Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

19.06.2025р. [PERSON] через свого представника [PERSON] , звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що сторони перебували між собою в зареєстрованому шлюбі в якому у них народився син [PERSON] . Після припинення шлюбних відносин, дитина залишилася проживати з матір`ю та перебуває на повному її утриманні. Відповідач життям сина не цікавиться, в добровільному порядку матеріальної допомоги на його утримання не надає. Згоди щодо розміру аліментів, які відповідач повинен сплачувати, між сторонами не досягнуто. Оскільки позивачу важко самій утримувати дитину та вказуючи на законодавчий обов`язок обох батьків щодо утримання їхніх дітей до досягнення ними повноліття, [PERSON] просила стягнути з [PERSON] аліменти в судовому порядку. Ухвалою суду від 06.11.2025р. у справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Роз`яснено відповідачу його право на подання письмового відзиву разом з доказами, що обгрунтовують доводи заперечень. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. В судове засідання [PERSON] не з`явилася, її представник [PERSON] 13.02.2026р. подав до суду письмове клопотання, в якому просив розгляд справи здійснювати за його та позивача відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являвся, причини неявки суду не повідомляв. Про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також шляхом направлення матеріалів позову до військової частини [NUMBER] за місцем проходження [PERSON] військової служби. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого представник позивача у своєму клопотанні не заперечував. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18.07.2020 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 153. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] являються батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 20.12.2022р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 18.07.2020р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) розірвано. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] 01 квітня 2023р. зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на « [PERSON] », актовий запис № 79, складений Миколаївським відділом ДРАЦС у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). З довідок від 08.08.2024р. слідує, що [PERSON] та її малолітній син [PERSON] взяті на облік, як внутрішньо переміщені особи та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . За даними Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України інформації про місце проживання [PERSON] , [INFO] не встановлено, що підтверджується листом директора даного Департаменту Гарник М., який надійшов до суду 31.10.2025р. Також, згідно відповіді №1681669 від 19.08.2025р. та відповіді №1978882 від 06.11.2025р. встановлено, що в Єдиному державному демографічному реєстрі та в Єдиній інформаційній системі соціальної сфери інформація щодо адреси реєстрації [PERSON] та інформація про нього, як про внутрішньо-переміщену особу відсутня. Однак, з відповіді №2217634 від 07.01.2026р. з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і дохід слідує, що [PERSON] отримував дохід у виді виплати військовослужбовцям в період з серпня по вересень 2025р. у військовій частині [NUMBER] , а в період з жовтня по листопад 2025р. у військовій частині [NUMBER] Позивач стверджує, що [PERSON] , маючи стабільний дохід, свій обов`язок по утриманню малолітнього сина не виконує, в добровільному порядку сплачувати аліменти не бажає. У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Після припинення шлюбних відносин, спосіб виконання обов`язку батька утримувати свою дитину за домовленістю між сторонами визначено не було, а відтак кошти на утримання сина (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Частиною 2 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України). Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому в положенні ч.5 даної статті вказано, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи надане позивачу право вибору способу стягнення аліментів, яке нею було обрано в частці від заробітку відповідача, суд, з урахуванням фактичних обставин справи та положень ч.5 ст. 183 СК України, вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду 19.06.2025р. і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи з положень вищевказаної норми, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1331,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved