Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , за участі у справі Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, за участі Служби у справах дітей Вінницької міської ради як органу опіки та піклування, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини та просила встановити факт, що вона самостійно виховує та утримує неповнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] , мотивуючи свої вимоги тим, що це відповідає інтересам неповнолітньої дитини, а також є необхідним для реалізації її прав, передбачених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу». Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.10.2025 року булоприйнято заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі; залучено до участі у справі Службу у справах дітей Вінницької міської ради. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2025 року у судове засідання було викликано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; постановлено з`ясувати у судовому засіданні думку дитини [PERSON] , [INFO] (за участі у судовому засіданні представника Служби у справах дітей Вінницької міської ради як органу опіки та піклування), підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.12.2025 року було залучено до участі у справі Військово-медичний клінічний центр Центрального регіону як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Бойко Ю.О. у судове засідання 19.02.2026 року не з`явилися, однак ними було подано заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак до суду було подано заяву від 19.02.2026 року, у якій просив розглянути справу у його відсутність, щодо задоволення позову поклався на думку суду та зазначив, що «в свою чергу вважаю за необхідне повідомити суду, що обставини, викладені в позовній заяві, підлягають уточненню. Я сумлінно сплачував аліменти та допомагав своїй дочці до лютого 2025 року, поки вона зі мною спілкувалася. В лютому 2025 року між мною та дочкою стався конфлікт, з того часу ми не спілкуємось. На даний час дочка проживає разом із матір`ю, зі мною не спілкується, не цікавиться моїм життям, тому я не бачу необхідності їй допомагати та утримувати її». Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради Семенова Н.Л. у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленою про його дату, час та місце, однак до суду було подано заяву від 18.02.2026 року про розгляд справи у відсутність представника; щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини матір`ю представник заперечувала, при прийнятті рішення у справі просила врахувати законні права та інтереси дитини. Представник третьої особи Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону - у судове засідання не з`явився, однак до суду було подано заяву від 28.01.2026 року про розгляд справи без участі представника, у якій було зазначено, що «ВМКЦ ЦР не займає однозначної заперечувально-процесуальної позиції та при вирішенні даної справи повністю покладається на розсуд суду». Неповнолітня [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що зі своїм батьком не спілкується, у них зіпсувалися відносини, виховує та утримує її мама, а коли вона перебуває у відрядженнях, то приїздить з м. Тульчин до м. Вінниця її дідусь (мамин батько) та перебуває разом з нею. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що є батьком [PERSON] та дідом [PERSON] , проживає у м. Тульчин, однак коли дочка перебуває у відрядженнях приїздить до м. Вінниця, щоб опікуватися онукою, оскільки батько дівчинки не займається її вихованням. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, показання допитаного у судовому засідання свідка [PERSON] , з`ясувавши думку неповнолітньої [PERSON] , оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Ч. 1 ст. 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 80 ЦПК України, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом установлено такі фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини на підставі наданих доказів. Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України, факти, що мають юридичне значення встановлюються судом, тобто факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України). Ст. 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини; зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України. За приписами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1-4 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті; той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Окрім того, ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 23.10.2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2019 року у справі № 127/29567/19 (а.с. 17-19). Як вбачається з повторного Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.12.2019 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є: батько [PERSON] (відповідач), мати [PERSON] (позивач) (а.с.22). Як вбачається з довідки комітету мікрорайону «Димитрівський» від 16.09.2025 року № 421, [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , разом із своєю дочкою [PERSON] , [INFO] (а.с.27), а також з співмешканцем [PERSON] , що підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 31.01.2025 року (а.с. 29). Позивач [PERSON] разом із своєю дочкою [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за іншою адресою - [ADDRESS] , однак проживають за вказаною вище адресою у м. Вінниці. Як вбачається з довідки-характеристики Квартального комітету «Димитрівський» від 22.09.2025 року № 428, [PERSON] розлучена, на утриманні має неповнолітню дочку [PERSON] , займається її вихованням. Згідно з характеристикою [PERSON] , наданої ВСП Вінницького фахового коледжу будівництва, архітектури та дизайну КНУБА 26.09.2025 року за № 314, питанням навчання та виховання [PERSON] займається мати [PERSON] . З медичних виписок вбачається, що звернення на прийом дитини [PERSON] відбуваються у присутності матері [PERSON] (а.с. 32-33). Відповідач [PERSON] (батько дитини) проживає окремо за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] працює лікарем у Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону, є військовослужбовцем, періодично перебуває у відрядженнях на Сході України. У відсутність матері дитини позивача [PERSON] з дитиною перебуває її батько дід [PERSON] , який постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 31.01.2025 року (а.с. 29). Неповнолітня [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що зі своїм батьком не спілкується, у них зіпсувалися відносини, виховує та утримує її мама, а коли вона перебуває у відрядженнях, то приїздить з м. Тульчин до м. Вінниця її дідусь (мамин батько) та перебуває разом з нею. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що є батьком [PERSON] та дідом [PERSON] , проживає у м. Тульчин, однак коли дочка перебуває у відрядженнях приїздить до м. Вінниці, щоб опікуватися онукою, оскільки батько дівчинки не займається її вихованням; з онукою у нього дуже гарні відносини. Відповідач [PERSON] у поданій ним до суду заяві від 19.02.2026 року повідомив, що у лютому 2025 року між ним та дочкою стався конфлікт, з того часу вони не спілкуються; дочка проживає разом із матір`ю, з батьком не спілкується, не цікавиться його життям, тому він не бачить необхідності їй допомагати та утримувати її. При цьому, [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів (за судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 05.02.2020 року у справі № 127/1850/20) (а.с. 20-21, 23-25). З огляду на вищезазначене, суд доходить до висновку, що дослідженою у судовому засіданні сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів доводиться факт перебування на самостійному вихованні та утриманні [PERSON] неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , і при цьому це відповідає найкращим інтересам неповнолітньої дитини. Так, відповідно до п. 3 ч. 12 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану - коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Отже, метою встановлення вказаного факту, що має юридичне значення, є реалізація позивачем [PERSON] прав, передбачених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», що одночасно відповідає інтересам неповнолітньої дитини. Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Судові витрати позивач просила залишити за нею. На підставі викладеного,

Outcome: approved