Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-16 00:00:00

У грудні 2025 року Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» (далі АТ «ТАСКОМБАНК», Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 12 лютого 2024 року [PERSON] звернулася до Банку про із заявою на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування № 002/24695389-СК_SB, згідно з умовами якої Банк надав відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 59% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачкою належним чином умов договору у неї станом на 14 жовтня 2025 року виникла заборгованість в розмірі 59915,11 гривень, Банк просив стягнути з відповідачки суму заборгованості та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а. с. 165, 166), 23 січня 2026 року подав клопотання, в якому вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи, просить позов задовольнити та розглядати справу за його відсутності (а. с. 167). Відповідачка у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 169), про причини неявки суд не повідомляла, відзив на позов не подавала. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд ухвалою від 17 лютого 2026 року постановив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг та підписала заяву-договір на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування №002/24695389-СК_SB від 12 лютого 2024 року, в якій просила відкрити поточний рахунок у гривні на її ім`я та встановити кредитний ліміт на суму 200 000 гривень. Строк кредитування кредитним лімітом становить 12 місяців (365 днів) з можливістю автоматичної пролонгації на той самий строк. У вказаній заяві відповідачка погодилася, що на кредит буде нараховуватися процентна ставка у розмірі 59 % річних (а. с. 132-133). За змістом анкети-заяви відповідачка погодилася з тим, що ця заява-договір разом із Публічною пропозицією Банку на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та Тарифами Банку, що розміщені на сайті Банку https://tascombank.ua, складають договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в мобільному застосунку іzibank (далі Договір). Відповідачка підтвердила, що надання та підписання нею платіжної інструкції в мобільному застосунку izibank, є надання її згоди на виконання платіжної інструкції. Заява-договір, Згода та запевнення клієнта до Договору, підписані електронними цифровими підписами сторін. На виконання умов Договору відповідачці був відкритий рахунок [NUMBER] , видана платіжна картка № [NUMBER] , на яку встановлений кредитний ліміт у розмірі 200 000 гривень (а. с. 143). Отримання відповідачкою кредитних коштів та користування ними підтверджується також випискою про рух коштів (а. с. 144-160). АТ «ТАСКОМБАНК», надавши відповідачці кредит, свої зобов`язання за Договором виконало, цей договір є укладеним відповідно до вимог статей 639, 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов. Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 (провадження № 61-9071ск20). У зв`язку з неналежним виконанням позичальницею своїх зобов`язань за кредитним договором № 002/24695389-СК_SB від 12 лютого 2024 року станом на 14 жовтня 2025 виникла заборгованість у розмірі 59915,11 гривень, з яких заборгованість за тілом кредиту 32259,65 гривень, заборгованість за процентами 27655,46 гривень (а. с. 3, 140). Розрахунок заборгованості є чітким, детальним і відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, та відповідно до зазначених норм матеріального права суд дійшов висновку про наявність у розглядуваному випадку передбачених законом підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором, оскільки остання порушила його умови, що виразилося у неналежному виконанні договірних зобов`язань, а саме в простроченні платежів згідно з умовами договору та неповерненні кредитних коштів. У відповідності до вимог частини першої статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422 гривні 40 копійок. На підставі викладеного, статей 526, 530, 610, 629, 634, 1048, 1054, 1056-1 ЦК України та

Outcome: approved