Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ТОВ «Індичка» про стягнення середнього заробітку за період з 05 вересня 2024 року по 15 січня 2026 року у розмірі 206864,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач перебуває у трудових відносинах із відповідачем на умовах безстрокового трудового договору. З 14 квітня 2022 року [PERSON] перебуває у складі добровольчого формування № [NUMBER] Миколаївської сільської територіальної громади. До 22 січня 2024 року на підставі наказу по підприємству № 139-к від 23 травня 2022 року («Про увільнення [PERSON] від роботи у зв`язку із виконанням обов`язків добровольця територіальної оборони») відповідач сплачував позивачу середній заробіток. Після 22 січня 2024 року виплати середнього заробітку з боку відповідача були припинені. Рішенням Сумського районного суду Сумської області у справі № 587/1010/24 було визнано незаконним та скасовано наказ №15-к від 22 січня 2024 року, виданий ТОВ «Індичка» стосовно позивача щодо припинення застосування гарантій, передбачених ч. 1 ст. 119 КЗпП України, у частині збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Стягнуто з ТОВ «Індичка» на користь [PERSON] середній заробіток з моменту припинення виплат, а саме з 22 січня 2024 року по 04 вересня 2024 року в сумі 96339 грн 52 коп. без урахування податків і зборів. Середньоденний заробіток позивача складає 591,04 грн, період невиплати коштів (з 05 вересня 2024 року по 15 січня 2026 року) - 321 робочих днів, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток в розмірі 189723 грн 84 копійок (591,04 х 321) без урахування податків і зборів. Також зазначає, що на час зупинення виплат у відповідача були в наявності всі документи, необхідні для виконання приписів ч. 1 ст. 119 КЗпП України щодо збереження середнього заробітку та увільнення позивача від роботи, оскільки позивач залучався і залучається до добових нарядів з чергування. Наведені відповідачем аргументи у відповідь на адвокатський запит є безпідставними та необґрунтованими, а спірний наказ № 15-к в частині підстав його винесення, а саме ненадання документів, що засвідчують факт виконання деякими працівниками державних або громадських обов`язків, є припущеннями відповідача, оскільки добровольчим формуванням № [NUMBER] Миколаївської сільської територіальної громади надавались неодноразово всі підтверджуюючі документи. Ухвалою судді від 20 січня 2026 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Представник відповідача, скориставшись своїм правом, надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить задовольнити позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку у розмірі 190758 грн 16 коп. Відповідач у відзиві на позов не заперечував, що позивач перебуває в трудових відносинах з ТОВ «Індичка», а також те, що відповідач припинив збереження за позивачем середнього заробітку. Також зазначив, що вимоги про стягнення середнього заробітку за період з 05 вересня 2024 року по 27 листопада 2025 року відповідачем визнаються з огляду на відсутність формальної підстави для невиплати середнього заробітку за цей період. Згідно з довідкою про нарахування та виплату середнього заробітку б/н від 30 жовтня 2026 року заборгованість за вказаний період становить 189723 гривень 16 коп. Середньоденна заробітна плата позивача становить 1034 грн 32 коп., розрахована в порядку, передбаченому Постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до наказу генерального директора ТОВ «ІНДИЧКА» №76 від 26 листопада 2025 року «Про зміни в організації виробництва і праці» для усіх працівників, що задіяні на роботах у забійному відділі та відділі переробки за посадами (професіями) «Оброблювач птиці», «Обвалювальник тушок птиці», коди КП 7411, зокрема і позивача, з 28 листопада 2025 року встановлено неповний робочий час, а саме дві години з 10:00 по 12:00 на тиждень у середу до відновлення виробничих потужностей та стабілізації безпекової ситуації в регіоні. Зазначені зміни пов`язані з активними бойовими діями в Сумській області, руйнуванням майна та виробничих приміщень за місцезнаходженням відповідача, що призвело до зменшення доступних виробничих потужностей.З кінця літа - початку осені 2025 року відповідач вимушений припинити ритмічні поставки одноденних індичат для вирощування, що безпосередньо вплинуло на план виробництва продукції та поступової зупинки виробництва цеху забою та переробки. На момент подання відзиву силами інших працівників відповідача ведуться роботи з демонтажу обладнання цеху забою та переробки. Відповідач веде перемовини щодо оренди виробничих площ забійного цеху у Київській області. Потужності з вирощування планується перенести до Лебединського району Сумської області. Про видачу наказу позивача повідомлено в день його видачі в письмовому вигляді шляхом направлення його копії на відому відповідачу адресу, а також шляхом скерування фотокопії повідомлення на відомий номер мобільного телефону через сервіс миттєвого обміну повідомленнями «Вайбер» начальником відділу кадрів. У зв`язку з цим відповідач не може погодитись з виплатою середнього заробітку у заявленому позивачем розмірі, адже з 28 листопада 2025 року по 15 січня 2026 року робочий час позивача становив 14 годин. Позивач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] адвокат Мірошниченко А.В. в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив при винесенні рішення врахувати наданий відзив представником відповідача. Дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши правові позиції сторін, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Індичка» на умовах безстрокового трудового договору (а.с. 6, 18-19). 01 травня 2023 року [PERSON] на добровільній основі, на час виконання державних та/або громадських обов`язків, перебуваючи під захистом Держави, маючи усі права, свободи, гарантії, закріплені Конституцією України, Кодексом законів про працю України, відповідно до Закону України «Про основи національного спротиву» від 27 січня 2022 року № 2024-ІХ та Положення про добровольчі формування територіальних громад, уклав контракт добровольця територіальної оборони з добровольчим формуванням № [NUMBER] Миколаївської територіальної громади. Зазначений контракт набрав чинності та є чинним на цей час (а.с. 5). Форма контакту добровольця територіальної оборони затверджена наказом Міністерства оборони України від 07 березня 2022 року № 84. За формою та змістом контракт, який був укладений позивачем з добровольчим формуванням № [NUMBER] Миколаївської територіальної громади, відповідає затвердженій зазначеним вище наказом формі. Як вбачається із копії табелю обліку використання робочого часу за вересень 2024 року, жовтень 2024 року, листопад 2024 року, грудень 2024 року, січень 2025 року, лютий 2025 року, березень 2025 року, квітень 2025 року, травень 2025 року, червень 2025 року, липень 2025 року, позивач залучався до виконання обов`язків добровольчого формування № [NUMBER] Миколаївської сільської територіальної громади (а.с. 7-17). Відповідно до частини 1статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.92 № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Порядок утворення, комплектування, функціонування, підстави та порядок розформування добровольчих формувань територіальних громад визначаються Законом України «Про основи національного спротиву» від 16 липня 2021 року №1702 та Положенням про добровольчі формування територіальних громад, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1449. Доброволець Сил територіальної оборони Збройних Сил України - громадянин України або іноземець чи особа без громадянства, який перебуває в Україні на законних підставах впродовж останніх п`яти років та на добровільній основі зарахований до проходження служби у складі добровольчого формування Сил територіальної оборони Збройних Сил України (п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону № 1702). Добровольче формування територіальної громади (ДФТГ) - воєнізований підрозділ, сформований на добровільній основі з громадян України, які проживають у межах території відповідної територіальної громади, який призначений для участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони (п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про основи національного спротиву»). За приписами статті 8 цього Закону діяльність ДФТГ здійснюється під безпосереднім керівництвом і контролем командира військової частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України за територіальним принципом. Сили територіальної оборони Збройних Сил України - це окремий рід сил Збройних Сил України, на який покладається організація, підготовка та виконання завдань територіальної оборони (пункт 15 частини 1статті 1 Закону № 1702). Відповідно до ст. 4 цього Закону територіальна оборона складається з військової, цивільної та військово-цивільної складових. Відповідно до ч. 2 ст. 8 цього Закону порядок утворення, комплектування, функціонування, підстави та порядок розформування ДФТГ визначаються Положенням про ДФТГ, яке затверджується Кабінетом Міністрів України. Положення про ДФТГ затверджено постановою Кабінету Міністрів України 29 грудня 2021 року за № 1449. Форму контракту добровольця територіальної оборони та посвідчення добровольця територіальної оборони затверджено наказом Міністерства оборони України від 07 березня 2022 року № 84 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07 березня 2022 року за № 307/37643). Пунктом 3 Форми контракту добровольця територіальної оборони передбачено, що на добровольця територіальної оборони, який уклав цей контракт, поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та статті 119 КЗпП України. Діяльність ДФТГ з виконання завдань, визначених пунктом 2 Положення про ДФТГ, не є військовою службою в розумінні Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Відповідно до ч. 1 ст. 119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватися у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що позивач був і є добровольцем добровольчого формування № [NUMBER] Миколаївської сільської територіальної громади, виконує за умовами контракту державні та громадські обов`язки, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами. Крім того, вирішуючи спір, суд виходить з того, що добровольче формування територіальної громади, членом якого є і був позивач, є військово-цивільною складовою територіальною оборони і свою діяльністю здійснює під безпосереднім керівництвом і контролем командира військової частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України. Діяльність добровольчих формувань територіальних громад з виконання завдань, визначених пунктом 2 Положення про добровольчі формування територіальних громад, не є військовою службою в розумінні Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Добровольчих формувань територіальних громад немає у переліку видів військової служби згідно із Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», через це такі військовослужбовці підпадають під дію ч. 1 ст. 119 КЗпП і за ними зберігається виплата середнього заробітку, оскільки участь у територіальній обороні вважається не військовою службою, а виконанням державних/громадських обов`язків. Таким чином, суд приходить до висновку, що на позивача поширюється дія ч. 1 ст. 119 КЗпП України, а тому припинення відповідачем гарантій, передбачених статтею 119 КЗпП України, зокрема, збереження середнього заробітку на час виконання позивачами обов`язків добровольців територіальної оборони, не ґрунтується на вимогах закону і порушує гарантовані Конституцією та законами України трудові права та гарантії позивача. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного суду від 25 липня 2023 року у справі № 683/1255/22. Оскільки суд визнає за позивачем право на застосування гарантій, передбачених ч. 1 ст. 119 КЗпП, припинення застосування гарантій, передбачених ч. 1 ст. 119 КЗпП України щодо збереження середнього заробітку стосовно позивача та стягнення середнього заробітку є такими, що суперечить діючому законодавству, а тому вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а порушене право позивача підлягає судовому захисту. Порядок розрахунку середнього заробітку регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі по тексту - Порядок). Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. При обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку (абзац перший пункту 3). При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (абзац другий пункту 4). Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (абзац перший пункту 5). Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8). Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 04 вересня 2024 року визнано незаконним припинення виплати середнього заробітку позивачу та стягнуто на його користь 96339 грн 52 коп. за період з 22 січня 2024 року по 04 вересня 2024 року (а. с. 18-19). Починаючи з 05 вересня 2024 року, відповідач продовжує не виплачувати позивачу середній заробіток за час виконання обов`язків добровольця територіальної оборони. Відповідно до наказу генерального директора ТОВ «ІНДИЧКА» №76 від 26 листопада 2025 року «Про зміни в організації виробництва і праці» для усіх працівників, що задіяні на роботах у забійному відділі та відділі переробки за посадами (професіями) «Оброблювач птиці», «Обвалювальник тушок птиці», коди КП 7411, зокрема і позивача, з 28 листопада 2025 року встановлено неповний робочий час, а саме дві години з 10:00 по 12:00 на тиждень у середу до відновлення виробничих потужностей та стабілізації безпекової ситуації в регіоні (а.с. 33), про що 26 листопада 2025 року [PERSON] направлено повідомлення про зміну істотних умов праці (а.с. 34-35, 45). Згідно з довідкою ТОВ «Індичка» про нарахування та виплату середнього заробітку від 30 січня 2026 року середньоденний розмір заробітної плати (по робочих днях з урахуванням 8 годинного робочого дня) становить 591 грн. 04 коп. Середній заробіток за період з 05 вересня 2024 року по 27 листопада 2025 року становить 189723 грн 84 коп. Середній заробіток за період з 28 листопада 2025 року по 15 січня 2026 року за 14 годин становить 1034 грн 32 коп. Всього середній заробіток [PERSON] за період з 05 вересня 2024 року по 15 січня 2026 року за 318 днів 14 год. становить 190758 грн. 16 коп. (а.с. 33, зв.б.). Таким чином, оскільки середньоденний заробіток позивача складає 591 грн 04 коп., з урахуванням наказу ТОВ «ІНДИЧКА» №76 від 26 листопада 2025 року період невиплати коштів (05 вересня 2024 року по 15 січня 2026 року) становить 321 робочих днів та 14 годин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток в розмірі 190758,16 грн без урахування податків і зборів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено в сумі 190578,16 грн, тобто на 92,13%, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1226,43 грн (1331,20 грн.* 92,13 %) судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial