Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулась до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вищевказаним позовом. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилалась на те, що з відповідачем [PERSON] позивачка [PERSON] перебуває у шлюбі, який був зареєстрований 12.05.2017 року Виконавчим комітетом Селищанської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області за актовим записом № 01. Крім того, позивач зазначила, що від шлюбу мають малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . На протязі останніх років сімейне життя між нею та відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Причиною припинення спільного проживання є те, що у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки, постійна відсутність між ними взаєморозуміння і злагоди, часте виникнення непорозумінь щодо сімейних обов`язків, втрата поваги та любові одне до одного, все це зумовило до постійних сварок та суперечностей, а в результаті призвело до того, що вони стали зовсім чужими людьми, відповідач забрав свої речі та спільні придбані речі в шлюбі, залишивши її одну з дітьми. На даний час шлюбних відносин сторони не підтримують, повністю припинили спілкування та спільний бюджет не ведуть. Позивачка не вбачає можливості примирення та прийшла до висновку, що збереження шлюбу з відповідачем є неможливим та суперечить її інтересам. Спір між сторонами, щодо місця проживання їхніх спільних дітей відсутній. На даний час спільні діти проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні, оскільки відповідач відмовляється в добровільному порядку брати участь у вихованні та матеріальному утриманні малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Крім цього, посилається на те, що у неї з відповідачем не досягнуто згоду про добровільну сплату аліментів. Зокрема позивач вказала, що відповідач [PERSON] працездатний, у нього відсутні будь-які утриманці та з нього не проводиться стягнення аліментів на користь інших осіб. Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 12.05.2017 року Виконавчим комітетом Селищанської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області за актовим записом № 01. Після розірвання шлюбу не змінювати прізвище позивачки на дошлюбне. Крім того, позивач просить стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подання позову до суду і до повноліття дітей. Також, стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп. Позивач в судове засідання не з`явилась, однак надала заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її присутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просить їх задовольнити. Не заперечує, щодо винесення по справі заочного рішення. Відповідач у судові засідання неодноразово не з`являвся, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Відзив на позовну заяву не подавав. Підстав, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи не встановлено, у зв`язку з чим судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без поважних причин або без повідомлення причин, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що згідно копії паспорта громадянина України № [NUMBER] виданого 15.06.2017 року, орган, що видав, 7321 та картки платника податків, прізвище, ім`я та по батькові позивача зазначені як [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , сторони зареєстрували шлюб 12.05.2017 року у Виконавчому комітеті Селищанської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області за актовим записом № 01. За час перебування у шлюбі, мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12.10.2017 року та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14.04.2023 року. За приписами ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу, не допускається. Як вбачається з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Виходячи з цього, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість. Таким чином, у суду відсутні підстави для примусового збереження сім`ї між сторонами при наявності категоричного заперечення щодо цього позивача. Позивач підтвердила поданою заявою, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, позивач миритись не бажає, шлюб їх існує формально, а тому зберігати його не доцільно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд зазначає про таке. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Ураховуючи те, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей, які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, а також той факт, що він у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча зобов`язаний утримувати їх до досягнення ними повноліття, суд доходить висновку, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, у зв`язку з чим позовна вимога [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб №420/19-21/13 від 29.10.2025 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з нею зареєстровані та проживають: [PERSON] , [INFO] - батько; [PERSON] , [INFO] - мати; [PERSON] , [INFO] (зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а проживає по [ADDRESS] ) - донька; [PERSON] , [INFO] (зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а проживає по [ADDRESS] ) - син. Також копією довідки №29.5-41/18472 виданої Сокирянським ВДВС у Дністровському районі Чернівецької області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України підтверджується, що у відділі виконавчих документів про стягнення аліментів з [PERSON] , [INFO] , жителя с.Селище, Дністровського району, Чернівецької області станом на 30.10.2025 року на виконанні не перебуває. Щодо дати, з якої необхідно стягувати аліменти, суд вважає за необхідне зазначити про таке. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Суд враховує, що позивачка звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, а тому відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved