Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

21.11.2025 року позивач [PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 06 жовтня 2011 року між сторонами було зареєстровано шлюб у Виконавчому комітету Олешинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області. Сторони проживали разом до 15.09.2013 року. Спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливими. З огляду на викладене, позивач скористався своїм правом на звернення до суду та наполягає на розірванні шлюбу, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливими. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2025 року, головуючим суддею по справі визначено суддю Хараджу Н.В. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27.11.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, розгляд якої постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, строку для примирення не потребує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась про дату, час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання повідомлялася належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення із зворотною відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», відзиву відповідач до суду не подала та про причини своєї неявки суд не повідомила. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Таким чином, відповідач, враховуючи положення ст.ст. 128, 130 ЦПК України, вважається такою, що повідомлений належним чином про дату, час та місце судового засідання. Крім того, відповідач повідомлялась шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, про що свідчить скріншот наявний в матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки представник позивача та відповідач не з`явилися до зали судового засідання. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу (повторно виданого) серії [NUMBER] від 20.11.2025 року, [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 06 жовтня 2011 року Виконавчим комітетом Олешинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, актовий запис № 15. Частиною 1 ст. 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, те, що позивачка з часу звернення до суду наполягає на розірванні шлюбу, суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, приходить до висновку, що підстав для збереження сім`ї не вбачається, і шлюб між сторонами необхідно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. На підставі наведеного,

Outcome: approved