Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Адвокат Суязова Г.В., яка діє в інтересах [PERSON] , звернулася до суду із даною позовною заявою, яку мотивує тим, що 20.10.2012 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб. У даному шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Разом з тим зазначає, що на даний час шлюбні відносини з відповідачем фактично не існують, спільного господарства не ведуть. Сторони втратили почуття любові один до одного, що призвело до розпаду сім`ї, проживають окремо. Відповідач покинув місце проживання та жодних зв`язків вони не підтримують. Зазначає, що відносини не складались, постійно виникали розбіжності, сварки. Позивач переконана, що спільне проживання з відповідачем є неможливим. У зв`язку з цим просить суд розірвати шлюб між позивачем та відповідачем. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, однак від її представника адвоката Суязової Г.В. до суду надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляв. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено по справі, 20 жовтня 2012 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що виконкомом В.Добронської сільської ради Ужгородського району, Закарпатської області, України складено відповідний актовий запис № 28, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] . Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Як встановлено у судовому засіданні, подружнє життя у сторін не склалося. Про це свідчать ті обставини, що позивач та відповідач сімейних стосунків не підтримують, подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного і їх сім`я розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам позивача. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Спору щодо поділу спільного майна позивачем не заявлялося. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб між сторонами справи слід розірвати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

Outcome: approved