зазначити, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка знайшла своє вираження у статті 60 СК України, відповідно до положень якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення містить і в статті 368 ЦК України. Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. На підтвердження набуття позивачем та відповідачем права власності на майно, придбане за час подружнього життя відповідачем долучено договори купівлі-продажу земельних ділянок. Як вбачається з договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.06.2021 р. (а.с.183-186-т.1), гр. [PERSON] продала [PERSON] земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] (чотири) площа 0,1200 га., кадастровий номер: 2322181600:08:001:0329. Пунктом 5 Договору визначено, що продаж земельної ділянки сторони здійснюють за 25 211 (двадцять п`ять тисяч двісті одинадцять) гривень. Згідно п.п.23,24 продавцем - [PERSON] сплачено податок з доходів фізичних осіб в розмірі 1 260,55 (одна тисяча двісті шістдесят) та військовий збір з доходу від продажу земельної ділянки в розмірі 378,16 (триста сімдесят вісім) гривень 16 копійок. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.05.2021 р. (а.с.187-190-т.1), гр. [PERSON] продала [PERSON] земельну ділянку, площею 0,1200 га, кадастровий номер: 2322181600:08:001:0330, місце розташування: [ADDRESS] . Пунктом 2 Договору визначено, що ціна договору складає 1 155 000 (один мільйон сто п`ятдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок. Згідно п.13 Договору витрати, пов`язані із складанням та посвідченням цього договору, сплачує Покупець. З вищевказаного слідує, що загальна вартість двох земельних ділянок, що є спільною сумісною власністю сторін, дорівнює - 1 180 211,00 грн. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у справі № 725/1776/18 від 12.02.2020 також вказано, що за змістом статей 69, 70 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Верховний Суд вказав, що зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. При цьому, варто врахувати правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд також підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Тобто, виходячи з приписів ст.ст. 70, 71 СК України та загальної вартості земельних ділянок - 1 180 211,00 грн., то кожному з подружжя припадає 590 105,50 грн. - як 1/2 частини у спільно набутому майні подружжя. Суд не приймає до уваги твердження представника позивача - адвоката Гайворонського О.Ю., викладені у заяві про збільшення позовних вимог стосовно того, що земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] (чотири) площа 0,1200 га., кадастровий номер: 2322181600:08:001:0329, була продана гр. [PERSON] , гр. [PERSON] за 44000 доларів США, оскільки на підтвердження цього належних та допустимих доказів суду не надано. При цьому суд звертає увагу, що на момент звернення позивача до суду з вищевказаним позовом суду не надано доказів того, що Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 23.06.2021р. укладений між [PERSON] та [PERSON] було визнано недійсним, чи нікчемним. Також, суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню вимоги представника позивача щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних, оскільки стаття 625 ЦК України, яка передбачає стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення грошового зобов`язання, не поширюється на сімейні правовідносини (наприклад, аліменти), оскільки вони регулюються спеціальними нормами Сімейного кодексу України, вона застосовується виключно до договірних або інших грошових зобов`язань, де сторони є рівними учасниками. Суд звертає увагу на те, що пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Суд частково погоджується в запереченнями відповідача [PERSON] , викладеними нею у відзиві. Так посилання відповідача на те, що позивачу було сплачено попередню компенсацію в сумі 250 000, 00 грн. за надання згоди на продаж земельних ділянок, а також те, що нею понесені витрати пов`язані із приведенням у купівельний передпродажний вигляд земельних ділянок на суму 850 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.04.2021 складає 23 618,36 грн., суд не приймає до уваги, оскільки на підтвердження вказаних фактів відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів. Доводи відповідача [PERSON] проте, що позивачем пропущений строк позовної давності на звернення до суду з відповідним позовом, не заслуговують на увагу, так як про порушення свого права власності позивачу стало відомо в 2021 році (ч. 2 ст. 72 СК України), після продажу земельних ділянок відповідачем. Відповідно до пункту 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19» від 30.03.2020 №540-ІХ, який набрав чинності 02.04.2020, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пункт 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно із постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» в Україні встановлено карантин з 12.03.2020 року, який діяв до 30.06.2023, а тому позовна давність на території України подовжується на строк дії карантину. З 17 березня 2022 року до 3 вересня 2025 року - діяла «пауза» на підставі доданого п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким на період дії воєнного стану було зупинено перебіг строків позовної давності за ст.ст. 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України. Після 4 вересня 2025 року почали діяти строки позовної давності на підставі Закону № 4434-ІХ «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності». Таким чином, починаючи з 02 квітня 2020 року до 03 вересня 2025 року діяло положення про продовження строків позовної давності на період дії карантину та воєнного стану в Україні. Щодо посилань відповідача на відступлення від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення та ухвалити рішення, яким розподілити спільне майно колишнього подружжя Відповідача та Позивача із розрахунку Позивачу 25% загальної вартості майна спільної сумісної власності, Відповідачу - 75% вартості майна спільної сумісної власності та зобов`язати Відповідача сплатити Позивачу 25% вартості майна спільної сумісності власності, мотивуючи тим, що максимально самостійно забезпечувала виховання, розвиток та утримання своєї дитини, а Позивач свідомо ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина, здійснював утримання у мінімальних, недостатніх для розвитку дитини аліментах, суд вважає зазначені доводи відповідача необґрунтованими, оскільки вони в даному випадку спростовуються поясненнями сина відповідача - [PERSON] - третьої особи у справі, викладеними ним в письмових поясненнях, яким підтримано сторону батька - позивача у справі. Суд погоджується з твердженнями відповідача [PERSON] щодо понесених нею витрат на оплату послуг ріелтора в розмірі 70350, 00 грн., оскільки відповідно до договору 3.2. Договору №МН-05/3 на надання послуг з продажу нерухомості від 23.02.2021 р. (а.с.129-132, т.1), встановлено, що замовник сплачує винагороду виконавцю в розмірі 5% від фактичної суми продажу нерухомого майна, але не менш ніж 1500 у.о., яку й було сплачено відповідачем ріелтору в розмірі 57 750,00 грн. Крім, того відповідно до заяви [PERSON] (а.с.137, т.1), у зв`язку з розірванням Договору №МН-05/3 на надання послуг з продажу нерухомості від 23.02.2021 р., відповідачем на підставі п.3.4 Договору було сплачено ріелтору понесені фінансові витрати в розмірі 12 600,00 грн. На підтвердження сплати відповідачем податку на землю в розмірі 633,98 грн. відповідачем долучено відповідь ГУ ДПС у Запорізькій області від 17.01.2025, згідно якої відповідно до ІКП платника податків по КБК 18010700 сума нарахувань та сплата за земельні ділянки з 01.01.2017 р. по 31.12.2021 р. становить 633,98 грн. (а.с.216-217, т.1). Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 23.06.2021 р., [PERSON] - продавцем сплачено податок з доходів фізичних осіб в розмірі 1 260,55 (одна тисяча двісті шістдесят) та військовий збір з доходу від продажу земельної ділянки в розмірі 378,16 (триста сімдесят вісім) гривень 16 копійок, що прямо зазначено у п.п.23,24 Договору (а.с.186, т.1). Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягнення грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно за відрахуванням понесених відповідачем витрат в загальному розмірі 72 622,69 грн. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, згідно приписів законодавства, яке застосовується до правовідносин між сторонами, а також враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог і в порядку поділу спільного майна подружжя з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація 1/2 частки проданого відповідачем спільного майна подружжя в розмірі 517 482,81 грн. (590 105,50 грн. - 72622,69 грн.). Враховуючи те, що позивача звільнено від сплати судового збору, тому у відповідності з вимогами п. 3 ч. 2, ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 3881,92 грн. Арешт накладений постановою Запорізького апеляційного суду від 10.09.2025 на квартири за адресами: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1680062423101, що зареєстровані на праві власності (1/1) за [PERSON] , залишити в силі до виконання рішення суду в межах суми задоволених позовних вимог.

Outcome: partial