Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

У грудні 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі ТОВ «Українські фінансові операції»), через систему «Електронний суд», звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 31.01.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4347036, відповідно до умов якого, ТОВ «Лінеура Україна» надав відповідачу кредит у розмірі 2000,00 грн строком на 360 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом. ТОВ «Лінеура Україна» взяті на себе зобов`язання виконав, надавши відповідачу кредит відповідно умов кредитного договору. В подальшому, 23.09.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено Договір факторингу №23/09/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «Українські фінансові операції» належні йому права вимоги права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за Кредитним договором № 4347036 від 31.01.2024, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] на суму заборгованості 14 850,00 грн. Станом на дату укладання Договору факторингу від 23.09.2024 року №23/09/2024, строк дії Договору № 4347036 від 31.01.2024 року не закінчився, а тому, в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції» у період з 23.09.2024 року (123 календарних днів) здійснено нарахування процентів на суму 6150,00 грн. У зв`язку із неналежним виконанням умов вказаного договору у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 20 000,00 грн, яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 2 000,00 грн, суми заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором 11 850,00 грн, суми заборгованості за процентами нарахованих ТОВ «Українські фінансові операції» за 123 календарних дні 6150,00 грн, які позивач просить стягнути відповідача. Крім того, позивач просить стягнути відповідача судові витрати в розмірі 2422,40 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Ухвалою суду від 06 січня 2026 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. 30 січня 2026 року на підставі ухвали суду розгляд справи було відкладено, у зв`язку із неявкою відповідача у справі. Представник позивача до суду не прибув, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у позовній заяві просив суд проводити розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, шляхом здійснення оголошення про виклик особи в порядку ч. 10 ст. 187 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не надав, правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням відсутності заперечень сторони позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 31.01.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено Договір № 4347036 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000,00 грн на строк кредиту 360 днів: з 31.01.2024 року по 01.02.2024 року, зі стандартною процентною ставкою у розмірі 2,50% за кожен день користування кредитом в день в межах строку кредиту. Договір підписано відповідачем [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором: «60516». (а.с. 105-115) Крім того 31.01.2024 [PERSON] підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором Паспорт споживчого кредиту. (а.с.118-120) Надання відповідачу 31.01.2024 на його кредитну картку грошових коштів у сумі 2000,00 грн підтверджується довідкою ТОВ «Пейтек Україна» від 03.10.2024. (а.с. 15) 23.09.2024 між ТОВ «Лінеура УкрАЇНА» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено Договір факторингу №23/09/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «Українські фінансові операції» належні йому права вимоги права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за Кредитним договором № 3948772 від 02.09.2024, укладеним між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] (а.с. 44-52, 78-79) Згідно розрахунку заборгованості наданої ТОВ «Лінеура Україна» за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4347036 від 31.01.2024, станом на 23.09.2024 заборгованість [PERSON] становить 14 850,00 грн. (а.с. 80-86) Із розрахунку заборгованості ТОВ «Українські фінансові операції» за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4347036 від 31.01.2024 вбачається, що у період з 24.09.2024 року по 24.01.2025 року (123 календарних дні) позивачем здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою 2,5%, у сумі 6150,00 грн. (а.с. 80-81) Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до п. 6 частини 1 цієї статті Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідачем [PERSON] умови договору належним чином не виконано, порушено вимоги правил надання банківських послуг, якими передбачено зобов`язання позичальника погашення заборгованості за кредитом, проценти за його користування. Відповідно до розрахунків заборгованості, наданих позивачем, з якими погоджується суд, відповідач внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань має заборгованість за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4347036 від 31.01.2024 у загальному розмірі 20 000,00 грн, яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 2 000,00 грн, суми заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором 11 850,00 грн, суми заборгованості за процентами нарахованих ТОВ «Українські фінансові операції» за 123 календарних дні 6150,00 грн. Отже, підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованість за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4347036 від 31.01.2024 року у розмірі 20 000,00 грн. Також, позивач ТОВ «Українські фінансові операції» просить в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України (п. 4 прохальної частини позовної заяви) органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за наведеною позивачем формулою, починаючи з дати набрання рішенням законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з [PERSON] на користь ТОВ «Українські фінансові операції». Також просить роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3 % річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування. Згідно із ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Відповідно до ч. 11 ст. 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Із аналізу вищезазначених норм вбачається, що законодавець наділив суд правом у своєму рішенні зазначати про нарахування на суму заборгованості відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. При ухваленні рішення суд враховує правову позицію викладену у постанові Великої Палата Верховного Суду від 05 червня 2024 року, справа № 910/14524/22, провадження № 12-4гс24 щодо застосування приписів частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої та одинадцятої статті 265 ЦПК України). Під час прийняття рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд вправі відповідно до частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) зазначити в рішенні про нарахування відповідних або відсотків, або ж пені до моменту виконання рішення. Не допускається зазначати в рішенні про одночасне нарахування відповідних відсотків та пені до моменту виконання рішення суду. Таке нарахування суд може здійснити лише на підставі процесуального клопотання позивача. Питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) суд вирішує на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності. Нарахування пені або відсотків у порядку частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання зобов`язання. Тобто це ті самі заходи відповідальності, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Отже, суд першої інстанції звертає увагу, що в рішенні суду може бути вказано лише щодо нарахування відсотків або пені, а ч. 10 ст. 265 ЦПК України взагалі не передбачено можливість зазначення в рішенні нарахування інфляційних витрат. Передбачені частиною другою статті 625 ЦК України 3 % річних охоплюються приписами частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) за умови, що позивач заявив позовну вимогу про стягнення 3 % річних за порушення виконання зобов`язання та суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення цієї вимоги. Зазначена правова позиція також викладена у постанові Великої Палата Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 (провадження № 12-4гс24). Однак позивачем вимога про стягнення 3% річних не заявлена, в зв`язку з чим взагалі відсутні підстави зазначення в рішенні суду про нарахування органом (собою), який буде здійснювати примусове виконання рішення суду, 3 % річних. З огляду на викладене, оскільки ухвалення рішення в цій частині є правом суду, а позивачем не обґрунтовано доцільності застосування ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України, суд не вбачає підстав для задоволення процесуального клопотання позивача. Окрім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних із розглядом справи суд виходить з такого. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На виконання вказаних вимог закону позивачем надано: копію Договору про надання юридичних послуг № 01/08/2024-А від 01.08.2024, укладеного з адвокатом Дідухом Є.О.; Акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №3948772 від 25.11.2025 року та Рахунок на оплату №4347036-2025 від 25.11.2025, згідно яких адвокат Дідух Є.О. надав позивачу правову допомогу з підготовки та подачі позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] на загальну суму 10 000,00 грн. Суд погоджується із наведеним розрахунком в повному обсязі, враховуючи співмірність складності справи та виконаних адвокатом робіт, доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги у розмірі 10 000,00 грн. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved