Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У вересні 2025 року [PERSON] звернувся до Миколаївського районного суду Львівської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Виконавчий комітет Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав. Позовна заява мотивована тим, що він перебував у шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З народження син зареєстрований та проживає з ним за адресою: [ADDRESS] . Позивач посилається на те, що фактично до реєстрації розірвання шлюбу відповідачка залишила сина з ним та перестала проживати з ними. 21 червня 2019 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] , а [INFO] у них народилась дочка [PERSON] . Вказує, що [PERSON] є дитиною з інвалідністю, з 03 лютого 2020 року по 30 червня 2022 року та 01 вересня 2024 року і по даний навчався/навчається в Бродківському 33СО І-ІІ степенів Тростянецької сільської ради, з 01 вересня 2022 року по 25 червня 2024 року навчався у Львівській спеціалізованій школі №100. Відповідачка участі у навчанні і вихованні дитини не приймає. [PERSON] забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. У сім`ї склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, його повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. За місцем проживання він характеризується позитивно. Стверджує, що відповідачка не цікавиться здоров?ям дитини, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, жодної допомоги, в т.ч. фінансової, на утримання [PERSON] не надає. Відповідачка демонструє байдужість та небажання перейматися долею дитини. Жодних спроб щодо спілкування зі сином з боку відповідачки не було. Позивач вказує, що Виконавчий комітет Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області затвердив висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки відносно сина (рішення від 10 червня 2025року № 149). Ураховуючи наведене, [PERSON] просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо сина - [PERSON] , [INFO] . Процесуальні дії суду Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 вересня 2025 року справа передана для розгляду судді Рябчун А. В. Відповідно до вимог частини 6 статті 187 ЦПК України судом в порядку частини 8 статті 187 ЦПК України 18 вересня 2025 року було скеровано запит до Єдиного державного демографічного реєстру про надання інформації про реєстрацію місця проживання відповідача [PERSON] , [INFO] . 18 вересня 2025 року від Єдиного державного демографічного реєстру надійшла відповідь № 1790706 про те, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 22 вересня 2025 року справу № 447/2892/25 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Виконавчий комітет Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, - прийнято до свого провадження. Призначено підготовче провадження на 13 жовтня 2025 року. Протокольною ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2025 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 30 жовтня 2025 року. Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2025 року визнано обов`язковою явку представника третьої особи: Виконавчого комітету Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області, як органу опіки та піклування. Підготовче засідання відкладено на 01 грудня 2025 року. Протокольною ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 01 грудня 2025 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 05 січня 2026 року. Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 05 січня 2026 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 04 лютого 2026 року. Протокольною ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 04 лютого 2026 року у судовому засіданні оголошено перерву до 12 лютого 2026 року. Протокольною ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 12 лютого 2026 року у судовому засіданні оголошено перерву та визначено, що проголошення судового рішення відбудеться 18 лютого 2026 року о 11:10 год. Відзив на позовну заяву відповідачка [PERSON] не подала. При цьому 12 січня 2026 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] , у якій вона зазначає, що проживає за межами України, можливість участі у розгляді справи у неї відсутня. Просить справу розглядати за її відсутності, проти задоволення позову та позбавлення її батьківських прав щодо сина не заперечує. При цьому вказала, що наслідки позбавлення її батьківських прав їй відомі. Фактичні обставини справи, встановлені судом [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22 липня 2011 року, виданого Виконавчим комітетом Бродківської сільської ради Миколаївського району Львівської області, батькамиє: [PERSON] , [PERSON] / а. с. 8/. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 01.04.2025 рок [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] /а. с. 9/. Рішенням Миколаївського районного судуЛьвівської області від 23.03.2016 року у справі № 447/540/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано /а. с. 10/. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вад 21 червня 2019 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 21 червня 2019 року /а. с. 11/. [INFO] народилася [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05 листопада 2019 року, виданого Миколаївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, батькамиє: [PERSON] , [PERSON] / а. с. 12/. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 07 серпня 2025 рокуза адресою: [ADDRESS] фактично проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] /а. с. 13-14/. У характеристиці [PERSON] , наданої старостою Бродківського старостинського округу 07 серпня 2025 року, [PERSON] займається вихованням та лікуванням сина [PERSON] самостійно, скарг з боку сусідів та односельчан на нього не надходило /а. с. 15/. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 29.12.2016 року [PERSON] , 2011 року народження, є дитиною інвалідом /а. с. 16/. У індивідуальній програмі реабілітації дитини-інваліда № 1 від 02.01.2025 року у [PERSON] , 2011 року народження, наявний діагноз: ДЦП, сліпота обох очей /а. с. 17-18/. У характеристиці учня 8 класу Бродківського ЗЗСО І-ІІ ступенів Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області [PERSON] вказано, що [PERSON] навчався в Бродківському 33СО І-II ступенів з 03 лютого 2020 року по 30 червня 2022 року та з 01 вересня 2024 року по даний час, переведений у 8 клас. [PERSON] - дитина з особливими освітніми потребами, тому навчається за модифікованою програмою. У закладі створена команда психолого-педагогічного супроводу, яка спостерігає за особливостями розвитку дитини, її інтересами, труднощами, моніторить виконання Індивідуальної програми розвитку з метою коригування та визначення динаміки розвитку дитини. До складу Команди входить бабуся дитини - [PERSON] , яка завжди присутня на засіданнях команди супроводу, вносить пропозиції щодо навчання [PERSON]. [PERSON] щоденно супроводжує дитину до школи, під час перерв постійно перебуває з внуком. На уроках учнем опікується асистент учителя. Щочетверга бабуся з [PERSON] їдуть у Миколаївський реабілітаційний центр для проведення корекційних занять. Всі відомості про здоров?я, настрій, уподобання дитини вчителі дізнаються від бабусі, яка завжди йде на контакт з педагогами, адміністрацією школи. [PERSON] прикладає великих зусиль для забезпечення можливості перебування [PERSON] в дитячому колективі, підтримує його емоційний стан, слідкує за станом здоров?я та зовнішнім виглядом онука. Батько дитини, [PERSON] , цікавиться дитиною, часто приїжджає до школи, спілкується з вчителями. Опікується дитиною, дбає про те, щоб [PERSON] лікувався, проходив реабілітацію. На всіх курсах реабілітації, які проходить дитина, його постійно супроводжує бабуся і батько. Мати, [PERSON] , у вихованні дитини участі не бере. За час перебування дитини в закладі освіти, мати до школи не приходила, не цікавилася здоров?ям, емоційним станом, успіхами навчання дитини. З класним керівником, адміністрацією школи на зв`язок не виходила /а.с. 20/. У характеристиці [PERSON] , наданої 31.07.2025 року Львівською спеціалізованою школою № 100, [PERSON] навчався у Львівській спеціальній школі № 100 з 1 вересня 2022 року до 25 червня 2024 р. на індивідуальній формі навчання. Любив займатися фізичними вправами під музичний супровід. Не проявляв інтересу до навчання та не виявляв розуміння прочитаного, власну думку висловити не міг, як і критично та логічно обґрунтувати власну позицію. Мав труднощі із керуванням емоціями. Важко співпрацював з іншими. Товаришував з однокласниками називав кожного по імені, почувався серед них веселим та щасливим. Проживав разом з батьком, бабусею, дідусем, сестричкою, які забезпечували належний догляд і піклування про дитину. Батько та бабуся [PERSON] відповідально ставилися до виконання батьківських обов?язків: регулярно супроводжували дитину до школи, підтримували зв?язок з педагогічним колективом, брали участь у вирішенні навчальних питань. Мама участі у навчанні і вихованні дитини не приймала /а. с. 21/. Рішенням Миколаївського районного судуЛьвівської області від 12.04.2019 року у справі № 447/3005/18 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав - відмовлено /а. с. 54-57/. Рішенням Виконавчого комітету Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області № 149 від 10.06.2025 року затверджено висновок органу опіки та піклування Тростянецької сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо сина [PERSON] , 2011 року народження /а. с. 58-61/. Відповідно до витягу із застосунку «Резерв+» [PERSON] , [INFO] , має відстрочку на підставі п. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» до завершення мобілізації /а. с. 102/. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У статті 18 цієї Конвенції визначено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини. Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року). Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»). Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції. Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (див. постанову Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №404/3499/17). Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 02 липня 2025 року у справі № 490/3580/21 (провадження № 61-4197св25). Ураховуючи, що дитина [PERSON] , 2011 року народження, щодо якого розглядається спір про позбавлення його матері батьківських прав щодо нього, є дитиною інвалідом, яка не може сформулювати свою думку та висловлюватися, суд визнав за неможливе заслуховування думки дитини у судовому засіданні, обмежившись заслуховуванням пояснень позивача та його представника, представника органу опіки та піклування, взявши до уваги викладену у заяві думку відповідачки. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, зазначених у ньому. Позивач пояснив суду, що з 2007 року до 2011 року був одружений з відповідачкою, у шлюбі у них народилися двоє дітей, зокрема, син, який є інвалідом. Відповідачка тривалий час доглядала за сином, проте, з травня 2019 року вона перестала доглядати за сином, цікавитися його станом здоров`я. Надалі відповідачка забрала старшу доньку та виїхала разом з нею за кордон на пістійне місце проживання. Дитиною не цікавиться, відвідує раз на квартал, раз на пів року після дзвінків представнків органу опіки та піклування. Позивач вказав, що задоволення позовних вимог не пов`язане з уникненням мобілізації, оскільки він і так має відстрочку по догляду за сином. Метою позбавлення відповідачки батьківських прав є забезпечення здійснення догляду за дитиною, представництва його інтересів у державних органах, національних й іноземних медичних закладах без згоди відповідачки. У судовому засіданні представник органу опіки та піклування позов підтримала та просила його задовольнити. Зазначила, що відвідувала сім`ю позивача для встановлення умов проживання дитини та формування висновку про доцільність/недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав щодо сина. Вказала, що у дитини є окрема кімната, останній забезпечений всіма засобами для інвалідів, необхідних йому для підтримання його функціонування. Доглядом за дитиною займається батько [PERSON] та бабуся [PERSON] . Інші члени сім`ї також допомагають у догляді за [PERSON] . Відповдачка з травня 2019 року самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, проживає окремо закордоном в республіці Польща, дитиною не цікавиться, матеріально не забезпечує, допомоги не надає ні виховної, ні психологічної, ні медичної. Вкзала, що спілкувалася з відповідачкою, на що остання пояснила, що виїхала за кордон і не має можливості доглядати сина, виховує спільну з відповідачем доньку, проти задоволення позову не заперечує. Представник органу опіки та піклування вказала, що задоволення позовних вимог відпвідатиме інтересам дитини. У поданій до суду заяві відповідачка [PERSON] вказала, що з позовними вимогами погоджується, проти їх задоволення не заперечує. Крім того, зазначила, що проживає за межами України декілька років, можливості приїхати в Україну у неї немає. Права та наслідки позбавлення батьківських прав їй відомі та зрозумілі. Повідомила, що самостійно виховує спільну з позивачем донькуДану, утримує її та забезпечує. У зв`язку із цим вона не має можливості надати фінансове забезпечення сину. Вислухавши учасників справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Під час розгляду справи судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 2007 року до 2016 року. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З народження [PERSON] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою проживають також інші члени сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] проживає за кордоном в республіці Польща, за адресою проживання сина не проживає з липня 2016 року. При цьому з травня 2019 року остання фактично самоусунулася від виховання сина [PERSON] , 2011 року народження, рідко відвідує, не цікавиться його вихованням та розвитком. Також, враховуючи, що [PERSON] , 2011 року народження, є дитиною інвалідом, відповідачка останні роки не допомагає у його догляді, реабілітації, відвідування лікарень та медичних закладів. Зазначене підтверджено наданими позивачем та долученими до матеріалів справи виписками з лікарень щодо [PERSON] , 2011 року народження, у яких крім діагнозів та лікування, також вказано осіб, які перебували з дитиною на лікуванні. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо сина, заявилиа про виховання та утримання доньки та неможливість надання фівнансової допомоги синові. Згідно з матеріалами справи, обставинами, встановленими в судовому засіданні, встановлено, що позивач здійснює постійний догляд за сином та його виховання, лікування, реабілітацію. Доказів неналежного виховання позивачем батьківських обов`язків, які б перешкоджали вихованню сина, у матеріалах справи немає. Крім того, встановлено, що позивач має відстрочку від мобілізації до закінчення мобілізації, отже, подання позову не є метою уникнення мобілізації. Натомість судом встановлено, що поведінка відповідачаки, яка залишила сина та виїхала на постійне місце проживання за межі України, призвела до втрати зв`язку між нею та сином. Відтак, суд дійшов висновку, що після тривалого нехтування відповідачкою батьківськими обов`язками, та висловленого у заяві від 05 січня 2026 року бажання про позбавлення його її батьківських прав, позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суд вважає, що саме бездіяльність відповідачки призвела до розриву зв`язків між нею та сином. Враховуючи відсутність будь-яких особистих відносин між матір`ю та сином з травня 2019 року, що є найважливішою складовою поняття «сімейне життя», у суду відсутні підстави вважати, що анулювання юридичного зв`язку між матір`ю та сином негативно вплине на ці відносини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] , 2011 року народження, не суперечить інтересам дитини, оскільки матеріали справи містять належні і допустимі докази про те, що відповідачка відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина та свідомо нехтує його виконанням. Також судом встановлено бажання відповідачки не брати участь у вихованні сина. При цьому висновок органу опіки та піклування Виконавчого комітету Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області від 10 червня 2025 року № 149 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , 2011 року народження, містить переконливі висновки щодо доцільності позбавлення батьків батьківських прав, відтак, суд бере його до уваги. Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно із частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , 2011 року народження, відповідатиме забезпеченню найкращих інтересів дитини. При цьому судом враховано, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу та допускається лише при наявності вини у матері, яка належно не виконує своїх батьківських обов`язків. Судом встановлено, що відповідачка не має наміру виховувати дитину, приймати участь у його житті. Натомість судом встановлено, що дитина проживає з позивачем та іншими членами сім`ї, який піклуються про нього, виховує, утримує, доглядає. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», витрати зі сплати судового збору слід стягнути з відповідачки [PERSON] .

Outcome: approved