Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

У червні 2024 року представник позивача [PERSON] , [PERSON] адвокат Молдавська Ольга Володимирівна звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 06 березня 2024 року приблизно о 23:10 на перехресті вулиць Чкалова та Живописної в с. Петропавлівська Борщагівка Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Renault», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортним засобом «Toyota», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Вина водія [PERSON] підтверджується протоколом, схемою ДТП та постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 квітня 2024 року. 12 березня 2024 року позивачем було укладено договір на проведення оцінки майна № С41/24, а саме встановлення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota», реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Toyota», реєстраційний номер [NUMBER] становить 279 293,53 грн. Як зазначає представник позивачів, ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було сплачено на користь позивача [PERSON] 157 400,00 грн. страхового відшкодування. У зв`язку з цим представник Позивачів вважає, що з Відповідача підлягає стягненню різниця між оціненою шкодою та сумою страхового відшкодування, виплаченого ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», що становить: 279 293,53 грн. 157 400,00 грн. = 121 893,53 грн. На підставі викладеного, з урахуванням пошкодження майна позивача внаслідок ДТП та душевних страждань, яких вона зазнала, а також з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач [PERSON] вважає, що позивачі мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а тому просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду у сукупному розмірі 334 193,84 грн., стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10000, 00 грн. та судові витрати. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 липня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 05 серпня 2024 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Богуцького Івана Олександровича надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти позовних вимог у викладеному позивачем вигляді. Просив суд задовольнити позовні вимоги частково, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 59 216,75 грн., на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат. У судове засідання позивачі та їх представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщені належним чином. Представник позивача надала суду заяву, в якій просила проводити судове засідання без участі сторони позивачів, позовну заяву підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином, причини неявки не повідомили. Будь-яких заяв, клопотань станом на час прийняття рішення до суду не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань станом на час прийняття рішення до суду не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України: кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Судом встановлено, що 06 березня 2024 року приблизно о 23 год. 10 хв. в с. Петропавлівська Борщагівка по вул. Чкалова перехрестя з вул. Живописна, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом «Renault» д.н.з. [NUMBER] на перехресті нерівнозначних доріг, не пропустив транспортний засіб «Toyota» д.н.з. [NUMBER] , який рухався по головній дорозі в результаті чого відбулось зіткнення. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 квітня 2024 року у справі № 369/4951/24 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Відповідно до з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені ДТП є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку № С41/24 від 16 березня 2024 року, складеного експертом ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» Горобцем В.В., вартість відновлювального ремонту, заподіяного власнику транспортного засобу «Toyota», реєстраційний номер [NUMBER] в результаті його пошкодження ДТП 06 березня 2024 року складає 491 593,84 грн., а вартість матеріального збитку 279 293,53 грн. 11 березня 2024 року власник транспортного засобу «Toyota», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] звернулася до страховика відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про страхове відшкодування. Відповідно до звіту № 39099 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, складеного 20 березня 2024 року ФОП [PERSON] на замовлення ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota», реєстраційний номер [NUMBER] складає 494 820,54 грн. (включаючи ПДВ на запчастини та матеріали), а вартість матеріального збитку 250 502,10 грн. (включаючи ПДВ на запчастини та матеріали). Згідно страхового акту № 39099/1, ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» здійснило розрахунок страхового відшкодування та здійснило виплату на користь [PERSON] в межах ліміту відшкодування у загальному розмірі 157 400,00 грн., що підтверджується розпорядженням № 39099/1/1 на виплату страхового відшкодування та не заперечується позивачем. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. 01 січня 2025 року вступив у дію новий Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №3720-IX (далі Закон №3720-IX). Відповідно до підп. 14 п. 3 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону № 3720-IX встановлено, що дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 1, ст. 1 із наступними змінами). А відтак, суд зазначає, що при вирішенні даного позову по суті застосуванню підлягають положення Закону, який діяв на час виникнення спірних правовідносин (Закон № 1961-IV в реакції від 01.07.2024 року зі змінами до 01.01.2025 року, далі - Закон № 1961-IV). Так, цей Закон № 1961-IV регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно зі ст. 3 Закону № 1961-IV, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 28 Закону № 1961-IV, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37 зазначеного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу «Renault», реєстраційний номер [NUMBER] на момент настання ДТП була застрахована в ПрАТ «СК» ПЗУ Україна» відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № 219389724, з лімітом відповідальності Страховика за шкоду завдану майну у розмірі 160000,00 грн. та франшизою у розмірі 2 600,00 грн. ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 157 400,00 грн. (зі зменшенням на суму франшизи у розмірі 2600,00 грн), що підтверджується розпорядженням № 39099/1/1 на виплату страхового відшкодування та не заперечується позивачем. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку № С41/24 від 16 березня 2024 року, складеного експертом ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» Горобцем В.В., вартість відновлювального ремонту, заподіяного власнику ТЗ «Toyota», д.н.з. [NUMBER] в результаті його пошкодження ДТП 06 березня 2024 року складає 491 593,84 грн. Таким чином, з урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту та виплаченим страховим відшкодуванням у розмірі 334 193,84 грн (491 593,84 грн 157 400,00 грн = 334 193,84 грн). Вимога про стягнення витрат, пов`язаних з проведенням оцінки пошкодженого транспортного засобу у розмірі 5 000,00 грн. не підлягає задоволенню, оскільки позивачами не надано жодних доказів (квитанцій, платіжних інструкцій, касових ордерів), які б підтверджували понесення ними вказаних витрат. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10000 грн. суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої і душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з пошкодженням її майна (п. 2, 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 вказаної Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Так, в результаті протиправних дій відповідача було спричинено пошкодження майна позивачів, що вплинуло на якість їх повсякденного життя, спричинило душевні страждання, в тому числі за рахунок того, що позивачі не могли користуватися транспортним засобом, який був єдиним засобом пересування в сім`ї. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Враховуючи викладене, з урахуванням обставин, встановлених під час судового розгляду, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] моральної шкоди в розмірі 2000 грн., завданої останній внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки такий розмір моральної шкоди відповідає ступеню перенесених позивачем страждань внаслідок пошкодження транспортного засобу, при визначенні якої враховувались вимоги розумності та справедливості. Суд враховує, що практикою Європейського Суду з прав людини визнано презумпцію моральної шкоди, що полягає у тому, що у разі порушення майнових або немайнових прав середня нормально реагуюча на протиправну щодо неї поведінку, людина відчуває страждання (моральну шкоду), однак у цій справі позивачем не надано жодного доказу в частині обґрунтування суми відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. Що стосується витрат, пов`язаних із розглядом справи на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивачів [PERSON] та [PERSON] представляла адвокат Молдавська О.В. на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2373; договору про надання правової допомоги від 27 травня 2024 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Молдавською Ольгою Володимирівною та договору про надання правової допомоги від 27 травня 2024 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Молдавською Ольгою Володимирівною. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). Як убачається з матеріалів справи, позивачами не надано доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу (детального опису робіт, виконаних адвокатом, актів виконаних робіт, тощо). За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на правову допомогу з відповідача. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність і взаємний зв`язок у сукупності, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial