Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27.08.2021 між Акціонерним товариством «Мегабанк» та відповідачем укладений договір №TDB.2021.0214.24618 про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank. Відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом №GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024, між Акціонерним товариством «Мегабанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» укладений договір №GL1N426240 про відступлення прав вимоги. Згідно договору №1/12 про відступлення прав вимоги, укладеного 27.12.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» та позивачем до останнього перейшло право вимоги до боржників за основними договорами, серед яких і право вимоги до відповідача боржника за кредитним договором №TDB.2021.0214.24618 від 27.08.2021. Відповідач належним чином не виконав зобов`язання за договором, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 28 301,46 грн. Просив стягнути із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» заборгованість в розмірі 28 301,46 грн, що складається з: заборгованості за кредитом (в тому числі прострочена) 9 940,55 грн; заборгованості по сплаті відсотків (в тому числі прострочена) 18 360,91 грн; та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн; витрати на правову допомогу у розмірі 11 200,00 грн. У заяві про зменшення позовних вимог просив стягнути із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» суму заборгованості за тілом кредиту (в тому числі прострочена) в сумі 9 940,55 грн; судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн; витрати на правову допомогу у розмірі 11 200,00 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, попередньо надавши клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, попередньо надавши заяву у якій зазначив, що не погоджується з відсотками, оскільки перебуває на військовій службі, з врахуванням сплачених ним на погашення відсотків коштівв, вважав, що позов підлягає до задоволення розмірі 6792,21 грн. Представник відповідача адвокат Караулов О.О. надав відзив на позов у якому зазначив, що [PERSON] проходить військову службу, а тому вимоги про стягнення відсотків задоволенню не підлягають. Суму витрат на правову допомогу в розмірі 11 200,00 грн вважає завищеною. Посилався на те, що відповідач є учасником бойових дій, а тому відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Просив відмовити позивачу у стягненні 18 360,91 грн відсотків та 2442,40 судового збору, а також відмовити або зменшити суму витрат на правову допомогу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Предметом спору у даній справі є повернення позичальником кредиту, сплата відсотків. Предметом позову стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 9 940,55 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. При укладанні кредитного договору сторони керувались ч .1 ст.634 ЦК України. Відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що між АТ «Мегабанк» та [PERSON] укладений договір №TDB.2021.0214.24618 від 27.08.2021 про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank (а.с.38-39). Відповідно до п. 1 договору №TDB.2021.0214.24618 від 27.08.2021 вбачається, що підписанням цієї заяви-договору клієнт беззастережно підтверджує: прийняття в повному обсязі Публічної пропозиції АТ «Мегабанк» на приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, що розміщений у місці інформування клієнта на сайті АТ «Мегабанк» та в мережі інтернет; згоду з умовами договору, а також положення усіх додатків до нього; укладання з банком шляхом приєднання до договору, який складається з публічної частини договору, що розміщена у місці інформування клієнта та на сайті АТ «Мегабанк» та в мережі інтернет та індивідуальної частини договору, а саме цієї заяви-договору, підписанням якої клієнт приєднується до договору в цілому; укладання з банком шляхом приєднання до Публічного договору (оферти) АТ «Мегабанк» про умови надання послуги «Р2Р-перекази з карти на картку». Згідно з п.2 договору №TDB.2021.0214.24618 від 27.08.2021 банк відкриває клієнту поточний рахунок картковий рахунок № [NUMBER] у гривні, що обслуговується за дебетово-кредитною схемою, поточні рахунки № [NUMBER] , № [NUMBER] в доларах США та Євро, що обслуговуються за дебетовою схемою, а також видає платіжну картку міжнародної платіжної системи Visa International Gold Rewards миттєвого випуску (не персоніфіковану). Відповідно до п.4 договору №TDB.2021.0214.24618 від 27.08.2021 банк може надавати клієнту кредит шляхом сплати з карткового рахунку платежів клієнта, здійснення його розрахункових операцій та видачу йому готівки на суму, що перевищує залишок на цьому рахунку, але в межах доступного ліміту кредитної лінії, а саме: сума максимального ліміту кредитної лінії 200 000,00 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту 273 293,00 грн; строк кредиту 12 місяців, базова процентна ставка 56%. На підставі заяви-договору №TDB.2021.0214.24618 від 27.08.2021 [PERSON] видана платіжна картка (а.с.38-39). Користування кредитними коштами підтверджується виписками по особовим рахункам (а.с.31-36, 48-51). З матеріалів справи вбачається, що позичальником умови договору позики належним чином не виконувались внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості та розрахунку заборгованості за кредитним договором №TDB.2021.0214.24618 від 27.08.2021 за відповідачем рахується заборгованість за основним боргом 9 940,55 грн, за нарахованими та несплаченими відсотками 18 360,91 грн (а.с.30). Відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом №GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024, між Акціонерним товариством «Мегабанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» укладений договір №GL1N426240 від 03.09.2024 про відступлення прав вимоги за яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг» набуло право грошової вимоги банку до позичальників (а.с.18, 14-16). Згідно з витягом з додатку №1 до договору №GL1N426240 від 03.09.2024 про відступлення прав вимоги за кредитним договором №TDB.2021.0214.24618 від 27.08.2021 боржником якого є [PERSON] заборгованість становить у розмірі 28 301,46 грн, з яких: 9 940,55 грн основний борг; 18 360,91 грн відсотки (а.с.52). Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» укладений договір №1/12 про відступлення права вимоги від 27.12.2024 у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» відступило ТОВ «ФК Єврокредит» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором №TDB.2021.0214.24618 від 27.08.2021 (а.с.12-13). Згідно з витягом з додатку №1 до договору №1/12 про відступлення права вимоги від 27.12.2024 вбачається, що до нового кредитора переходить право стягнення з боржників усіх сум пеней, штрафів, неустойок відповідно до умов відповідного кредитного договору; за кредитним договором №TDB.2021.0214.24618 від 27.08.2021 боржником якого є [PERSON] заборгованість становить у розмірі 28 301,46 грн, з яких: 9 940,55 грн основний борг; 18 360,91 грн відсотки (а.с.29). Щодо переходу прав кредитора сторона відповідача не заперечувала обставини переходу права грошової вимоги до позивача за договором №TDB.2021.0214.24618 від 27.08.2021 на підставі договорів відступлення. Таким чином, у позивача виникло право вимоги до відповідача за кредитним договором на суму 28 301,46 грн. У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом - ч.1 ст.527 ЦК України. Якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), згідно ч.1 ст.530 ЦК України. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу вимог ч.1 ст.610, ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки, сплатити неустойку, встановлені договором або законом. Згідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи, що первісний кредитор фактично надав грошові кошти у користування (право вимоги за яким перейшло до позивача), а відповідач не заперечував щодо отримання та користування кредитним коштами, однак забогованість за тілом кредиту у повному обсязі не сплачував, суд дійшов висновку, що вимоги в частині про стягнення заборгованості за тілом кредиту є доведеними в судовому порядку та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] з 30.05.2016 перебуває на військовій службі в Національній гвардії України та видане посвідчення серії [NUMBER] . Згідно з довідкою в/ч від 31.05.2024 №3340 [PERSON] в період з 09.12.2016 по 08.02.2017, з 07.08.2017 по 06.10.2017 безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів м. Маріуполь Донецької області. Відповідно до довідки в/ч від 14.08.2025 №877 [PERSON] перебуває на військовій службі за контрактом (зв.а.с.104). Згідно з п.15 ч.3 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Відповідно до абз. 5 ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду у розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.08.2020 у справі №813/402/17 дійшла висновку, що навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. На підставі Указу Президента України від17.03.2014№303/2014 «Про часткову мобілізацію» з 18.03.2014 в Україні розпочався особливий період. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який продовжувався і діє на час розгляду справи. Тобто, введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України було визначено в законодавчому порядку і є особливим періодом. Враховуючи, встановлені судом обставини, що [PERSON] має статус військовослужбовця та брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів м. Маріуполь Донецькій області, відсотки за кредитним договором №TDB.2021.0214.24618 від 27.08.2021 йому не нараховуються. При цьому, з виписки по особовому рахунку вбачається, що з 27.08.2021 по 02.12.2022 здійснювалося погашення відсотків по договору №TDB.2021.0214.24618 від 27.08.2021, а саме: 16.09.2021 в сумі 61,27 грн, 08.10.2021 445,63 грн, 03.11.2021 399,05 грн, 22.12.2021 411,26 грн, 26.01.2022 460,54 грн, 17.02.2022 442,00 грн, 18.04.2022 928,59 грн, що в загальному розмірі становить 3 145,34 грн (а.с.50). Таким чином, оскільки, відсотки за кредитним договором №TDB.2021.0214.24618 від 27.08.2021 [PERSON] не нараховуються, тому їх погашення в сумі 3 145,34 грн слід віднести в рахунок сплати заборгованості за тілом кредиту. За таких обставин, суд приходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №TDB.2021.0214.24618 від 27.08.2021 підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 6 795,21 грн (9 940,55 3145,34). Враховуючи викладене, суд вважає, що у відповідача виникла перед позивачем заборгованість за кредитним договором №TDB.2021.0214.24618 від 27.08.2021, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №TDB.2021.0214.24618 від 27.08.2021 у розмірі 6 795,21 грн заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена) є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Судом встановлено, що 01.07.2025 між ТОВ «ФК Єврокредит» та Адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС» укладений договір про надання правничої допомоги №1/07 (а.с.23-28). Відповідно до акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги №12123469 від 14.08.2025 адвокатом надані послуги (правничу допомогу по стягненню заборгованості з боржників) [PERSON] , а саме: проведення юридичного та фінансового аналізу боржника - 1 200,00 грн, складання, підписання та подання до суду позовної заяви щодо стягнення заборгованості за боржника 10 000,00 грн; загальна сума 11 200,00 грн (зв.а.с.51). Верховний Суд у постанові від 15.06.2021 по справі № 159/5837/19 зазначив, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі №690/408/17, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Суд, проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правової (правничої) допомоги №1/07 від 01.07.2025, акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги №12123469 від 14.08.2025, відповідність правової винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи та вважає за необхідне, стягнути витрати відповідача на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. Щодо посилання представника відповідача на п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», як на підставу звільнення його від сплати судового збору, суд зазначає наступне. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (зв.а.с.103). Згідно із пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження №14-730цс19) зазначено, що відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року N 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону N 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статтей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №9901/311/19 та постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі №490/8128/17. Разом з тим, предметом спору у даній справі є повернення позичальником кредиту. Враховуючи викладене, позов не стосується соціального і правового захисту учасників бойових дій, а тому відповідач не звільняється від сплати судового збору. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог. Так, позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, звернувся до суду з позовом на суму 9 940,55 грн; позов задоволений на суму 6 795,21 грн тобто на 68,36%. Таким чином, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: 1367,20 грн витрати на професійну правничу допомогу, 1655,95 грн судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: partial