Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з нього аліменти на утримання дітей. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 25 липня 2015 року. Шлюб зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Знам`янка реєстраційної служби Знам`янського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, про що складено відповідний актовий запис №70. Від спільного життя мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем. Подружні відносини між сторонами припинені, спільно вони не проживають. Позивач вважає, що збереження їхньої з відповідачем сім`ї неможливе та буде суперечити її інтересам, шлюб між нею та відповідачем існує формально, а тому підлягає розірванню. Примирення сторони не бажають. Відповідач не надає в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей, домовленості між батьками про участь відповідача в утриманні дітей, які знаходяться на утриманні матері, не досягнуто. Позивач просить стягнути аліменти в розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення ними повноліття. Відповідач надав відзив на позов, відповідно до якого визнав вимоги позову. Зазначив, що він з жовтня 2025 року добровільно сплачує аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини заробітку на підставі заяви, поданої за місцем роботи. Надав звіт про здійснені відрахування та виплати. У зв`язку із визнанням прозову просить розподілити судові витрати відповідно до вимог ст. 142 ЦПК України. Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, представник надала заяву, відповідно до якої просила проводити розгляд справи без її участі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник надала заяву, відповідно до якої визнала вимоги позову та просить розглядати справу без її участі. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. У відповідності до статей 105 та 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. За змістом ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За змістом ст.24 СК України, добровільність шлюбу - одна з основних його засад, що є чинною не лише на стадії реєстрації, а являється довічною рисою. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд, вивчивши заяву позивача, дослідивши докази: свідоцтво про укладення шлюбу, свідоцтва про народження дітей, витяги з реєстру Знам`янської територіального громади про зареєстроване місце проживання позивача та її дітей, вважає, що позов в частині розірвання шлюбу обґрунтований і підлягає задоволенню, в силу ст. 104, 105, 112 СК України. Судом встановлено, що сторони примирення не шукають і не бажають, шлюб між ними існує формально, а тому підлягає розірванню. Від спільного проживання сторони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьком яких являється відповідач згідно з копіями свідоцтв про народження. На даний час, сторони припинили подружні відносини, діти знаходяться на утриманні матері та проживають разом з нею, що підтверджується витягами з реєстру Знам`янської територіального громади про зареєстроване місце проживання позивача та її дітей. У добровільному порядку відповідач на утримання дітей матеріальної допомоги не надає, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутися із даним позовом до суду. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, при цьому даний обов`язок є особистим, індивідуальним обов`язком як матері, так і батька. В силу статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція ООН про права дитини (прийнята й відкрита для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, набула чинності для України з 27 вересня 1991 року), визначає пріоритет у суспільстві інтересів дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 6 Конвенції містить принцип щодо необхідності забезпечення у максимально можливій мірі виживання та здорового розвитку дитини. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частина 2 статті 182 сімейного Кодексу України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, згідно частини 2 статті 183 сімейного Кодексу України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Враховуючи вищевикладене те, що позивач позов підтримує, відповідач не заперечує проти його задоволення, відсутні дані стосовно незадовільного стану здоров`я відповідача чи знаходження на його утриманні інших дітей або непрацездатних членів сім`ї, яких він зобов`язаний утримувати, враховуючи добровільне надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дітей, які знаходяться на повному утриманні позивача проживаючи із нею, але вказане не є перешкодою для звернення до суду із вимогою про стягнення з нього аліментів, суд вважає за необхідне позов в частині стягнення аліментів на утримання дітей також задовольнити. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved