Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-12 00:00:00

Підстава позову (позиція позивача): Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №4878849 від 25.03.2021 року в сумі 65010 грн.; стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн. та суму 8000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 25.02.2021 року між фізичною особою позичальником: [PERSON] ем та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір №4878849, згідно з умовами якого відповідач отримав 15000грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів повернення кредиту та сплати комісії і процентів Відповідачем не було внесено.ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві кредит на потрібну їй суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов Кредитного договору.02.07.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір відступлення прав вимоги №73-МЛ від 02.07.2021 р. Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги і за Кредитним договором № 4878849 від 25.03.2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та Відповідачем. Варто зазначити, що сума та розрахунок заборгованості за Кредитним договором №4878849 від 25.03.2021 року було передано Позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги №73-МЛ від 02.07.2021р.Сума заборгованості Відповідача становить 65010грн., відповідно до Витягу з реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги №73-МЛ від 02.07.2021 р. З них:прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 15000грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить 48960грн.; прострочена заборгованість за комісією становить 1050грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак 24.10.2025, 12.12.2025, 16.01.2026 та 09.02.2026 подав до суду клопотання, в яких просить розгляд справи здійснювати за відсутності представника ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечують. Позиція відповідача: Представник відповідача [PERSON] адвокат Жупинський Микола Андрійович 04.11.2025 подав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №4878849 від 25.03.2021 року в сумі 65 010,00 грн.; стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в сумі 6000,00 грн. В обґрунтування відзиву покликається на те, що Позивачем не надано доказів надання Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» кредиту відповідачу в розмірі, вказаному в позовній заяві. Копія платіжного доручення №42337910 про перерахування грошових коштів в сумі 15000,00 грн. [PERSON] , без відмітки банку про проведення платежу не є належним доказом видачі кредиту, так як цей документ створено ТОВ «МІЛОАН» в своїх інтересах. Відповідно до пункту 1.3. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року N 22, встановлено, що вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов`язкові для виконання ними. Відповідно до пункту 1.13 вказаної Інструкції, під час здійснення розрахунків можуть застосовуватись розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді. Ця Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів: меморіального ордера; платіжного доручення; платіжної вимоги-доручення; платіжної вимоги; розрахункового чека; інкасового доручення (розпорядження). Згідно із пунктом 2.14 Інструкції банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов`язково заповнює реквізити "Дата надходження" і "Дата виконання", а банк стягувача - "Дата надходження в банк стягувача" (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп "Вечірня". Таким чином, належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22, заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу. З долучених до матеріалів справи доказів в обґрунтування позову, відсутнє належним чином оформлене та завірене банком платіжне доручення чи його належним чином завірена копія на підтвердження тих обставин, що ТОВ «МІЛОАН» перерахувало відповідачу на платіжну картку кредитні кошти згідно договору про надання споживчого кредиту № 4878849 від 25 березня 2021 року. Відтак, посилання позивача на надання відповідачу кредитних коштів є безпідставними та не підтверджено належними доказами. Таким чином, оскільки позивачем не підтверджено належними доказами факту надання кредитних коштів ТОВ «МІЛОАН» - відповідачу [PERSON] , вимоги позивача є не доведеними. З кредитного договору вбачається, що строк надання кредиту становить 30 днів з відсотковою ставкою 0,88% за одну добу, а тому нарахування Відповідачу відсотків за користування грошовими коштами на підставі ст.1048 ЦК України після сплину 30-ти денного строку є незаконним. Після закінчення строку дії кредитного договору можливе тільки нарахування 3% річних на суму боргу згідно ст.625 ЦК України. Вимог про стягнення процентів за неправомірне користування кредитом, як міри відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України або положеннями договору про відповідальність, Позивач не заявляв. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За умовами договору про надання споживчого кредиту № 4878849 від 25 березня 2021 року сторони встановили строк кредитування 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,88% в день. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Відтак, розмір відсотків відповідно до умов кредитного договору про надання споживчого кредиту № 4878849 від 25 березня 2021 року може становити 3960,00 грн. за період з 25.03.2021 року по 25.04.2021 року включно, виходячи з розрахунку: 15 000,00 грн. (тіло кредиту) х 0,88% (відсотки від фактичного залишку кредиту х 30 днів (строк кредитування). Вказаний розмір процентів підтверджується графіком платежів, який є невід`ємною частиною кредитного договору про надання споживчого кредиту №4878849 від 25 березня 2021 року. Пунктами 1.5, 1.5.1 кредитного договору про надання споживчого кредиту №5056316 від 20 травня 2021 року встановлено комісію за надання кредиту, безоплатність надання якого прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи наведене, оскільки відповідачу було встановлено плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення пунктів 1.5, 1.5.1 договору про надання споживчого кредиту №5056316 від 20 травня 2021 року щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за надання кредиту є нікчемними. Заявлені позивачем до відшкодування витрати на правову допомогу в розмірі 8000 гривень не є співмірними зі складністю справи, не відповідають часу, затраченому на підготовку позовної заяви та обсягу виконаних робіт, а тому в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 8000 гривень має бути відмовлено. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлялись про розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі. Ухвалою судді від 06.10.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 04.11.2025 від представника відповідача [PERSON] адвоката Жупинського Миколи Андрійовича надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»; стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в сумі 6000,00 грн.. Відповідно до долученої представником відповідача Квитанції №4960383 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» отримало відзив на позовну заяву 04 листопада 2025 14:08. Станом на 13.02.2026 представник позивача не подавав до суду відповіді на відзив. Розгляд справи по суті відбувся 13.02.2026. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що в задоволені позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини. З договору про споживчий кредит №4878849 від 25.03.2021, вбачається, що такий укладено між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Відповідно до предмету вказаного договору, кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором на строк визначений п.1.3 Договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.1.2 Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений в п.1.4 Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Згідно з п.1.2 Договору сума кредиту становить 15000,00 грн.; п.1.3 - кредит надається строком на 30 днів з 25.03.2021 (строк кредитування); п.1.4 термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 24.04.2021; п.1.5.1 - комісія за надання кредиту: 1050,00 грн., яка нараховується за ставкою 7,00 відсотків від суми кредиту одноразово; п.1.5.2 - проценти за користування кредитом 3960,00 грн., які нараховуються за ставкою 0,88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом; п.1.7 тип процентної ставки за цим Договором: фіксована /а.с.7-10/. Відповідно до довідки ТОВ «Мілоан», [PERSON] , дата народження [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , з яким укладено договір про споживчий кредит №4878849 від 25.03.2021 ідентифікований ТОВ «Мілоан» /а.с.12 зворот/. Згідно з копією платіжного доручення №42337910 від 25.03.2021, ТОВ «Мілоан» доручило ТОВ ФК Елаєнс перерахувати [PERSON] кошти згідно договору 4878849 в сумі 15000,00 грн. /а.с.14/. Згідно з договором відступлення прав вимоги №73-МЛ від 02.07.2021, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», Кредитор передає (відступає) Новому Кредиторові за плату, а Новий Кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (Портфель Заборгованості) /а.с.16-20/. Згідно з витягом з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №73-МЛ від 02.07.2021, сума заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором №4878849 від 25.03.2021 становить 65010,00 грн. з яких: 15000,00 грн. залишок по тілу кредиту, 48960,00 грн. залишок по відсотках, 1050,00 грн. залишок по комісії /а.с.25/. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин. За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому у ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому у ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений Порядок укладення електронного договору. Зокрема, відповідно до ч. 3 цієї статті, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За п. 6 ч. 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З урахуванням викладеного вмотивування суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205,207 ЦК). Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, якою регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову. Судом встановлено, що 25.03.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №4878849, за умовами якого ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати відповідачу кредит у розмірі 15 000,00 грн. строком на 30 днів, за яким нараховуються проценти за ставкою 0,88% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки: фіксована. Комісія за надання кредиту: 1050,00 грн., яка нараховується за ставкою 7,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Стандартна (базова) процентна ставка 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Акцепт даного договору був підписаний [PERSON] за допомогою електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора Z94493, надісланого на вказаний відповідачем номер телефону. За вказаних обставин, суд вважає, що договір про споживчий кредит №4878849 від 25.03.2021 укладений відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Судом також встановлено, що 02.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги №73-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) позивачеві ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а позивач ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] , що підтверджується витягом з реєстру боржників, де вказано, що заборгованість відповідача становить 65010,00 грн. з яких: 15000,00 грн. залишок по тілу кредиту, 48960,00 грн. залишок по відсотках, 1050,00 грн. залишок по комісії. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином право вимоги за кредитним договором №4878849 від 25.03.2021, укладеним [PERSON] з первісним кредитором, перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». Згідно п.2.1 Договору про споживчий кредит №101145844 Кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок /а.с.7/. Пунктом 7.1 Договору визначено, що договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту. Якщо зі спливом 3-го дня з моменту укладення цього Договору кредитні кошти не будуть відправленні Товариством та/або не будуть отримані Позичальником у відповідності з визначеним способом надання кредиту, дія цього Договору може бути припинена достроково з відповідним відображенням в Особистому кабінеті /а.с.10/. На підтвердження своїх доводів про виконання умов договору первісним кредитором, представником позивача долучено до позовної заяви копію платіжного доручення про перерахування кредитних коштів відповідачу [PERSON] на картковий рахунок в сумі 15000 грн. Згідно Платіжного доручення 42337910 долученого позивачем: дата такого доручення 25.03.2021, платником зазначено ТОВ «Мілоан», Банк платника ТОВ ФК Елаєнс, отримувач [PERSON] , банк отримувача MASTERCARD кредит рах.№ [NUMBER] , сума 15000.00 грн., призначення платежу: Кошти згідно договору 4878849 /а.с.14/. Разом із тим платіжне доручення це розрахунковий документ, за допомогою якого клієнт (юридична або фізична особа) дає банку вказівку перерахувати кошти з його рахунку на рахунок іншої особи. В даному випадку Платіжне доручення 42337910 є дорученням ТОВ «Мілоан» ТОВ ФК Елаєнс здійснити переказ коштів на картковий рахунок № [NUMBER] , а не підтвердженням перерахування коштів на зазначений рахунок на що посилається позивач. Позивачем при зверненні до суду не подано доказів перерахування первісним кредитором на рахунок відповідача кредиту в вказаному в договорі розмірі, відсутні відомості про успішність виконання такого перерахунку. При зверненні до суду з позовом позивачем не надано доказів (виписок з рахунку або інших платіжних документів, тощо), які підтверджують факт перерахування, отримання коштів відповідачем на виконання умов п.2.1, 7.1 Договору. Наданий суду розрахунок заборгованості, не дозволяє зробити висновок щодо розміру заборгованості по фактично отриманій та неповернутій сумі коштів. Розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві. У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі №274/7221/19 (провадження №61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Водночас, відповідно до пунктів 4,8, 5.5,5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254), передбачено, що у первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції в грошовому виразі, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження). Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій, призначаються для видачі або відсилання клієнту. Згідно з пунктами 61,62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (яке є чинним на час вирішення справи судом апеляційної інстанції), форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер клієнтського рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; сума вхідного залишку за рахунком; код ID НБУ банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19). При зверненні до суду з позовом позивачем не надано виписок з рахунку первісного кредитора або інших платіжних документів, які б підтверджували перерахування коштів позичальнику та користування останнім ними. Враховуючи викладене, ч.7 ст.81 ЦПК України, відповідно до якої доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог щодо стягнення заборгованості за Договором про споживчий кредит №4878849 від 25.03.2021 року, оскільки будь - яких доказів отримання відповідачем грошових коштів на виконання умов договору позивач не надав, а розрахунок заборгованості не є достатньою підставою для стягнення з відповідача заборгованості, а відтак у задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача. Згідно частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належить надання професійної правничої допомоги. Згідно з частини 2 статті 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини 8 статті 141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд звертає увагу, що до матеріалів справи надано докази, які підтверджують надання відповідачу правової допомоги адвокатом Жупинським Миколою Андрійовичем. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін, дійшов переконання, що заявлені представником відповідача до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг відповідачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн. є обґрунтованими. Таким чином, з позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь відповідача [PERSON] підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Outcome: approved