Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

ТОВ «Свеа Фінанс» звернулося до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 19.08.2024 між первісним кредитором ТОВ «Селфі кредит» правонаступником якого є ТОВ «Свеа Фінанс» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 1707619, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до розділу 1 кредитного договору, товариство надає позичальнику кредит у розмірі 29900,00 грн., строком на 360 днів, стандартна процентної ставка 1 % в день у межах строку кредиту. На виконання умов вказаного договору ТОВ «Селфі кредит» свої зобов`язання по видачі відповідної суми кредиту виконав повністю. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов кредитного договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 15.02.2025 року відповідач здійснив часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1707619 від 19.08.2024 у розмірі 3000 грн. 24.02.2025 між ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс», було укладено договір факторингу №01.02-04/25, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі кредит» відступило свої права вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право грошової вимоги до боржників в тому числі до відповідача за кредитним договором № 1707619 від 19.04.2024. Враховуючи, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання з повернення сум наданої позики станом на день звернення із позовом до суду заборгованість за договором не погасив, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики № 1707619 від 19.04.2024 в сумі 98311,00 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача адвокат Сікора Н.Є. будучи повідомленою належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судовому засіданні участь не приймала, надала суду відзив на позовну заяву, в обґрунтування якої зазначила, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вказала, що зі змісту позовної заяви вбачається, що станом на 24.02.2025 загальна заборгованість за кредитним договором №170719 від 19.08.2024, укладеним між первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та відповідачем [PERSON] , становить 98311 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту 29000 грн., заборгованості по відсотках 53461 грн. та пені 14950 грн. При цьому, первісним кредитором не враховано вимоги перехідних положень ЦК України та протиправно нараховано штрафні санкції (пеню, штрафи) за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язання. Крім того, із позовної заяви також вбачається, що первісний кредитор ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» кредитні зобов`язання виконав та надав позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника, посилаючись на документ від надавача платіжних послуг ТОВ «ПЕЙТЕК», що включено до реєстру платіжної інфраструктури Національного Банку України, при цьому платіжних документів до позовної заяви не було додано. Отже, належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року за №22, заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов ТОВ «Свеа Фінанс»» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, 19.08.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі кредит» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №1707619, відповідно до пунктів 1.1-1.5.1 якого сторони обумовили тип кредиту - кредит, суму кредиту 29900,00 грн., стандартна процентна ставка 1 % в день, реальна річна процентна ставка складає 2333,95%, строк кредиту - 36 днів. Відповідно до п. 2.1 договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] . Відповідно до п. 10 договору, відповідач підписав договір електронним підписом, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатору Е489. Крім того в матеріалах справи наявні Додаток № 1 до Договору № 1707619 від 19.08.2024 (Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит), а також Паспорт споживчого кредиту, які також було підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Згідно листа № 20250226-1405 від 26.02.2025, виданий ТОВ «Пейтек» та адресований ТОВ «Селфі кредит», відповідно до якого ТОВ «Пейтек» підтвердило перерахування коштів на платіжну картку 19.08.2024 на суму 29900,00 грн., Банк-еквайр АТ «ПУМБ», призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] . Відповідачем не спростовано, що банківська картка з відповідним номером, яка вказана в договорі, йому не належить. Крім цього, суд враховує, що відповідно до пункту 10 постанови Правління НБУ «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)» від 03 листопада 2021 року № 113, перебачено, що договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі [NUMBER] (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу). Тобто, зазначення повного номеру платіжної картки відповідача в кредитному договорі є неможливим. Згідно з розрахунку заборгованості [PERSON] вбачається, що станом на 24.02.2025 заборгованість відповідача перед кредитодавцем згідно договору про надання споживчого кредиту № 1707619 від 19.08.2024 становить 98311 грн., з них: заборгованість за основним боргом 29900 грн., заборгованість за відсотками 53461 грн., пеня 14950 грн. Також, 15.02.2025 [PERSON] сплатив заборгованість за кредитом у розмірі 3000 грн., яка віднесена в погашення процентів за користування кредитом. 24.02.2025 ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс», було укладено договір факторингу № 01.02-04/25. Відповідно до розділу 2 договору факторингу, ТОВ «Селфі кредит» відступило свої права вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право вимоги за первинними договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед ТОВ «Селфі кредит», визначеними в Реєстрі Боржників. Як встановлено судом із дослідженої платіжної інструкції № 9947 від 25.02.2025, ТОВ «Свеа Фінанс» сплатило ТОВ «Селфі кредит» 1508076,83 грн. як плату за відступлення прав вимоги згідно Договору факторингу. Відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу від 24.02.2025 року № 01.02-04/25, ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №1707619 від 19.08.2024 року на загальну суму 98311 грн. Відповідач [PERSON] не виконав умови взятого на себе зобов`язання, не погашав позику, внаслідок чого утворилася заборгованість за договором позики № 1707619 від 19.08.2024 в сумі 98311 грн. Згідно вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання недопустима. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачені загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як встановлено ч.1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 629 ЦК України договори є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до частини 2 статті 1054 ЦК України та частини 2 статті 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ст. ст.512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду. Суд звертає увагу, що будь-яких доказів на спростування обставин, що кошти, визначені в електронному договорі надійшли в розпорядження відповідача на належну йому банківську картку, отримання та користування кредитними коштами, а також спростування розміру заборгованості по кредиту, розмір якої відображено у картці обліку виконання договору, відповідачем суду не надано. Таким чином, суд доходить висновку про доведеність виникнення у позивача права вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 1707619 від 19.08.2024, на підставі договору факторингу № 01.02-04/25 від 24.02.2025, оскільки відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання в строки, передбачені умовами зазначеного кредитного договору. Щодо позовних вимог в частині стягнення пені, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно із ч.3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. В частині позовних вимог положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, згідно яких у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 14950 грн. задоволенню не підлягають, оскільки пеня нарахована позивачем в період дії воєнного стану. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 83361,00 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2053,95 грн. (84,79%*2422,40). На підставі викладеного,

Outcome: partial