Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третьої особи Товарна біржа «Поліс», Третя миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 21.02.2001 квартири [ADDRESS] , укладеного між сторонами та зареєстрованого Товарною біржею «Поліс» за №2, а в подальшому зареєстрованого ММБТІ за №16151 від 27.02.2001. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 21.02.2001 між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Товарною біржею «Поліс» за №2, а в подальшому зареєстрованого ММБТІ за №16151 від 27.02.2001, сторонами були виконані усі умови договору, претензій до одного не мали. [INFO] помер [PERSON] , який є чоловіком позивача. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, зокрема і право власності на квартиру [ADDRESS] . Позивач звернулася до нотаріуса за оформленням своїх спадкових прав, але нотаріусом їй було роз`яснено, що договір купівлі-продажу зареєстрований на біржі та підлягає подальшому нотаріальному посвідченню і не прирівнюється до нотаріально посвідчених договорів. Ухвалою від 07.11.2025 відкрите провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в позовній заяві просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила про їх задоволення, надала згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у зв`язку з тим, що зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження та місце роботи невідомо. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у них даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання повторно не з`явився та представник позивача проти такого вирішення справи не заперечував. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного: Судом встановлено, що 21.02.2001 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , зареєстрованого Товарною біржею «Поліс» в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за №2 від 21.02.2001, а в подальшому зареєстрованого ММБТІ за №16151 від 27.02.2001. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №1065 від 24.04.2023. Позивач, яка є дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб укладеного між [PERSON] та [PERSON] 18.08.1983 року, виданого Палацом урочистих подій м. Миколаєва, актовий запис №1212. Після смерті [PERSON] , позивач звернулася до нотаріуса із завою про прийняття спадшини, після смерті її чоловіка. Постановою від 02.08.2025 за №717/02-31 державного нотаріуса Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Боровицької О.М., позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за законом, піссля смерті [PERSON] , оскільки договір купівлі-продажу зареєстрований на біржі та підлягає подальшому нотаріальному посвідченню і не прирівнюється до нотаріально посвідчених договорів. Позивач не має можливості оформити спадкове майно після смерті чоловіка [PERSON] та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки [PERSON] помер, договір купівлі-продажу від 21.02.2001 за життя останнього нотаріально не був посвідчений та у позивача відсутня можливість нотаріального посвідчення вказаного договору. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у березні 1998 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. На час укладання договору купівлі-продажу квартири сторони цього договору ухилились від його нотаріального посвідчення, а на даний час визнання такого договору дійсним можливе лише в судовому порядку. Позивач вказує, що після укладання договору сторонами були виконані умови договору, претензій один до одного сторони або інші особи не мали. За таких обставин, оскільки на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору купівлі-продажу сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, умови договору сторонами повністю виконано, право власності [PERSON] на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, зокрема з дотриманням вимог Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98 року № 121, суд приходить до висновку, що [PERSON] на законних підставах набув право власності на придбане майно, проте позивач немає можливості оформити свої спадкові права після смерті [PERSON] , з причин, що не залежать від неї, в зв`язку з чим вважає, що права позивача підлягають захисту, а позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним є обґрунтованим та таким, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved