Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Короткий виклад обставин справи Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 1343794 від 02.03.2024 року в розмірі 49409,99 грн., сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 8000,00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.03.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] був укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1343794, за умовами якого Товариство надала відповідачу грошові кошти у розмірі 6099,99 грн. на умовах визначених кредитним договором, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Даний договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства в електронній формі. Товариство свої зобов`язання за Кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачеві грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами договору. Однак відповідач не виконав належним чином умов кредитного договору, у зв`язку із відсутністю здійснення платежів за умовами договору у відповідача утворилася заборгованість, яка станом на дату подання позову становить 49409,99 грн., з яких: 6099,99 грн. заборгованість за тілом кредиту; 31110 грн. заборгованість за процентами; 12200 грн. заборгованість за штрафами. Також зазначено, що 22.10.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір факторингу №22102024, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Селфі Кредит», в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором № 1343794 від 02.03.2024 року. Процесуальні дії по справі, заяви учасників Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.01.2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті, про що повідомлено сторін. Представник позивача у судове засідання 19.02.2025 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, при цьому, 27.01.2026 до суду через систему «Електронний суд» представник позивача Усенко М.Г., який діє на підставі ордеру серія ВС №1381377 від 02.07.2025, подав клопотання, в якому просить розгляд справи здійснювати за відсутності ТзОВ «Фінансова Компанія "Кредит-Капітал", проти заочного розгляду не заперечує, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника позивача, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач у судове засідання 19.02.2025 повторно не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки та смс-повідомлення на номер телефону, вказаний в матеріалах справи, що підтверджується відповідною довідкою про доставку повідомлення. При цьому, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву не подавав. Так, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялась ухвала про відкриття провадження та судові повістки, які повернулися до суду без врученн. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За приписами ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. За наведеного, враховуючи відсутність будь-яких заперечень зі сторони відповідача суд вважає за можливе залишити клопотання позивача про витребування доказів без задоволення, та справу вирішувати на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 02.03.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» (Товариство) та [PERSON] (Споживач) уклали Договір №1343794 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort», який підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором Х085 02.03.2024 16:21:30. За умовами договору, Товариство надає Споживачу кошти у кредит в національній валюті України - гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (п.1.2. Договору). Відповідно до п.1.2. Договору сума кредиту (загальний розмір) складає 6100,00 грн. Тип кредиту кредит. Строк кредиту - 360 днів. (п.1.3. договору) Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, первісна редакція наведена в Додатку №1 до цього Договору. (п. 1.4. Договору). Стандартна процентна ставка становить 2.5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3. цього Договору. (п.1.5.1. договору). Мета отримання кредиту споживчі (особисті) потреби.(п.1.6. договору). Відповідно до п.2.1. Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] .Сума кредиту перераховується Товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього Договору. Дати надання кредиту:02.03.2024 року (п.2.2. договору). Крім того, позивачем додано до позовної заяви Додаток №1 до договору про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1343794 від 02.03.2024, в якому наявний Графік платежів за договором, Паспорт споживчого кредиту, в якому вказано основні умови кредитування, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, і такий підписано відповідачем [PERSON] електронним підписом однаразовим ідентифікатором Х085, та Правила надання коштів у позику ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», редакція 2024р. Листом ТОВ «ПЕЙТЕК» від 22.04.2025 підтверджується, що відповідно до укладеного між Товариством та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» про організацію переказу грошових коштів №03052022-1 від 2022-05-03, було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» 02.03.2024 16:23:08 на суму 6100.00 грн, вказано номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК», призначення платежу : зарахування на картку, маска картки [NUMBER] . Довідкою про ідентифікацію ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» підтверджено, що клієнт [PERSON] , дата народження: [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з яким укладено договір №1343794 від 02.03.2024 ідентифікований ТОВ «Селфі Кредит». Акцепт договору позичальником підписаний Позичальником із застосуванням ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора Х085, час відправки ідентифікатору позичальнику 02.03.2024 16:21:11, Номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор: [NUMBER] . Згідно розрахунку заборгованості за договором №1343794 від 02.03.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 22.10.2024 заборгованість позичальника [PERSON] становить 49409,99 грн., з яких: 6100 грн. заборгованість за тілом кредиту; 31110 грн. заборгованість за відсотками та 12200 грн. штрафні санкції. Судом також встановлено що 22.10.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (Фактор) було укладено договір факторингу №22102024, відповідно до умов якого Фактор набуває Права Вимоги від Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення Прав Вимог Фінансування у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та у строки встановлені цим Договором, а Клієнт відступає Факторові права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами. Сторонами 22.10.2024 було підписано Акт приймання-передачі Реєстру Боржників від 22 жовтня 2024 року до договору факторингу від 22 жовтня 2024 р. №22102024. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №22102024 від 22.10.2024р. ТОВ «Селфі Кредит» відступило право вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до боржника [PERSON] за договором від 02.03.2024 року на загальну суму заборгованості 49409,99 грн. На виконання вищевказаного договору факторингу ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було сплачено на користь ТОВ «Селфі Кредит» плату за відступлення Права Вимоги зг. Договору факторингу №22102024 від 22 жовтня 2024р., що підтверджується копією платіжної інструкції №6887 від 23.10.2024. 14.10.2025 на адресу [PERSON] було направлено досудову вимогу, в якій повідомлено про відступлення права вимоги, та про погашення заборгованості в сумі 49409,99 грн. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Застосовані норми права, позиція суду та оцінка доводів Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Окрім того, за приписами статті 3 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію", вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Також, приписами ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", передбачено поняття "підпис у сфері електронної комерції". Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що й отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Як вбачається з матеріалів справи, договір №1343794 про надання споживчого кредиту від 02.03.2024 підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором Х085 02.03.2024 16:21:30.. Довідкою про ідентифікацію Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» підтверджено, що [PERSON] , дата народження: [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з яким укладено договір №1343794 від 02.03.2024 ідентифікований ТОВ «Селфі Кредит». Акцепт договору позичальником підписаний Позичальником із застосуванням ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора Х085, час відправки ідентифікатору позичальнику 02.03.2024 16:21:11, номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор: +380667537079. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором №1343794 про надання споживчого кредиту від 02.03.2024 становить 49409,99 гривень, з яких: 6100 грн. заборгованість за тілом кредиту; 31110 грн. заборгованість за відсотками та 12200 грн. штрафні санкції. Так, окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за відсотками, що відображено у договорі №1343794 про надання споживчого кредиту від 02.03.2024 в п.1.5.1 Договору. Так, у відповідності до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. При цьому, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін, як і положення Кредитного договору, які передбачають зобов`язання Позичальника сплачувати відсотки за користування кредитом (п.1.5.1 Договору) можуть бути застосовані лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно положень ч.1, ч.2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). На підтвердження вимог в частині стягнення процентів, в тому числі їх розміру і порядку нарахування, надано Договір про надання споживчого кредиту, Графік платежів, Паспорт споживчого кредиту, які підписані відповідачем, у яких міститься інформація щодо процентної ставки за кредитом. Оскільки сторонами було обумовлено у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, тому ці умови кредитування вважаються узгодженими сторонами та мають виконуватись позичальником належним чином. Крім того, як встановлено судом 22.10.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (Фактор) було укладено договір факторингу №22102024, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» передало (відступило) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за кредитним договором № 1343794 від 02.03.2024. Вказане підтверджується доданим витягом з реєстру боржників до Договору факторингу № 22102024 від 22.10.2024 про відступлення прав вимоги до [PERSON] та копією платіжної інструкції №6887 від 23.10.2024. Так, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК та ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги та до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 «... боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначене повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки Первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. При цьому, всупереч умовам договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідач не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунок ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», ні попереднього кредитора. Так, розрахунком заборгованості за договором №1343794 від 02.03.2024 про надання споживчого кредиту підтверджується, що у відповідача перед позивачем наявна заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6100 грн. та за відсотками в розмірі 31110 грн. Будь-яких відомостей та доказів на спростування наявної заборгованості чи наявності такої в іншому розмірі матеріали справи не містять. Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладені позивачем у позовній заяві, обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконав, наявну заборгованість ні позивачу, ні попередньому кредитору в добровільному порядку не погасив, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками підставний та підлягає задоволенню. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та стягнення із відповідача заборгованості за договором №1343794 про надання споживчого кредиту від 02.03.2024 у розмірі 37 210,00 грн., з яких: 6100 грн. заборгованість за тілом кредиту; 31110 грн. заборгованість за процентами. Щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за штрафом в розмірі 12200 грн. слід зазначити наступне. Зі змісту п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України, що триває станом на теперішній час. Зважаючи, що договір договір №1343794 про надання споживчого кредиту укладено 02.03.2024, штрафні санкції нараховувались починаючи з 05.05.2024, тобто в період дії воєнного стану в Україні, тому відповідач звільнений від обов`язку сплати штрафу. За наведенного суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за штрафом в розмірі 12200 грн., тому відмовляє у їх задоволенні у зв`язку з необґрунтованістю. Задовольняючи позовні вимоги суд відповідно до ст. 141 ЦПК України стягує із відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1824,28 грн. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду наступні документи: договір про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025, укладений між ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Апологет», згідно якого сторони погодили, що вартість наданих послуг правничої допомоги за 1 (одну) кредитну справу складає 8000,00 грн.; Акт №851 надання послуг від 08.10.2025 згідно якого сума наданих послуг складає 8000,00 грн.; детальний опис наданих послуг до Акту №851 за договором про надання правової допомоги №0107 від 01.07.2025 датований 08.10.2025. Відповідач щодо неспівмірності понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не заявлено. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. При цьому, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial