Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

26 серпня 2025 року до суду звернулось ТОВ «Алекскредит» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що 31 грудня 2020 року між ТОВ «Алекскредит» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 4355326, за умовами якого сума кредиту складає 6 100 грн., строк дії договору до 04.07.2021. Пунктом 1.4 цього договору визначено, що кредит надається позичальнику в сумі, що зазначена п.1.3 договору, в безготівковій формі шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника. Договір про надання кредиту підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідачки № PS4355326. Кредитні кошти були направлені 31.12.2020 на картковий рахунок позичальника. Однак, відповідачка належним чином умов договору про надання кредиту не виконала, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка становить 41 528 грн. 80 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 6 100 грн., заборгованість по процентам - 35 428,80 грн. Тому позивач просив стягнути з відповідачки на його користь вказану заборгованість та судові витрати по справі. (а.с.1-7) Після надходження з Єдиного державного демографічного реєстру та Єдиної інформаційної системи соціальної сфери відповідей щодо зареєстрованого місця проживання відповідачки-фізичної особи [PERSON] (а.с.а.с.49, 53), ухвалою судді від 09 жовтня 2025 року було відкрито провадження у справі та на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. (а.с.54) 17 листопада 2025 року від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку визначеному ЗУ « Про електронні документи та електронний документообіг», та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою, який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Також зазначив, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що саме відповідачка була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі, не підтверджено отримання саме відповідачкою логіну та паролю в системі, що відповідачкою було подано заявку на отримання кредиту, а також що відповідачка була ознайомлена з усіма істотними умовами договору, та не надано доказів щодо зарахування коштів на платіжну картку, яка належить саме відповідачці. (а.с.57-63) В судове засідання 20 листопада 2025 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 11 грудня 2025 року. (а.с.68) 24 листопада 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що з алгоритму укладання кредитного договору слідує, що без ознайомлення з Умовами надання та обслуговування кредитів та Правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладання електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Також зазначив, що перерахування кредитних коштів здійснюється через фінансові компанії, які надають послуги з переказу та зарахування коштів, в тому числі без відкриття рахунків. Оскільки, платіжна система не має змоги надати підтвердження про зарахування грошових коштів на картку позичальника, а позивач власноруч отримати з банку-емітента таку інформацію не може, тому позивач надав до суду клопотання про витребування доказів. (а.с.71-73) 01 грудня 2025 року від представника відповідачки надійшли заперечення на клопотання про витребування доказів, в якому останній зазначив, що клопотання подано позивачем з пропущенням строку та без обґрунтування вжиття заходів направлених на отримання доказів самостійно. (а.с.80-81) В судове засідання 11 грудня 2025 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 13 січня 2026 року. (а.с.84) 16 грудня 2025 року від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких останній зазначив, що позивач у позовній заяві не зазначав про необхідність витребування доказів, оскільки, зважаючи на норми чинного законодавства, позивачем було надано належні та допустимі докази, що підтверджують його позицію, а необхідність витребування безпосередньо банківської виписки виникла в процесі розгляду справи в суді, після подання відзиву в якому відповідач заперечує перерахування їй кредитних коштів. Оскільки відомості із банків позивач самостійно не може отримати, так як це є банківська таємниця, розголошення якої третім сторонам заборонено, тому позивачем було подано клопотання про витребування доказів. При цьому, попереднє звернення позивача до банків з вимогою про розголошення банківської таємниці є недоречним та не є необхідним для подачі клопотання про витребування доказів, що підтверджується чисельною судовою практикою. Представник позивача просив суд поновити строк на подачу такого клопотання та витребувати додаткові докази. (а.с.87-88) В судове засідання 13 січня 2026 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В даному засіданні було ухвалено поновити представнику позивача строк на подання клопотання про витребування доказів, клопотання представника позивача про витребування доказів задовольнити, витребувати додаткові докази та оголосити перерву до 11 лютого 2026 року. (а.с.97) 10 лютого 2026 року на ухвалу суду надійшли витребувані судом докази. (а.с.105-107) В судове засідання 11 лютого 2026 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В даному засіданні було досліджено письмові докази та ухвалено перейти до стадії ухвалення рішення, яке буде оголошено 20 лютого 2026 року. (а.с.109) Позивач у судові засідання не з`явився, в позовній заяві клопотав про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідачка в судові засідання не з`явилась, у відзиві на позовну заяву представник відповідачки просив проводити розгляд справи за їх відсутності. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що позивач порушив спір з приводу договірних правовідносин у сфері кредитування. Зазначає, що за [PERSON] рахується заборгованість за договором про надання кредиту № 4355326 від 31.12.2020 р. в сумі 41 528 грн. 80 коп. В обґрунтування позовних вимог позивачем надано суду: пропозицію укласти договір (оферта) щодо надання кредиту № 4355326, договір про надання кредиту № 4355326, паспорт споживчого кредиту, лист ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» про надання послуг з переказу грошових коштів, розрахунок заборгованості за договором про надання кредиту № 4355326 від 31.12.2020, згідно якого за відповідачкою станом на 30.06.2025 р. рахується заборгованість в сумі 41 528 грн. 80 коп. (а.с.а.с.9-11, 12-15, 16-17, 18, 20-22) Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст.95 ЦПК України). Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідно до вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. За клопотанням позивача судом витребувано з АТ «МЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК»: інформацію чи мала відкритий картковий рахунок з номером банківської картки [NUMBER] громадянка [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [INFO] ) на 31.12.2020 р.; виписку про рух грошових коштів по картковому рахунку з номером банківської картки [NUMBER] громадянки [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [INFO] ) за період з 29.12.2020 по 02.01.2021; інформацію чи зараховувалась грошова сума в розмірі 6 100 грн. 31.12.2020 р. на картковий рахунок з номером банківської картки [NUMBER] громадянки [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [INFO] ). Згідно витребуваної інформації встановлено, що за номером платіжної картки [NUMBER] [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [INFO] ) було відкрито картковий рахунок [NUMBER] . Зарахувань у сумі 6 100 грн. 31.12.2020 р. на картковий рахунок [NUMBER] , за номером платіжної картки [NUMBER] [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [INFO] ) не було. (а.с.105-107) Наданий позивачем розрахунок суми боргу за договором також не є доказом, так як не дає суду змоги перевірити, чи надавалися в дійсності кошти відповідачці в кредит. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1046 ЦК України). Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі № 755/2284/16-ц. В матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували факт надання відповідачці кредитних коштів. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що будь-яких належних та допустимих доказів фактичної видачі кредитних коштів відповідачці, користування відповідачкою кредитними коштами за кредитним договором матеріали справи не містять а тому, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача в порядку повернення кредиту будь-яких коштів. З огляду на наведене позов задоволенню не підлягає. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, витрати зі сплату судового збору покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed