Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області про захист честі, гідності, приватного життя фізичної особи, мотивуючи свої вимоги наступним. Він як внутрішньо переміщена особа відповідно до Постанови КМУ № 248 та договору про надання соціальних послуг з 01 серпня 2025 року мешкає у ДП НП «Миргородський санаторій «Слава». 14 вересня 2025 року в кімнаті за місцем проживання позивача та його сусіда [PERSON] відбулась бійка, було викликано поліцію та відносно [PERSON] відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України. Вказане провадження ухвалою Миргородського міськрайонного суду від 22 жовтня 2025 року було закрито у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення. Під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження [PERSON] виявив, що на вимогу дізнавача виконавчий комітет Миргородської міської ради направив характеристику на позивача, яка була підготовлена та складена інспектором сектору по роботі з органами самоорганізації населення В. Ступак. У вказаній характеристиці зазначено, що [PERSON] за місцем фактичного проживання характеризується адміністрацією санаторію та сусідами з негативного боку: не дотримується правил санаторію, на зауваження не реагує, створює конфліктні ситуації з сусідами. Згідно відповіді відповідача від 30 вересня 2025 року № 01/875 інформація, необхідна для складання характеристики, була надана адміністрацією ДНП «Миргородський санаторій «Слава» в усній формі. Позивач зазначив, що отримання та передача інформації посадовими особами не передбачає усної форми. [PERSON] двічі звертався до відповідача зі скаргами, в яких вимагав провести відповідну перевірку за фактом порушення законодавства при складанні на нього негативної характеристики, надати письмове спростування за фактами надання про нього недостовірної інформації у вигляді негативної характеристики, однак отримав відповіді про правомірність дій посадової особи при складанні характеристики на нього. Позивач вважає, що характеристика на нього містить посилання на факти та події, до яких він не мав ніякого відношення, дані події не мали місця у реальному житті, твердження, викладені в характеристиці, не підтверджуються жодними доказами і є такими, що порушують право на повагу до його честі, гідності та ділової репутації. Просив визнати поширену відповідачем у характеристиці інформацію недостовірною та такою, що порушує його честь, гідність та право на приватне життя; зобов`язати відповідача видалити вказану інформацію шляхом відклику листа виконавчого комітету від 16 вересня 2025 року № 393/03-95 та характеристики на нього, яка була підготовлена та складена інспектором сектору по роботі з органами самоорганізації населення В. Ступак. Ухвалою суду від 27 січня 2026 року до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, було залучено ДНП «Миргородський санаторій «Слава», [PERSON] (а.с. 53). Відповідачем суду було надано відзив на позовну заяву, у відповідності з яким виконавчий комітет позовні вимоги не визнає з огляду на наступне. Відповідно до п. 5 посадової інструкції інспектора сектору по роботі з органами самоорганізації населення [PERSON] до її основних посадових обов`язків належить в тому числі і надання характеристик. Інформація, викладена в характеристиці, є правдивою і підтверджується матеріалами справи та самим позивачем, який вказав про факт його бійки на території санаторію та про проведення дізнання за ч. 1 ст. 125 КК України за його обвинуваченням, тому ця інформація не може бути визнана недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та право на приватне життя. Інформація, зазначена в характеристиці, є оціночним судженням, складеним інспектором на підставі фактичних обставин, повідомлених адміністрацією ДНП «Миргородський санаторій «Слава», та не є такою, що ганьбить позивача. Крім зазначеного, жодних посилань на будь-які факти або події характеристика не містить. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 41-42). У відповіді на відзив [PERSON] зазначив, що в посадовій інструкції інспектора сектору по роботі з органами самоорганізації населення не вказано про надання саме характеристик з місця проживання. Відповідачем не вказано, яким нормативно-правовим актом затверджено форму цього документа. Відповідач не має повноважень стверджувати буд-які факти з чужих слів. Посадові особи органів місцевого самоврядування не мають повноважень на висловлювання та оприлюднення своїх оціночних суджень, до їх повноважень не входить право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Вважає, що характеристика, складена на підставі інформації, наданої в усній формі, є нікчемним, фальшивим та підробленим документом. Просив позов задовольнити в повному обсязі (а.с. 45-46). Позивач під час судового розгляду позовні вимоги підтримав з викладених у позові підстав. Просив визнати, що видана відповідачем характеристика є юридично нікчемною та зобов`язати останнього надати лист, в якому він зазначить про свою помилку. Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог, надала пояснення аналогічні, викладеним у відзиві на позов. [PERSON] пояснила суду, що в її повноваження входить надання характеристик на мешканців територіальної громади м. Миргорода. Для надання характеристики на позивача вона в телефонному режимі звернулась до адміністрації ДНП «Миргородський санаторій «Слава», саме на підставі отриманої інформації нею було складено характеристику на [PERSON] . Представник ДНП «Миргородський санаторій «Слава» пояснила, що вона отримала телефонний дзвінок від жінки з питанням, як вона може охарактеризувати [PERSON] . Представник повідомила їй про бійку, що сталась між [PERSON] та його сусідом по кімнаті. Представник зазначила суду, що між мешканцями санаторію був період адаптації, від них надходили скарги до адміністрації підприємства з приводу того, що позивач вимагав дотримання порядку, «чіплявся» до них. Взагалі у адміністрації претензії до позивача відсутні. Просила рішення ухвалити на розсуд суду. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з довідкою від 04 серпня 2025 року № 1632-7002276459 [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, його фактичне місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 32). На запит дізнавача Миргородського РВП в Полтавській області, наданим у зв`язку з проведенням дізнання у кримінальному провадженні № 1202517555000211 від 15 вересня 2025 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, виконавчим комітетом Миргородської міської ради Полтавської області із супровідним листом від 16 вересня 2025 року № 393/03-95 дізнавачу було надано характеристику на [PERSON] , яку підписано інспектором сектору по роботі з органами самоорганізації населення В. Ступак (а.с. 6-8). У вказаній характеристиці зазначено, що [PERSON] за місцем фактичного проживання характеризується адміністрацією санаторію та сусідами з негативного боку: не дотримується правил санаторію, на зауваження не реагує, створює конфліктні ситуації з сусідами. Відповідно до листа виконавчого комітету Миргородської міської ради від 30 вересня 2025 року, інформацію, необхідну для складання вказаної характеристики, було надано адміністрацією ДНП «Миргородський санаторій «Слава» в усній формі інспектору сектору по роботі з органами самоорганізації населення (а.с. 17). У відповідь на подану [PERSON] скаргу відповідач листом від 09 жовтня 2025 року повідомив позивачу, що інспектор сектору по роботі з органами самоорганізації населення [PERSON] діяла в межах повноважень, визначених її посадовою інструкцією; інформацію про особу позивача вона отримала безпосередньо від завідуючої відділенням надання послуги прихистку ДНП «Миргородський санаторій «Слава» [PERSON] (а.с. 19). Аналогічна інформація міститься в листі виконавчого комітету Миргородської міської ради від 24 жовтня 2025 року (а.с. 20). Ст. 28 Конституції України гарантує кожній особі право на повагу до її гідності, а за ч. 4 ст. 32 основного Закону кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Тож право на захист честі, гідності і ділової репутації один з основних способів захисту Конституційних прав людини на недоторканність особистого життя. Кожен має право захищати честь, гідність і ділову репутацію в суді, крім того Конституція України передбачає судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе або членів своєї сім`ї. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права, свободи, честь і гідність інших осіб. Здійснення передбачених ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зокрема, свободи дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів), пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. За змістом ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Інформація це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (ст. 1 Закону України «Про інформацію»). Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 зроблено правовий висновок про те, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вважає, що позивач не довів, що інформація, викладена в характеристиці, не відповідає дійсності, тобто має характер недостовірності, а також, що вказана інформація порушує його особисті немайнові права, завдає шкоди його особистим немайновим благам або перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Зазначення у характеристиці інформації про те, що [PERSON] створює конфліктні ситуації з сусідами, є оціночними судженнями, які стосуються суб`єктивної оцінки посадовою особою органу місцевого самоврядування психологічних якостей позивача на підставі обсягу зібраної інформації та її впорядкування, ця інформація не містить фактичних даних, що порушують честь та гідність позивача. Зазначений факт підтверджено наявністю кримінального провадження, за яким позивач обвинувачувався за ч. 1 ст. 125 КК України, поясненнями представника третьої особи, яка підтвердила під час розгляду справи, що між [PERSON] та мешканцями санаторію «Слава» відбувались конфлікти, на останнього надходили скарги. Отже, обставини, на які посилається позивач, не можуть вважатись поширенням недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності, а також не доводять того, що ця інформація завдає шкоди його особистим немайновим благам, що є обов`язковими елементами юридичного складу правопорушення, для складу якого є необхідним наявність сукупності обставин, що може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації особи. За наведених обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: dismissed