Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог. В кінці липня 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 17 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем був укладений кредитний договір № 2075302, за яким ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати [PERSON] кредит у розмірі 20000 гривень, а відповідач зобов`язався повернути кредит протягом 30 днів та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 0,38% в день та комісію за надання кредиту у розмірі 600 гривень 00 копійок. ТОВ «Мілоан» виконало своє зобов`язання за договором про споживчий кредит та надало [PERSON] грошові кошти у розмірі 20000 гривень 00 копійок. Відповідач неналежним чином виконував грошові зобов`язання, тому у нього виник борг у розмірі 82880 гривень 00 копійок. 23 лютого 2022 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «Мілоан» уклали договір відступлення прав вимоги №81-МЛ. За умовами якого, до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2075302 від 17 листопада 2021 року. Відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість. Тому ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просить суд стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 82880 гривень 00 копійок, що складається: з заборгованості за тілом кредиту 20000 гривень 00 копійок, заборгованості за відсотками 62280 гривень 00 копійок, заборгованості за комісією 600 гривень 00 копійок. 2. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача адвокат Усенко М.І. направив до суду клопотання, яким підтримав пред`явлений позов та просив суд його задовольнити у повному обсязі, а розгляд цивільної справи здійснити за його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав. Про час та місце розгляду цивільної справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, які повернулися на адресу суду, з довідками ф.20 «адресат відсутній за вказаною адресою». 3. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2025 року було відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розгляд цивільної справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2026 року, занесеною до протоколу судового засідання, суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, на підставі ч.1 ст.280 ЦПК України. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 17 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений кредитний договір №2075302, за яким ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати відповідачу кредит у розмірі 20000 гривень, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит протягом 30 днів та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 0,38% в день та комісію за надання кредиту у розмірі 600 гривень 00 копійок. (а.с.8-16). ТОВ «Мілоан» виконало своє зобов`язання за кредитним договором та надало [PERSON] грошові кошти у розмірі 20000 гривень 00 копійок. Вказана обставина підтверджується копією платіжного доручення №61282022 від 17 листопада 2021 року (а.с.23). Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються гл.48 «Виконання зобов`язання» та гл.71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України. 5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. Згідно з п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3, ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом ч.12 ст.11 цього Закону України електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч.1 ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно з ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Встановлено, що кредитний договір № 2075302 від 17 листопада 2021 року був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора V24026. У такий спосіб кредитний договір був укладений в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в електронній формі. Викладене у повній мірі узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19. [PERSON] належним чином не виконував грошове зобов`язання за кредитним договором, тому у нього виникла заборгованість у розмірі 82880 гривень 00 копійок, що складається: з заборгованості за тілом кредиту 20000 гривень 00 копійок, заборгованості за відсотками 62280 гривень 00 копійок, заборгованості за комісією 600 гривень 00 копійок. Всупереч вимогам ч.1 ст.81 ЦПК України відповідач не надав жодного доказу на спростування того, що він не укладав кредитний договір № 2075302 від 17 листопада 2021 року. 23 лютого 2022 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «Мілоан» уклали договір відступлення прав вимоги № 81-МЛ. (а.с.27-35). За умовами вказаного договору ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2075302 від 17 листопада 2021 року. Дана обставина підтверджується Актом приймання-передачі Реєстру Боржників як додатком до договору відступлення прав вимоги № 81-МЛ від 23 лютого 2022 року (а.с.42), платіжною інструкцією про здійснення оплати за договором про відступлення прав вимоги № 81-МЛ від 23 лютого 2022 року (а.с.43), Витягом з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 81-МЛ від 23 лютого 2022 року (а.с.44). В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач добровільно сплатив заборгованість за кредитним договором. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача процентів за вказаним договором, то суд дійшов наступних висновків. Відповідно правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Встановлені фактичні обставини в справі свідчать про те, що за умовами укладеного між ТОВ «Мілоан» та відповідачем кредитного договору, дана фінансова установа надала позичальнику суму кредиту, яку останній зобов`язувався повернути в повному обсязі у визначений договором строк кредитування 30 днів, тобто до 17 грудня 2021 року. Таким чином, позикодавець відповідно до ст.1048ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування 30 днів, після закінчення строку дії договору в позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Досліджені судом розрахунки заборгованості свідчать про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитом включає період, який виходить за межі строку кредитування, а тому є безпідставним і задоволенню не підлягає. За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що [PERSON] повинен був сплатити кредитору відсотки за вказаним кредитним договором у розмірі 2280 гривень 00 копійок, (20000 гривень 00 копійок х 0,38% х 30 днів). Відповідно до п.1.5.1 договору про споживчий кредит № 2075302 від 17 листопада 2021 року комісія за надання кредиту складає 600 гривень 00 копійок. Тому суд вважає, що з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» належить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 22880 гривень 00 копійок, що складається з заборгованості за основною сумою боргу 20000 гривень 00 копійок, заборгованості за відсотками 2280 гривень 00 копійок, заборгованість за комісією 600 гривень 00 копійок. 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції №12431 від 25 червня 2025 року (а.с.55) вбачається, що при пред`явленні позову ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплатило судовий збір у розмірі 2422 гривні 40 копійок. Пред`явлений позов задоволений частково, а саме 27,60% (22880 / 82880 ? 100%). З огляду на це, з [PERSON] на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 668 гривень 58 копійок (2422,40 / 100% ? 27,60%). Встановлено, що представництво інтересів позивача здійснював адвокат Усенко М.І. на підставі договору про надання правової допомоги №0605 від 06 травня 2025 року (а.с.51). Відповідно до акту №2239 наданих послуг від 23 червня 2025 року до договору про надання правової допомоги від 02 червня 2025 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та адвокатським об`єднання «Апологет» останній взяв на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу по справі про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] (а.с.53). Згідно акту №2239 наданих послуг від 23 червня 2025 року до договору про надання правової допомоги від 02 червня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» понесла витрати на оплату правової допомоги у розмірі 7000 гривень. Отже враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, то й заявлені позивачем вимоги про відшкодування понесених витрат на правову допомогу підлягають задоволенню на 27,60%, що становить 1932 гривні 00 копійок (7000 / 100 х 31,58%). На підставі викладеного та

Outcome: partial