Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

У провадженні Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області перебуває цивільна справа про позбавлення [PERSON] , [PERSON] батьківських прав відносно їх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що на території Корсунь-Шевченківської територіальної громади Черкаської області проживає родина [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Між ними укладено шлюб, про що складено актовий запис про шлюб від 05.08.2007 року № 18 виконавчим комітетом Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області. Подружжя ростить четверо дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . За інформацією школи І-ІІІ ступенів № 231 Оболонського району м. Києва з лютого 2021 року до їхнього навчального закладу зараховані діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . При зарахування батько дітей зазначив, що родина проживає за адресою: [ADDRESS] . До Служби у справах дітей надійшли повідомлення від 20.05.2024 №09-03/99 та від 17.06.2024 №09-03/148 зі школи І-ІІІ ступенів №231 Оболонського району м. Києва про відсутність учнів на заняттях з невідомих причин та без поважних причин. За інформацією закладу батько дітей [PERSON] в серпні 2023 року написав заяву про перехід його дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на сімейну форму навчання, в усній формі попередив заступника директора, що сім`я збирається виїхати за межі України і зв`язку з його родиною деякий час може не бути. В листопаді 2023 року батько [PERSON] в телефонному режимі повідомляв, що роботи будуть надіслані вчителям. В свою чергу, зазначені учні не вийшли на зв`язок ні в І семестрі, ні в II семестрі 2023-2024 навчального року. Батьки дітей на зв`язок не виходять. В зв`язку з цим діти: не атестовані, не здали підсумкові роботи з навчальних предметів, будуть вважатися такими, що вибули зі школи, не будуть переведені до наступного року навчання та не будуть випущені зі школи. Відповідно до листів від 18.10.2024 № 09-03/268 та від 25.12.2024 №09-03/301148 школи І-Ш ступенів №231 Оболонського району м. Києва за рішенням педагогічної ради школи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вважаються такими, що вибули зі школи, на наступний рік навчання не переведені та не є випущеними зі школи. Заняття у 2024-2025 навчальному році не відвідують. Заяви від батьків [PERSON] та [PERSON] про переведення до іншого навчального закладу не надходили. Згідно листа від 21.05.2025 №09-03/118 школи І-ІІІ ступенів №231 Оболонського району м. Києва станом на 21.05.2025 діти до навчання так і не приступили. Батьки не зв`язувалися з адміністрацією школи щодо вирішення питань по навчанню дітей. Заяви від батьків [PERSON] та [PERSON] про переведення до іншого навчального закладу не надходили. Дирекція школи І-ІІІ ступенів № 231 Оболонського району м. Києва повідомила Службу у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про зазначені вище обставини. Відповідно до листа Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.07.2024 №10413-2659 відвідано сім`ю за адресою: [ADDRESS] . Під час візиту комісії відкрила двері неповнолітня дівчина, яка назвалася [PERSON] та повідомила, що сім`я [PERSON] за даною адресою не проживає. Відповідно до інформації КНП «Корсунь-Шевченківський ЦПМСД» Корсунь-Шевченківської міської ради від 12.07.2024 №644, встановлено, що за останні 5 років батьки [PERSON] та [PERSON] до лікарні щодо лікування їхніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не зверталися і декларації не укладали. Службою у справах дітей спільно зі старшим інспектором сектору ювенальної превенції Черкаського районного управління поліції ГУ НП у Черкаській області Поповичем Б.М. неодноразово здійснювалися виїзди за адресою: [ADDRESS] з мстою обстеження умов проживання дітей та можливості поспілкуватися з батьками. Кожного разу обстежити умови проживання не вдавалося за можливе - двері ніхто не відчиняв. Відповідні акти обстеження умов проживання складалися та підписувалися. Під час кожного візиту до родини [PERSON] працівники служби у справах дітей залишали повідомлення батькам щодо необхідності з`явитися до служби у справах дітей у зв`язку з порушенням права дітей на освіту. 02.10.2024, 21.03.2025 працівники служби у справах дітей застали батька [PERSON] на подвір`ї біля будинку. Проте говорити з працівниками Служби у справах дітей та працівником поліції останній відмовився. Працівники служби у справах дітей наголосили щодо необхідності обстежити умови проживання дітей та вирішити питання щодо порушення ним права дітей на здобуття повної загальної середньої. [PERSON] відмовив в обстеженні умов проживання його дітей та заначив, що питання відносно своїх дітей буде вирішувати самостійно і без будь-якої допомоги. Зі слів сусідів, родина [PERSON] , виходять на подвір`я рідко, майже ні з ким не спілкуються, але коли діти гуляють, то перебувають в нормальному фізичному стані та доглянутому вигляді. Майже весь час перебувають на території подвір`я, при цьому від домоволодіння далеко не відходять, весь час перебування проводять під наглядом батьків, в той час батьки не чинять психологічного тиску на дітей. Служба у справах дітей звернулася з листом від 16.05.2025 №01-47/2933 (копія листа додається, оригінал знаходиться у Позивача) до Центру соціальних служб Корсунь-Шевченківської міської ради щодо проведення оцінки потреб сім`ї [PERSON] та [PERSON] , які проживають за адресою: [ADDRESS] . За інформацією Центру соціальних служб Корсунь-Шевченківської міської ради від 21.05.2025 №157/01-03 встановлено, що фахівці Центру неодноразово виїздили до родини [PERSON] за вищезазначеною адресою, проте двері будинку ніхто не відчиняв, на телефонні дзвінки не відповідають. Дані обставини унеможливлюють здійснити заходи щодо проведення оцінки потреб сім`ї. Служба у справах дітей звернулася з листом від 24.06.2025 №01-38/148 до відділу освіти, молоді та спорту Корсунь-Шевченківської міської ради щодо відвідування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] закладів загальної середньої освіти громади. За інформацією відділу освіти, молоді та спорту Корсунь-Шевченківської міської ради від 24.06.2025 №463 станом на 24.06.2025 батьки [PERSON] та [PERSON] не зверталися щодо переведення їхніх дітей до одного із закладів загальної середньої освіти Корсунь- Шевченківської громади. На адресу виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради направлено звернення від Офісу Генерального прокурора від 09.05.2025 року, Освітнього омбудсмена від 09.05.2025 року та ГУ НП в Черкаській області від 13.05.2025 року щодо порушення батьками [PERSON] та [PERSON] права дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на здобуття повної загальної середньої освіти та вжиття необхідних заходів для забезпечення прав дітей. 10.06.2025 року проведено засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради, на якому розглянуто питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їхніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Батьки [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, були повідомлені листом від 27.05.2025 №01-38/121 про проведення комісії та необхідність з`явитися. Розгляд питання перенесено на наступне засідання. Направлено повторно лист від 10.06.2025 №01-38/121 батькам щодо проведення комісії та їх участі у ній. 25.06.2025 року проведено засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради, на якому розглянуто питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] . Батьки [PERSON] та [PERSON] не з`явилися. Комісія прийняла рішення розглядати справу за наявними матеріалами та дійшла до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їхніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на те, що відповідачі не надали доступу обстеження умов проживання дітей та вирішення питання щодо порушення ними права дітей на здобуття повної загальної середньої, позивач просить позбавити відповідачів батьківських прав та стягнути з них аліменти на утримання дітей, у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку на користь опікуна, або тих установ де перебуватимуть на утриманні діти. Ухвалою судді від 07.07.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02.10.2025 справу призначено до судового розгляду. Учасники справи були належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Позивач будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, надіславши заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачі до суду не з`явилися і завчасно не повідомили про поважність причин неявки. Судові повістки, копія ухвали направлялися відповідачам за зареєстрованим місцем проживання та за адресою проживання, зазначеною позивачем у позовній заяві. Однак документи повернулися до суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Відтак відповідач є таким, що належно повідомлений про дату і місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що відповідачі перебувають у зареєстрованому шлюбі відповідно до актового запису про шлюб від 05.08.2007 року № 18 виконавчого комітету Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області. Від шлюбу подружжя має четверо дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З лютого 2021 року до школи І-ІІІ ступенів № 231 Оболонського району м. Києва зараховані діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які проживали за адресою: [ADDRESS] . Згідно листів зі школи І-ІІІ ступенів №231 Оболонського району м. Києва від 20.05.2024 №09-03/99 та від 17.06.2024 №09-03/148 учні: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] відсутні на заняттях з невідомих причин та без поважних причин. Батько дітей [PERSON] в серпні 2023 року написав заяву про перехід його дітей на сімейну форму навчання, в усній формі попередив заступника директора [PERSON] , що сім`я збирається виїхати за межі України і зв`язку з його родиною деякий час може не бути. В листопаді 2023 року батько [PERSON] в телефонному режимі повідомляв, що роботи будуть надіслані вчителям. В свою чергу, зазначені учні не вийшли на зв`язок ні в І семестрі, ні в II семестрі 2023-2024 навчального року. Батьки дітей на зв`язок не виходять. В зв`язку з цим діти: не атестовані, не здали підсумкові роботи з навчальних предметів, будуть вважатися такими, що вибули зі школи, не будуть переведені до наступного року навчання та не будуть випущені зі школи. Відповідно до листів від 18.10.2024 № 09-03/268 та від 25.12.2024 №09-03/301148 школи І-Ш ступенів №231 Оболонського району м. Києва за рішенням педагогічної ради школи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вважаються такими, що вибули зі школи, на наступний рік навчання не переведені та не є випущеними зі школи. Заняття у 2024-2025 навчальному році не відвідують. Заяви від батьків [PERSON] та [PERSON] про переведення до іншого навчального закладу не надходили. Згідно листа від 21.05.2025 №09-03/118 школи І-ІІІ ступенів №231 Оболонського району м. Києва станом на 21.05.2025 діти до навчання так і не приступили. Батьки не зв`язувалися з адміністрацією школи щодо вирішення питань по навчанню дітей. Заяви від батьків [PERSON] та [PERSON] про переведення до іншого навчального закладу не надходили. Відповідно до листа Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.07.2024 №10413-2659 відвідано сім`ю за адресою: [ADDRESS] . Під час візиту комісії відкрила двері неповнолітня дівчина, яка назвалася [PERSON] та повідомила, що сім`я [PERSON] за даною адресою не проживає. Відповідно до листа КНП «Корсунь-Шевченківський ЦПМСД» Корсунь- Шевченківської міської ради від 12.07.2024 №644 лікарі-педіатри закладу з дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] декларації не укладали. Останні 5 років діти за медичною допомогою не зверталися до закладу. Згідно листа відділу освіти, молоді та спорту Корсунь-Шевченківської міської ради від 24.06.2025 №463 станом на 24.06.2025 батьки [PERSON] та [PERSON] не зверталися щодо переведення їхніх дітей до одного із закладів загальної середньої освіти Корсунь- Шевченківської територіальної громади. Службою у справах дітей спільно зі старшим інспектором сектору ювенальної превенції Черкаського районного управління поліції ГУ НП у Черкаській області Поповичем Б.М. неодноразово здійснювалися виїзди за адресою: [ADDRESS] з метою обстеження умов проживання дітей та можливості поспілкуватися з батьками. Кожного разу обстежити умови проживання не вдавалося за можливе - двері ніхто не відчиняв. Відповідні акти обстеження умов проживання складалися та підписувалися. Під час кожного візиту до родини [PERSON] працівники служби у справах дітей залишали повідомлення батькам щодо необхідності з`явитися до служби у справах дітей у зв`язку з порушенням права дітей на освіту. Відповідно до актів обстеження умов проживання від 16.10.2024, 21.03.2025 працівники служби у справах дітей застали батька [PERSON] на подвір`ї біля будинку. Проте говорити з працівниками Служби у справах дітей та працівником поліції останній відмовився. 25.06.2025 року Виконавчим комітетом Корсунь-Шевченківської міської ради прийнято висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їхніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Крім того, в обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 02.10.2024, 21.03.2025 працівники служби у справах дітей застали батька [PERSON] на подвір`ї біля будинку. Проте говорити з працівниками Служби у справах дітей та працівником поліції останній відмовився. Зі слів сусідів, родина [PERSON] , виходять на подвір`я рідко, майже ні з ким не спілкуються, але коли діти гуляють, то перебувають в нормальному фізичному стані та доглянутому вигляді. Майже весь час перебувають на території подвір`я, при цьому від домоволодіння далеко не відходять, весь час перебування проводять під наглядом батьків, в той час батьки не чинять психологічного тиску на дітей. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування. Частиною 1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п.6. та п.7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. п. 2 - 5 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Пунктами 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК ( 2947-14 ). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 165 СК ( 2947-14 ) з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. У постанові від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) Верховний Суд зазначив, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини». У постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) Верховний Суд вказав, що «зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини». Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21). Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17. З урахуванням цього, суд констатує, що судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків можливі лише фактичних обставин конкретної справи й доказування. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, під час розгляду даної справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідачами, які б свідчили про ухилення ними від виховання дітей і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України, що не відповідатиме інтересам дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Не відвідування дітьми закладу загальної середньої освіти саме по собі не свідчить про неотримання ними освіти. Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували свідоме нехтування батьками потреб дітей. З огляду на гарантоване законодавством право батьків обирати форми та методи виховання і здобуття освіти, що не суперечать закону (у тому числі дистанційну або сімейну форму навчання), суд дійшов висновку про недоведеність позивачем факту умисного невиконання відповідачами своїх батьківських обов`язків. Позивачем же не обґрунтовано належними доказами, в чому полягає злісне небажання відповідачів виконувати свої обов`язки по вихованню дітей, при цьому доказів того, що до останніх застосовувались попередження про необхідність змінити своє ставлення до виховання дітей, що вони притягувався до адміністративної відповідальності за неналежне виховання дитини, ведуть аморальний спосіб життя або зловживають алкогольними напоями чи вживають наркотичні засоби, суду не надано. А тому суд вважає, що матеріали справи не містять достатніх відомостей для застосування такої виключної міри як позбавлення відповідачів батьківських прав. Отже, виходячи із особливостей правовідносин, що склалися між сторонами, враховуючи обставини, на які посилається позивач як на підстави позову, суд дійшов висновку про те, що відсутні правові підстави для позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав. Судові витрати. Згідно частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови у позові - на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed