Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Цикл Фінанс» звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою мотивуючи свої вимоги тим, що 15 лютого 2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір №22032000112156. Також 15 квітня 2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір №26204000491623. Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого, 28 березня 2024 року згідно з умов договору факторингу № 28/03/24, АТ «Банк Кредит Дніпро» відступлено право вимоги за вищевказаними кредитними договорами на користь ТОВ «Цикл Фінанс», яке набуто право вимоги до відповідача. Згідно з договору факторингу сума боргу перед ТОВ «Цикл Фінанс» заборгованість: за кредитним договором №22032000112156 від 15 лютого 2019 року становить 61 471,57 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту: 35 968,78 грн., заборгованість по відсотках: 0,01 грн., заборгованість по комісії: 25 502,78 грн.; за кредитним договором №26204000491623 від 15 квітня 2021 року становить 13 382,80 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту: 6 137,80 грн., заборгованість по комісії: 7 245 грн. На підставі викладеного, представник позивача звернулась до суду з цією позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на користь ТОВ «Цикл Фінанс» заборгованість за кредитними договорами: №22032000112156 від 15 лютого 2019 року в розмірі 61 471,57 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту: 35 968,78 грн., заборгованість по відсотках: 0,01 грн., заборгованість по комісії: 25 502,78 грн.; №26204000491623 від 15 квітня 2021 року в розмірі 13 382,80 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту: 6 137,80 грн., заборгованість по комісії: 7 245 грн., а також сплачений судовий збір у сумі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 27 листопада 2025 року було прийнято до провадження цивільну справу та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у позовній заяві просила проводити розгляд справи за відсутності їх представника, а також не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Новокодацького районного суду міста Дніпра, однак заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 16 лютого 2026 року ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, представник позивача не заперечувала проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 15 лютого 2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір №22032000112156 (а.с. 66-67). Також судом встановлено, що 15 квітня 2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено договір №26204000491623 про встановлення кредитного ліміту (а.с.58). З матеріалів справи встановлено, що паспорт споживчого кредиту «Кредит готівкою Стандарт зі страховкою (50-100)» також підписано [PERSON] 15 лютого 2019 року (а.с.68-70). Матеріалами справи підтверджено, що 28 березня 2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу №28/03/24, за умовами якого останній за плату набув права вимоги до боржників за кредитними договорами відповідно до реєстру боржників, у тому числі до відповідача [PERSON] : за кредитним договором №22032000112156 від 15 лютого 2019 року на загальну суму 61 471,57 грн. з яких: заборгованість по тілу кредиту: 35 968,78 грн., заборгованість по відсотках: 0,01 грн., заборгованість по комісії: 25 502,78 грн.; за кредитним договором №26204000491623 від 15 квітня 2021 року на загальну суму 13 382,80 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту: 6 137,80 грн., заборгованість по відсотках: 0,00 грн., заборгованість по комісії: 7 245 грн., що вбачається з наявного в матеріалах справи витягу з реєстру боржників (а.с. 24, 46-49, 51-52, 56). У матеріалах справи також наявні вимоги за №2773414936_АВ від 06 лютого 2025 року та від 20 березня 2025 року, в яких повідомлено відповідача про відступлення прав вимоги за кредитними договорами та необхідність погасити заборгованість новому кредитору за кредитними договорами: №22032000112156 від 15 лютого 2019 року у розмірі 61 471,57 грн., №26204000491623 від 15 квітня 2021 року у розмірі 13 382,80 грн. (а. с. 17-20). Судом встановлено, що згідно з розрахунками заборгованості за кредитними договорами станом на 27 березня 2024 року у [PERSON] перед позивачем існує заборгованість: за кредитним договором №22032000112156 від 15 лютого 2019 року на загальну суму 61 471,56 грн. і складається з: 35 968,78 грн. залишку простроченого кредиту, 0,00 грн. залишку прострочених відсотків, 25 502,78 грн. залишку прострочених комісій ; за кредитним договором №26204000491623 від 15 квітня 2021 року на загальну суму 13 382,80 грн. і складається з: 6 137,80 грн. залишку простроченого кредиту, 0,00 грн. залишку прострочених відсотків, 7 245 грн. залишку прострочених комісій (а. с. 25-39). Також з матеріалів справи судом встановлено, що станом на момент звернення ТОВ «Цикл Фінанс» до суду наявна заборгованість відповідачем не погашена. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно із ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Отже, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг у доведенні своїх вимог і заперечень. Судом встановлено факти укладення між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] вищевказаних кредитних договорів, отримання відповідачем грошових коштів за їх умовами, а також непогашення відповідачем заборгованості за вказаним у справі кредитними договорами, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позову щодо стягнення суми заборгованості у заявленому позивачем розмірі. Статтею 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Також судом встановлено, що ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №28/03/24 від 28 березня 2024 року, і таке відступлення відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 512 та ст. 513 ЦК України. Отже, судом встановлено факти укладення між АТ «Банк Кредит Дніпро» [PERSON] кредитних договорів №22032000112156 від 15 лютого 2019 року та №26204000491623 від 15 квітня 2021 року, невиконання відповідачем належним чином зобов`язань з повернення кредитних коштів, а також те, що до ТОВ «Цикл Фінанс» перейшли права вимоги АТ «Банк Кредит Дніпро» за вищевказаними кредитними договорами в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «Цикл Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Крім того, згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача також понесених позивачем витрат за надання професійної правничої допомоги, що підтверджуються договором про надання правової допомоги №43453613 від 02 січня 2025 року, який укладений між ТОВ «Цикл Фінанс» та адвокатом Дорошенко М.А., яка діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №10289/10 від 11 жовтня 2021 року; ордера на надання правничої допомоги серії АІ №1906958 від 06 червня 2025 року; додатковою угодою №22032000112156 від 06 червня 2025 року до вищевказаного договору; детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Дорошенко М.А., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом оплату ТОВ «Цикл Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості від 06 червня 2025 року; актом №22032000112156 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 06 червня 2025 року на загальну суму 6 000 грн., платіжною інструкцією №12003 від 14 червня 2025 року про оплату ТОВ «Цикл Фінанс» згідно акту №22032000112156 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги до договору №43453613 від 02 січня 2025 року на суму 6 000 грн. (а.с. 15-16,21,40-45,50,55,88-92). Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24 січня 2019 року у справі №910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 6 000 грн. не відповідають у повній мірі критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечать принципу розподілу таких витрат, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних правових (юридичних) послуг та їх необхідністю, обсягом наданих адвокатом послуг. Однак, враховуючи, що рішенням суду позов задоволено, що дає суду підстави зазначити про здійснення адвокатом належного захисту позивача, але судом враховується недотримання співмірності затрат на правничу допомогу, а тому необхідно зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до суми 2 000 грн., що відповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю, необхідністю у цій справі.

Outcome: approved