Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-18 00:00:00

Вступ: В даній справі виник спір з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором. І. Виклад позиції учасників справи. 30.01.2026 року представник ТОВ «Бізнес Позика» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту в розмірі 87 140,00 грн та судового збору 2 662,40 грн. Заявлені вимоги позивача обґрунтовані тим, що 20.03.2025 р. між «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту №530112-КС-001, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію». Відповідач відзиву на позов не подала. ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка повідомлялася про розгляд справи шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження у справі рекомендованим листом на адресу зареєстрованого місця її проживання, який повернувся з причин невручення "адресат відсутній за вказаною адресою". Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.02.2026 р. відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи неявку у судове засідання відповідача, який вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, ненадходження від нього відзиву на позовну заяву, суд на підставі ст.280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 20.03.2025 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та [PERSON] підписано договір № 530112-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) про надання кредиту на умовах, визначених офертою. Зі сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-8433, на номер телефону [NUMBER] , котрий було введено і відправлено. Згідно вказаного договору денна процентна ставка - 0,87 %. 20.03.2025 р. ТОВ «ПрофітГід» успішно перерахувало на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 26 000 грн, що підтверджується копією листа ТОВ «ПрофітГід», деталі транзакції: 20.03.2025 12:52 на платіжну картку № [NUMBER] за Договором №530112-КС-001 /а.с.62/. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №530112-КС-001 від 20.03.2025 р. про надання кредиту станом на 09.01.2026 р. за відповідачем обліковується заборгованість у загальному розмірі 87 140,00 грн, яка складається з: суми прострочених з платежів по тілу кредиту - 26 000,00 грн, суми прострочених платежів по процентах - 42 940,00 грн, суми заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦКУ - 13 000,00 грн, суми прострочених платежів за комісією - 5 200,00 грн. /а.с. 36-38/. V. Оцінка Суду. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до умов договору про надання кредиту № 530112-КС-001 від 20.03.2025 р. процентна ставка за користування кредитом становить 0,87 % за кожен день користування кредитними коштами. Строк кредитування, визначений договором, становив 169 календарних днів та закінчився 04.09.2025 р. Доказів пролонгації строку кредитування або зміни умов договору матеріали справи не містять. Враховуючи, що відповідач [PERSON] отримала кошти за договором про надання кредиту №530112-КС-001, проте не виконала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені договором, отримані в кредит кошти не повернула, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Бізнес Позика» щодо стягнення суми заборгованості за кредитом, нарахованими відсотками, комісією на загальну суму в розмірі 74 140,00 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦКУ в сумі 13 000,00 грн, суд приходить до наступного. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Разом із тим, пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (в редакції Закону України № 2120-ІХ від 15.03.2022) передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні та протягом 30 днів після його припинення або скасування позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання. Суд враховує, що 3 % річних та інфляційні втрати за своєю правовою природою є заходами цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов`язання, а не складовою основного боргу чи договірних процентів. Оскільки нарахування зазначених сум здійснено за період дії воєнного стану, суд доходить висновку, що вимоги позивача в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат є такими, що суперечать пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а тому задоволенню не підлягають. З огляду на те, що на підставі кредитного договору №530112-КС-001 від 20.03.2025 відсотки відповідно до ст. 625 ЦКУ нараховано в період дії воєнного стану в України, на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України вказані суми підлягали списанню кредитодавцем (позикодавцем), а тому заявлена вимога про їх стягнення є неправомірною. Вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] комісії за надання кредиту в розмірі 5200 грн за обслуговування є безпідставними, оскільки в кредитному договорі ТОВ «Бізнес Позика» не зазначило та не надало докази наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Сама по собі процедура адміністрування кредиту є обов`язком кредитора і не є окремою послугою, що підлягає додатковій оплаті споживачем. Враховуючи вищевикладене, та з урахуванням того, що за приписами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, за умов відсутності інших обставин, що мають істотне значення, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованості за Кредитним договором № 530112-КС-001 від 20.03.2025 р. у загальному розмірі - 68 940 грн, з яких: 26 000,00 грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 42 940,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; в іншій частині позову слід відмовити. VІІ. Розподіл судових витрат. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2662,40 грн /а.с.1/. За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України, у зв`язку частковим задоволенням позовних вимог (79%) з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 2 103 грн.

Outcome: partial