Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

У березні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що вони з відповідачем з 14 вересня 2019 року перебували у шлюбі та мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини у сторін не склалися та у травні 2022року шлюб було розірвано. У подальшому у 2023 році сторони намагалися відновити стосунки, та проживали спільно до лютого 2025 року однак повністю відновити шлюбні відносини не вдалося. Наразі донька проживає разом із відповідачем. Позивач, батько дитини займався її вихованням як в той час коли сторони проживали разом однією сім`єю так і після розлучення. Батько відіграє дуже важливу роль у житті дитини, відвозив та забирав дитину із садочка, постійно брав дитину на прогулянки, купляв всі необхідні речі та продукти харчування. На цей час у позивача виникли труднощі в побаченні з дитиною, оскільки відповідачка чинить перешкоди батьку у побаченні з дитиною. На прохання позивача надати йому можливість зустрічатися із дитиною та проводи ти час разом, відповідач реагує негативно і агресивно, з початку 2025 року по сьогоднішній день відповідач не дає позивачу можливості побачитись із дитиною. Останній не може брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною у зв`язку з протиправними діями відповідача, які полягають в порушенні рівномірних обов`язків щодо виховання дитини батьками. Позивач фактично мешкає у будинку який придбаний на ім`я батька, однак на цей час перебудований на двох власників: батька та сина (позивача) він став значно більшої площі ніж при покупці та має окремі входи (фактично це два будинки на одній земельній ділянці). До того моменту коли відповідач почала чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною, останній коли проводив час із дитиною, та в період часу, коли намагалися відновити стосунки, дитина також бачилась з батьками позивача, тобто дідусем та бабусею дитини. Отже, дії позивача порушують не тільки права позивача, а й законні права бабусі та дідуся які закріплені у Сімейному кодексі України. Відповідачка перешкоджає спілкуватися Позивачу з дитиною, вимагає певних гарантій щодо спілкування його з дитиною які постійно змінюються та є більш емоційними чим потрібними, перешкоджають можливості щодо такого спілкування та негативно відображаються на емоційному стані дитини. Між позивачкою та відповідачем слід остаточно врегульовувати питання щодо порядку спілкування та визначення відповідних графіків спілкування з дотримання гарантій та засобів здійснення такого контакту з дитиною, а також з обов`язковим врегулюванням щодо кола осіб, які мають право спілкуватися з дитиною під час такого контакту між дитиною та позивачем. За фактичним місцем проживання позивача в його частині будинку ( [ADDRESS] ) є окрема кімната з усіма необхідними речами для забезпечення необхідних умов поживання дитини, тому графіки побачення з власною донькою необхідно передбачити в тому числі надання дитини батькові з ночівлею за місцем проживання батька. Позивач працює викладачем за п`яти денним графіком, тому найбільш зручним, буде основну частину побачень віднести до вихідних днів. Встановлення порядку спілкування буде фактором стабільності та відповідає інтересам дитини, а встановлений порядок спілкування батька з дитиною враховуючи інтереси дитини та стан здоров`я надасть можливість уникнути зайвих стресових ситуацій. Враховуючи вищевикладене позивач просить усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною. Відповідач у встановлений ухвалою про відкриття строк подала відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого вказала, що вважає вимоги позивача безпідставними та необґрунтованим, та такими що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано в 2022 році. Від даного шлюбу народилася спільна донька [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу спільна донька [PERSON] проживає разом із мамою. З моменту розірвання шлюбу і по теперішній час жодного разу на прохання позивача щодо можливості спілкування, утримання, догляду, виховання дитини не обмежувала його у спілкуванні зі спільною донькою, у тому числі не чинила перепони щодо спілкування батька із дитиною, не влаштовувала сварок, психологічно і морально не тиснула на позивача жодного разу. Твердження позивача стосовно обмеження його у спілкуванні з донькою є вигаданими на безпідставними. У позовній заяві позивач стверджує, що відповідач обмежує спілкування спільної доньки [PERSON] з дідусем та бабусею ( батьками позивача). Проте, фактично бабуся (мати позивача) стала на заваді можливості продовженню щасливих шлюбних відносин, можливості збереження сім`ї позивача та відповідача. Своїми постійними доріканнями на адресу відповідача, особистою неприязню до відповідача, грубими висловлюваннями, постійним моральним та психологічним тиском на відповідача, стосунки подружжям було зруйновано. У свою чергу відповідач намагалася зберегти усіма можливими способами сім`ю протягом декількох років навіть після розлучення, але позивач її в цьому не підтримав. Натомість в 2024 році позивач дуже швидко завів нові стосунки зі своєю ученицею. Позивач працює в Ліцеї № 172 «Нивки» Шевченківського району м. Києва, що підтверджується довідкою № 01 від 06.01.2025, на посаді вчителя математики та інформатики з 06.09.2018 по теперішній час на підставі наказу № 95-к від 05.09.2018. У червні місяці 2025 року їй стало відомо, що колишній чоловік [PERSON] мав довготривалі стосунки зі своєю ученицею (неповнолітньою) у 2024-2025 навчальних роках. У червні місяці 2025 року мені надійшов дзвінок від матері цієї учениці, яка повідомила про те, що була написана заява до поліції стосовно дій її чоловіка. У подальшому, позивач самостійно зізнався в тому, що має довготривалі стосунки з ученицею 11 класу, повідомивши мене про цей факт в особистій переписці. Повідомила, що донька [PERSON] самостійно дзвонить батькові і запрошує його приїхати до неї погратися. Вона вільно спілкується з батьком по телефону, завжди привітно до нього ставиться. Крім того протягом всього часу після розірвання шлюбу, також протягом всього 2025 року нею не чинилися перешкоди стосовно спілкування відповідача та його родини зі спільною донькою, дитина відвідувала бабусю і дідуся, і кожного разу коли батько мав можливість з нею зустрічатися, вона завжди надавала їм цю можливість. Фактично всі твердження позивача стосовно перешкоджання йому є вигаданими та не спростованими. Позивач не наводить жодного чіткого прикладу того, що відповідач створює йому перешкоди, тисне на нього морально і психологічно. Так, 21 вересня 2025 року спільна донька [PERSON] зателефонувала з її особистого телефону батькові (позивачу) і запросила його до них у гості, відповідача не заперечувала проти їх побачення, що знову підтверджує факт того, що не перешкоджає позивачу зустрічатися з дитиною. [PERSON] приїхав у цей день у квартиру, де вони на теперішній час проживають удвох з донькою. Маючи довіру до позивача, що він не завдасть шкоду ні їй ні дитині, вона пустила його до помешкання, позивач у свою чергу влаштував гучну сварку, вихвативши силою її телефон та сильно штовхнув її. У подальшому повністю збив налаштування її телефону, щоб та у подальшому не могла ним користуватися. Потім схватив доньку та намагався силою забрати дитину з помешкання, фактично викрасти її. На допомогу [PERSON] прибіг сусід, який проживає квартирою поруч. Побачивши його позивач поспіхом залишив квартиру і швидко пішов у невідомому напрямку. Відповідач була змушена викликати поліцію, оскільки була страшенно налякана діями позивача, та у подальшому нею була написана заява до поліції стосовно дій [PERSON] . Фактично позивач 21 вересня 2025 року наніс їй і дитині моральну і психологічну травму, підірвав довіру дитини до себе, дуже налякав дитину своїми діями. Після цього інциденту, у спільної доньки [PERSON] [INFO] було день народження. Позивач протягом всього дня не телефонував дитині, не поздоровив її з днем народження, хоч вона чекала цього, не проявив турботи та уваги до неї. В цей день донька очікувала на привітання, була в гарному настрої, але батько не проявив своїх батьківських обов`язків стосовно дитини, знехтував можливістю налагодити стосунки з дитиною. Та жодним чином не вибачився переді відповідачем за свій ганебний вчинок, та перед дитиною, яка страшенно була налякана тим, що сталося 21.09.2025 під час їх побачення. Також зазначила, що дідусь та бабуся також проігнорували у цей день привітати свою єдину на сьогоднішній день онучку, що знову підтверджує факт того, що сім`я позивача і він безпосередньо відносяться до неї і спільної доньки з неповагою. Обставини, які зазначає позивач в своєму позові, є надуманими та безпідставними, фактично він штучно робить перепони собі у спілкуванні зі спільною донькою, всі твердження та міркування щодо заборони відповідача у спілкуванні, чиненні перешкод у спілкуванні з дитиною - є вигаданими та неправдивими. Відповідач не забороняла і не забороняє спілкуванню батька з дитиною. Позивачем не надано достатніх, достовірних доказів, які б спростовували факт того, що Відповідач забороняє чи обмежує позивача у спілкування зі спільною донькою. Позивач не вказує у своєму позові у чому саме проявляються перешкоди у спілкуванні із донькою, та які саме перешкоди у спілкуванні та вихованні доньки створює відповідач, не надає доказів на підтвердження позовних вимог, не звертався до органу опіки та піклування із заявою про встановлення днів і годин спілкування побачень із донькою, що пов`язано із наявністю перешкод у таких побаченнях. Останній неправомірний інцидент, який стався 21.09.2025, підірвав моральний та психологічний стан дитини, та довіру до її батька (позивача), дитина розгублена та сприймає дії батька як загрозливі. Беручи до уваги вищевикладене просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, у зв`язку з відсутністю обставин, які б перешкоджали позивачу у реалізації його права на спілкування з донькою. Представник позивача у судому засіданні заявлені вимоги свого довірителя підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася просила розглядати справу у її відсутність, у задоволенні позову відмовити, з підстав викладених у відзиві, про що надала суду відповідну заяву. Представник третьої особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору служби у справах дітей та сім`ї Дарницького району в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, до суду надіслав висновок про визначення участі батька у вихованні дитини, у якому зазначив, що вважає за доцільне визначити участь батька, [PERSON] , у вихованні дитини, [PERSON] , [INFO] , та надав відповідний графік. Представник третьої особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору відділу (служби) у справах дітей Пирятинської міської ради Полтавської області у судовому засіданні підтримала висновок служби у справах дітей та сім`ї Дарницького району в місті Києві державної адміністрації щодо доцільності визначення участі батька у вихованні дитини за запропонованим графіком враховуючи те, що остання є малолітньою. Додатково вказала, що відповідач [PERSON] разом із малолітньою дитиною [PERSON] по місцю реєстрації не проживають з 2023 року, про що свідчать письмові пояснення бабусі [PERSON] . Згідно ст.ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Суд, вислухавши учасників, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16-17). Позивач та відповідач мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 19). Малолітня [PERSON] , [INFO] , та відповідач зареєстровані у [ADDRESS] . Проте з 2023 року за місцем є не проживають, що також підтверджується поясненням матері відповідача [PERSON] (а.с. 33-34, 69-71). [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] (а.с. 18). Відповідно висновку про визначення участі [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , наданого службою у справах дітей та сім`ї Дарницького району в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] , [INFO] , народилася під час зареєстрованого шлюбу батьків [PERSON] та [PERSON] , який розірвано рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області у травні 2022 року. [PERSON] проживає з матір`ю, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де для проживання, розвитку та навчання дитини створено належні умови, про що складено відповідний акт від 09.12.2025. З`ясовано, що мати має самостійний дохід для утримання та забезпечення дитини. Батько дитини, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , де для проживання, розвитку та навчання дитини створено належні умови, про що складено відповідний акт від 05.11.2025. З`ясовано, що батько працює, має самостійний дохід для утримання та забезпечення дитини. Питання щодо визначення часті батька, [PERSON] , у вихованні дитини, [PERSON] , [INFO] , було винесено на розгляд комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації (далі - комісія) 11.12.2025 та 08.01.2026, на яких були присутні батьки дитини. Вивчивши матеріали справи, враховуючи рекомендації комісії (протокол від 08.01.2026 № 1), з метою забезпечення прав та інтересів дитини райдержадміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити участь батька, [PERSON] , у вихованні дитини, [PERSON] , [INFO] , за наступним графіком: перехідний період: перші шість місяців у присутності матері дитини, далі без присутності матері дитини: друга та четверта субота місяця з 11:00 год. до 18:00 год.; щочетверга з 16:00 год. до 18:00 год.; день народження дитини ( [INFO] ) кожного року з 12:00 год. до 18:00 год.; шкільні канікули за домовленістю між батьками; необмежене спілкування з дитиною засобами телефонного та електронного зв`язку (а.с. 100-103). Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року схваленою резолюцією 50/155 Генеральної асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року та ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.09.1991 року у ст. 18 зазначається, що Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.ст. 141, 150, 151, 153, 157, 159 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми і методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Мати, батько, дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, зокрема, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно із абз. 3 ч. 2 ст. 159 СК України під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до наданого Службою у справах дітей та сім`ї Дарницького району в місті Києві Акту обстеження умов проживання від 05.11.2025 позивача [PERSON] встановлено, що умови батьком для проживання, розвитку та навчання дитини за місцем проживання останнього створені. До 6 років дитина потребує особливої емоційної, психологічної та фізичної підтримки. Суд зауважує на тому, що для дитини до 6 років особливо значущими є: стабільність режиму; емоційна безпека; відсутність конфліктів між батьками. При вирішенні питання щодо призначення годин побачення батька з малолітньою дитиною до 6 років, суд має врахувати, що довга розлука з одним із батьків може бути стресовою для дитини. Таким чином, потрібно розраховувати рівний час участі обох із батьків у вихованні дитини. Не зважаючи на визначення, відповідно до графіку, способу участі батька [PERSON] у спілкуванні, вихованні та побаченні з дочкою [PERSON] , слід дотримуватися обов`язків щодо повідомлення відповідача, матері дитини, про місце перебування дитини з повідомленням адреси та можливістю для дитини використовувати засоби зв`язку у визначений батьками час. Провівши правовий аналіз зазначених правових норм у сукупності з викладеними доказами які доповняють один одного та мають системний і логічний зв`язок між собою суд вважає, що обмежуються права позивача щодо прийняття участі у спілкуванні та вихованні дитини. Спори про визначення місця проживання малолітньої дитини можуть розглядатись неодноразово, оскільки умови виховання дитини можуть змінюватись в залежності від різних обставин (стан здоров`я батька (матері) і дитини, можливості догляду за дитиною, поява вітчима (мачухи) і т. д.). Суд не може відмовити у відкритті провадження з тієї причини, що такий спір вже був предметом розгляду судом. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що якщо не зважаючи на рішення суду, яким встановлено певний графік спілкування батька з дитиною, відбуватиметься подальше перешкоджання дотриманню встановленого порядку та графіку спілкування з дитиною, то варто звернутись до органів державної виконавчої служби з метою примусового виконання рішення суду. Якщо і державні виконавці не зможуть допомогти в даній ситуації доцільно звернутись до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення до відповідальності за умисне невиконання рішення суду відповідно до ст. 382 Кримінального кодексу України. Крім того, суд роз`яснює, що у відповідності до ч. 4 ст. 159 СК України у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним.

Outcome: partial