Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. До Садгірського районного суду м. Чернівці надійшов позов [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє представник, адвокат Іонашку Владислав Дмитрович, до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якому представник позивача просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між позивачем та відповідачкою, зареєстрований 17 червня 2017 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис № 943. Зазначає, що [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Спільне життя сторін не склалося через різні погляди на сімейне життя, подружні стосунки припинені ще з 2024 року, збереження шлюбу є неможливим і таким, що суперечить особистим інтересам позивача. З посиланням на відповідні норми просить суд задовольнити позов і розірвати шлюб. Від відповідачки [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не надходив. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Вказаний вище позов надійшов до суду засобами поштового зв`язку 26.11.2025 і переданий на розгляд головуючого судді Асташева С.А., згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Своєю ухвалою від 01.12.2025 суддя Асташев С.А., після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки у справі, прийняв позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи визначив провести за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначив на 16.12.2025, про що були повідомлені сторони у справі. Ухвалою від 16.12.2025 суд надав сторонам у справі строк для примирення 2 (два) місяці та зупинив провадження у справі до закінчення строку для примирення. Ухвалою суду від 16.02.2026 суд відновив провадження у справі. У судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Позивач [PERSON] та його представник, адвокат Іонашку В.Д., скерували до суду заяву у якій підтримали позовні вимоги, які просили задовольнити. Розгляд справи провести за їх відсутності. Відповідачка [PERSON] скерувала заяву у якій не заперечила проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заходів забезпечення позову та доказів не вживалося. Суд, розглянув письмові матеріали справи, встановив фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідив та оцінив надані докази в сукупності, ухвалює рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України та доходить висновку, що позов є обґрунтований і підлягає до задоволення. Фактичні обставини встановлені судом. Суд встановив, що між позивачем [PERSON] , [INFO] та відповідачкою [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб 17 червня 2017 року, який зареєстрований Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, про що складено актовий запис № 943, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 22 листопада 2025 року Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 14 лютого 2018 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області на підставі актового запису №1020. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Суд встановив, що шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, примирення між ними стало неможливим, як вказує позивач, а тому подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право чоловіка на особисту свободу. Також позивач вказує, що подальше перебування у шлюбі суперечить його особистим інтересам, а збереження шлюбу є неможливим. Спроби примиритися не дали результатів, а його намір розірвати шлюб залишився в силі. За заявою відповідачки суд надавав строк на примирення подружжю, після спливу якого примирення не відбулося. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Також суд зауважує, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і при цьому позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Суд з`ясовав фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, що заява про розірвання шлюбу відповідає волі чоловіка і після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін та їх дитини. Висновки суду. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, який не бажає більше перебувати у шлюбі із відповідачкою, не бажає примиритися та зберегти шлюб, переконливо має намір розірвати шлюб, а суд сприяв примиренню сторін, що не дало результатів, беручи до уваги встановлені судом обставини, позовна заява про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, а шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Розподіл судових витрат. Позивач у позові не заявляє клопотання про відшкодування за рахунок відповідачки понесених судових витрат у справі. На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 18, 24, 56, 104-105, 110, 112 -115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved