Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 15.06.2002. З вересня 2024 року вони припинили шлюбні стосунки, ведення спільного господарства. Наразі не проживають разом, кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами, вони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Сім`я розпалась остаточно. Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка за згодою батьків залишається проживати з матір`ю. Просив розірвати шлюб між ними. 25.11.2025 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 20.02.2026 постановлено ухвалу про залишення без задоволення заяви відповідача про надання строку для примирення. 11.12.2025 відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила залишити позов без розгляду, оскільки він підписаний представником Мусцевого Л.В. Суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позовна заява подана та підписана представником позивача адвокатом Тереховим М.С. на підставі ордеру на надання правничої допомоги від 20.10.2025 серії АІ №2030216, тобто особою, яка має право її підписувати. Також просила проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом сторін. Суд залишає без задоволення зазначене клопотання відповідача і вважає можливим розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, оскільки справа є малозначною в силу прямої вказівки закону на підставі положень ч. 6 ст. 19, ч. 4 ст. 274 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Також відповідач з метою підтвердження факту продовження існування шлюбу просила допитати їх спільних дітей в якості свідків, однак, суд відмовляє у задоволенні зазначеного клопотання, оскільки предметом розгляду даної справи є розірвання шлюбу між подружжям, а свідчення свідків не спростують бажання позивача розірвати зазначений шлюб. Жодних заяв про зміну своєї позиції від позивача до суду не надходило, навпаки, 20.02.2026 представник позивача подав заяву, в якій зазначив, що позивач наполягає на розірванні шлюбу. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 15.06.2002 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] , актовий запис №47. Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. В силу ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Аналізуючи доводи позивача, наведені в обґрунтування позовних вимог, та обставини, встановлені судом у сукупності з наданими доказами, суд вважає, що сім`я фактично розпалася, примирення між сторонами не можливе і позивач цього не бажає. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, враховуючи наявність неповнолітніх дітей, небажання позивача перебувати в шлюбі з відповідачем, суд вважає, що за таких обставин збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, оскільки шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 968,96 грн., у зв`язку з їх документальним підтвердженням.

Outcome: approved