Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Позивач АТ «Таскомбанк» через свого представника Гнипа В.В. 08 вересня 2025 року звернувся до суду з цим позовом, який уточнив 16 жовтня 2025 року, про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 03 лютого 2021 року в розмірі 54201,72 грн., мотивуючи його тим, що 03 лютого 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачем укладено кредитний договір № 2165218163, відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно з пунктами 1.2., 1.3. Кредитного договору Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених Кредитним договором, з п. 2.1. Кредитного договору всі інші умови кредитного договору викладені в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР». Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору Позичальнику надано грошові кошти на таких умовах: сума кредиту 22849,00 гривень; строк користування 24 місяців; річні проценти 0,01 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти 2,49 % від суми кредиту. Кредит надається безготівковим шляхом, протягом 3 (трьох) банківських днів від дня укладення договору (п. 1.2., 1.4. Кредитного договору). Кредит Відповідачем було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в Кредитному договорі (п.1.4. Кредитного договору), отже Кредитодавець свої обов`язки за Кредитним договором виконав в повному обсязі. Умови цього Кредитного договору відповідачем не виконані, кредитні кошти у встановлені договором (Графіком погашення кредиту) строки не повернуті. 17 грудня 2021 року права вимоги за Кредитним договором відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» (надалі також Позивач) на підставі Договору факторингу № 171221 від 17 грудня 2021 року, таким чином позивач є Новим кредитором Боржника [PERSON] за Кредитним договором № 2165218163 від 03 лютого 2021 року з усіма наступними додатками та змінами. Неодноразовими телефонними повідомленнями Банку Позичальника було сповіщено про наявність заборгованості за кредитом та про необхідність її погашення у стислі терміни. Як наслідок, станом на 01 липня 2024 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 54201,72 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) в сумі 22849,00 грн.; заборгованості по річним процентам (в т. ч. прострочена) в сумі 3,89 грн.; заборгованості по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) в сумі 31348,83 грн., що і стало підставою звернення до суду. 13 листопада 2025 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, яким позовні вимоги не визнає в повному обсязі, мотивує тим, що позивач, пред?являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками. Однак, суду не надано письмових доказів, в яких зазначена процентна ставка. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Публічну пропозицію укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, як невід?ємні частини договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цю Публічну пропозицію розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному цих документах, що додані банком до позовної заяву розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року N? 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-XII). Тому в стягненні з відповідача на користь позивача 31348,83 грн. заборгованості за простроченими відсотками слід відмовити. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за наведеним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, які регулюють відносини за договором позики, якщо інше не встановлено §2 глави 71 Цивільного кодексу України, або не випливає із суті кредитного договору. Водночас, із аналізу положень ч. 1 ст. 626 ЦК України та означеного кредитного договору вбачається, що його підписання позичальником свідчить лише про факт укладення договору, проте ще не підтверджує його виконання сторонами, зокрема й кредитодавцем по наданню позичальнику коштів у кредит. За таких обставин, саме позивач повинен довести, що первісним кредитором на виконання умов укладеного ним договору було надано позичальнику обумовлену суму кредиту (у даній справі в безготівковій формі протягом 3-х банківських днів від дня укладення договору), а позичальник користувався позиковими коштами. Однак, позивачем до заяви не долучено і не надано суду ніяких доказів на підтвердження того, що саме кредитодавець ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» належним чином відповідно до умов договору надав позичальнику [PERSON] обумовлену суму кредитних коштів за реквізитами згідно п.1.4 кредитного договору, а той суб?єкт їх отримав. Втім, позивачем не надано виписок за картковим рахунком позичальника або інших належних доказів на підтвердження видачі кредиту, його розміру та наявної заборгованості. Позивачу при поданні вказаного позову, окрім необхідності доведення факту укладення кредитного договору, неналежного виконання позичальником умов договору, потрібно було довести факт перерахування коштів позичальнику у розмірі, передбаченому договором, та обставини переходу прав вимоги до позивача як нового кредитора. Проте, вказані факти та обставини позивачем не доведені. Оскільки позивач не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів виконання первісним кредитором ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» взятих на себе зобов?язань відповідно до умов кредитного договору № 2165218163 від 03 лютого 2021 року щодо перерахування відповідачу грошових коштів у визначеному договором розмірі, а також доказів переходу до АТ «ТАСКОМБАНК» права вимоги до боржника [PERSON] за вказаним договором, не порушуються права і законні інтереси АТ «ТАСКОМБАНК» та останній не має права вимагати від відповідача оплати заборгованості за вказаним кредитним договором, а тому заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають /а.с. 74-79/. 28 листопада 2025 року від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, якою позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів, викладених у ній та уточненій позовній заяві /а.с. 85-89/. Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує /а.с. 4/. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно прибув його, представниця [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд з урахуванням думки представника відповідача уважає за можливе розглянути справу без участі сторони позивача. Згідно із ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи їх, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 03 лютого 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2165218163, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування ним в порядку, на умовах та в строки, передбачені паспортом кредиту № 5218163. Відповідно до пункту 1.1. Договору кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених цим договором. Істотні умови договору викладені в пункті 1.2 Договору, зокрема: тип кредиту - кредит; сума кредиту 22849,00 грн; строк на який надається кредит 24 місяці. Відповідно до паспорту кредиту № 5218163 відсоткова ставка фіксована: початковий процент (при наданні кредиту 10% від суми кредиту 1500,00 грн), щомісячні проценти 6.00 % від суми кредиту згідно з графіком платежів, річні проценти загальні 0.01% від суми кредиту згідно з графіком платежів. Пунктом 1.3 Договору визначено порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів). Відповідно до п. 2.1. Договору всі інші умови кредитного договору зазначені в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 04 травня 2020 року, які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www/kreditmarket.ua та з якими позичальник ознайомився до укладення цього Договору та до яких позичальник приєднується підписавши цей Договір. Цей Договір, паспорт кредиту № 5218163 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 04 травня 2020 року складають єдиний кредитний договір. Позичальник, підписавши цей Договір, підтверджує, що свій примірник цього договору він отримав (п. 2.2 Договору). Відповідач [PERSON] власноручно підписав заяву-акету на отримання послуг в ТОВ «ФК «ЦФР», паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 5218163 від 03 лютого 2021 року /а.с. 10 - 11/, умови якого тотожні умовам Кредитного договору, де в тому числі обумовлено, що орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом становить 55754,07 грн. У пункті 6 Паспорта викладено порядок повернення кредиту. При цьому, суд вважає неспроможними доводи сторони відповідача про несправедливість умов укладеного договору в частині розміру відсотків за користування кредитними коштами, оскільки відповідач із вимогами про визнання умов договору недійсним у частині визначення розміру процентів у зв`язку з його невідповідністю вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» не звертався, а відповідно до положень ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Судом встановлено, що зміст зобов`язання в наведеному договорі викладено досить зрозуміло, що дає підстави дійти висновку про те, що волевиявлення сторін договору зводилося до отримання коштів, які позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю. Відповідач ознайомився з наданою у договорі інформацією, що засвідчив своїм власноручним підписом, вибрав та погодився з конкретними умовами щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та уклав кредитний договір, підписавши його особистим власноручним підписом. Тобто, висловив своє волевиявлення щодо укладення кредитного договору за конкретних умов, зокрема, й щодо його умов виплати за рахунок отриманих кредитних коштів за оплату страхового платежу за договорами страхування та за електронний ключ доступу, з розміром процентів за користування кредитними коштами. Проценти, передбачені умовами кредитного договору, які просить стягнути позивач на свою користь, за своєю суттю є платою за користування кредитом, а не компенсацією у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Заперечення відповідача щодо отримання кредитних коштів не знайшли своє підтвердження, оскільки цей кредитний договір передбачає виплату / сплату, за рахунок отриманого кредиту суми грошових коштів за реквізитами, які вказані у ньому, одним із яких є рахунок № [NUMBER] , відкритий на ім`я відповідача, що не спростовано стороною відповідача, оскільки заява-анкета на отримання послуг від 03 лютого 2021 року, кредитний договір № 2165218163 від 03 лютого 2021 року та паспорт кредиту до нього № 5218163 від 03 лютого 2021 року підписані власноручно відповідачем. Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений в кредитному договорі, отже позивач, свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі, однак умови кредитного договору відповідачем залишаються невиконаними, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті, що мало наслідком утворення заборгованості. Таким чином, Позивач виконав свої зобов`язання за Договором, надавши Відповідачу кредит у встановленому Договором розмірі. Проте, Відповідач порушив умови Договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені Договором строки та порядку, у зв`язку з чим у Відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно розрахунків заборгованості, станом на 03 червня 2025 року за кредитним договором № 2165218163 від 03 лютого 2021 року заборгованість відповідача складає 22849,00 грн по тілу кредиту, 3,89 грн по відсотках, 31348,83 грн по щомісячним процентам /а.с. 17-19/. Заперечення сторони відповідача щодо нарахованих відсотків суд не бере до уваги, з дослідженого розрахунку вбачається, що вони нараховані відповідно до умов укладеного договору, контрозрахунку стороною відповідача не надано. Таким чином Позичальником було грубо порушено умови Кредитного договору. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були виконані умови кредитного договору, в той же час, відповідачем були порушені зобов`язання, передбачені кредитним договором в частині повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами. Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: 1. припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2. зміна умов зобов`язання; 3. сплата неустойки; 4. відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Таким чином відповідачем не виконано зобов`язань, визначених Договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування, що підтверджується розрахунком суми заборгованості по договору. Крім того, в ході судового розгляду встановлено, що відповідачем не спростовано розміру боргу і не доведено його відсутністю або його повного погашення, не встановлено підстав для звільнення відповідача від обов`язку по поверненню кредитних коштів у вказаному розмірі, або для зменшення вказаної суми боргу. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову Акціонерного товариства «Таскомбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2422 гривень 40 копійок, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом.

Outcome: approved