Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-19 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» звернулося до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 39 840 грн 00 коп., судових витрат, мотивуючи наступним. 14 серпня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено кредитний договір № 14.08.2024-100000139, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора та підписання відповіді про прийняття (акцепт) пропозиції про укладення договору (оферти), відповідно до якого остання отримала від кредитодавця грошові кошти в розмірі 12 000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача терміном на 124 дня з дати його надання до 15 грудня 2024 року. Відповідач зобов`язання щодо повернення коштів не виконала, у зв`язку із чим у неї утворилася заборгованість станом на 15 грудня 2024 року в розмірі 39 840 грн 00 коп., з яких: 12 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 18 600 грн - заборгованість за процентами, 1 080 грн - комісія за надання кредиту, 2 160 грн - додаткова комісія, 6 000 грн - неустойка. 11 липня 2025 року відповідач надала відзив, в якому просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначила, що позовна заява не містить детального розрахунку заборгованості, сума процентів за користування кредитом у 1,5 рази (155%) більша, ніж саме тіло кредиту. Сума кредиту ТОВ «Споживчий центр» штучно завищена в односторонньому порядку, оскільки позовна заява містить вимогу про стягнення саме 39 840,00 грн. Заборгованість за тілом кредиту не може бути більшою за розмір фактично отриманої позичальником суми кредитних коштів. Також зазначила, що позивачем не надано первинних документів на підтвердження перерахування грошових коштів в сумі 12 000 грн, відсутні відомості про відкриття їй кредитного рахунку (кредитної картки) на виконання умов кредитного договору та зарахування кредитних коштів на цей кредитний рахунок. Також не надано доказів фактичного користування нею кредитними коштами (рух коштів по особистому рахунку). Вважає що відсутні належні та допустимі докази на підтвердження факту отримання кредиту. Зазначила, що щоденні нарахування процентів за кредитним договором з нею не було погоджено та нею не підписувались, сума нарахованих в такому порядку відсотків є очевидно непропорційною до суми зобов`язання та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права і принципам, встановленим у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Зазначила, що позовні вимоги щодо стягнення комісії не підтверджені належними та допустимими доказами, також заперечувала проти позовних вимог щодо стягнення неустойки в розмірі 6 000 грн, оскільки вона нарахована під час дії воєнного стану (а.с. 46-52). 27 липня 2025 року представник позивача надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 14 серпня 2024 року було укладено кредитний договір № 14.08.2024-100000139, який відповідач підписала за допомогою одноразового електронного підпису Е918, який було направлено у смс-повідомленні на номер 0979525769, будь-яких доказів, що на час укладення кредитного договору відповідачем було втрачено цей засіб зв`язку, не надано. При укладенні відповідного кредитного договору відповідач була ознайомлена з усіма умовами надання та повернення кредиту, будь-які умови кредитного договору відповідачем не були оскаржені. Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується квитанцією № 480313548 від 14 серпня 2024 року, тобто позивачем було виконано всі умови кредитного договору та ТОВ «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання за кредитним договором № 14.08.2024-100000139 від 14 серпня 2024 року в повному обсязі. Щодо процентної ставки, зазначив, що закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набув чинності 24 грудня 2023 року. Отже, денна процентна ставка у 1,5 % є застосованою та законною для договорів, укладених до 20 серпня 2024 року, при цьому кредитний договір № 14.08.2024-100000139 був укладений 14 серпня 2024 року, тому вважає розмір процентної ставки таким, що відповідає чинному законодавству. Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, воно не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Щодо комісії зазначив, що вона пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу інтернет-еквайрингу. Своїм підписом на договорі відповідач також підтвердила, що ознайомлена з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, комісії та неустойки у разі їх наявності, розуміє та зобов`язується їх виконувати. На підставі змін за договорами, укладеними з 24 січня 2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Просив суд позовні вимоги задовольнити, справу розглянути без представника позивача (а.с. 80-86). [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до ТОВ «Споживчий центр», яку обґрунтувала наступним. Вимоги ТОВ «Споживчий центр» щодо стягнення процентів у розмірі 18 600 грн є несправедливим у відповідності до вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачив», оскільки значно перевищують розмір заборгованості за тілом кредиту. Зазначила, що сума процентів за користування кредитом у 1,5 рази (155%) більша, ніж саме тіло кредиту. Сума кредиту ТОВ «Споживчий центр» штучно завищена в односторонньому порядку, оскільки позовна заява містить вимогу про стягнення саме 39 840,00 грн. Заборгованість за тілом кредиту не може бути більшою за розмір фактично отриманої позичальником суми кредитних коштів. При цьому, сума нарахованих в такому порядку відсотків є очевидно непропорційною до суми зобов`язання, та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права і принципам, встановленим у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Зазначила, що комісія, яку просить стягнути з неї позивач, не підтверджена належними та допустимими доказами, також заперечувала проти стягнення неустойки в розмірі 6 000 грн, оскільки вона нарахована під час дії воєнного стану. У зв`язку з наведеним просила визнати кредитний договір № 14.08.2024-100000139 від 14 серпня 2024 року недійсним. Представник ТОВ «Споживчий центр» в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив провести судове засідання у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, відзиву на зустрічну позовну заяву не надав. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про місце та час розгляду справи повідомлена належно. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, про місце та час розгляду справи повідомлена належно, надала заяву про розгляд справи без участі [PERSON] та її представника, зустрічну позовну заяву підтримала в повному обсязі (а.с. 105). Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. 14 серпня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 14.08.2024-100000139 шляхом підписання останньою пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) (кредитної лінії), заявки кредитного договору (кредитної лінії) № 14.08.2024-100000139, відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 14.08.2024-100000139 від 14 серпня 2024 року, додатку до кредитного договору, розміщених на веб-сайті ТОВ «Споживчий центр»: https//sgroshi.com.ua/rozkritta-informacii (а.с. 12-18), які підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «Е918», та паспорту споживчого кредиту, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «А918» відповідно до вимог ч.ч. 6, 8 ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір. Відповідно до п.п. 1.1-1.3 договору № 14.08.2024-100000139 від 14 серпня 2024 року, пропозиція про укладення кредитного договору (оферта) є пропозицією ТОВ «Споживчий центр» укласти електронний кредитний договір (оферту) у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», і не є ні договором приєднання/його частиною у розумінні ст. 634 ЦК України, ні публічним договором в розумінні ст. 633 Цивільного кодексу України. Датою набрання чинності пропозицією (офертою) є 14 серпня 2024 року; дата та час укладення - 14 серпня 2024 року о 02:32. Як передбачено п.п. 2.1, 2.2 договору № 14.08.2024-100000139 від 14 серпня 2024 року, електронний кредитний договір, частиною якого є пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається кредитодавцем та позичальником у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на веб-сайті кредитодавця у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця; заявка, сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника на вебсайті кредитодавця; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитодавця, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті. Позичальник, який має намір укласти електронний кредитний договір, ідентифікується (реєструється) в особистому кабінеті на вебсайті кредитодавця за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний позичальником при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті (п. 2.3.2 договору). Згідно з п.п. 3.1- 3.3 договору № 14.08.2024-100000139 від 14 серпня 2024 року, за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Кредитодавець надає позичальнику кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту, сума кредиту, строк на який надається кредит, проценти за користування, графік платежів встановлюються в заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти. Відповідно до п.п. 2, 3, 4, 5, 6, 8, 9, 12, 13, 14 заявки кредитного договору від 14 серпня 2024 року, період користування кредитом 124 дні з дня його надання до 15 грудня 2024 року; процентна ставка «Стандарт» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 2 чергових періодів; Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку, Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 1 080 грн. Комісія за надання нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно графіку платежів. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 1 080 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно графіку платежів, неустойка: 120 грн 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання; Орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 12185.37%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 33 840 грн 00 коп. Загальні витрати за споживчим кредитом 21 840 грн 00 коп. Розмір процентів відповідно до ст. 625 ЦК України становить 365 % річних, які нараховуються від простроченої позичальником суми (база розрахунку). Як передбачено заявкою від 14 серпня 2024 року, кредитодавець надає позичальнику кредит шляхом перерахування на рахунок споживача [NUMBER] . Згідно довідки ТОВ «Споживчий центр» № 1707/25-03 від 17 липня 2025 року, за даними системи на номер абонента [NUMBER] о 02:31:24 було доставлено повідомлення з текстом «Код підтвердження:А918 для паспорту, Е918 для договору» (а.с. 94). Зазначене у сукупності свідчить про безпідставність зустрічної позовної вимоги про визнання кредитного договору недійсним та є підставою для відмови у задоволенні зустрічного позову через його необґрунтованість. Підтвердженням надання відповідачу у порядку, встановленому договором, кредитних коштів кредитодавцем є повідомлення ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 07 березня 2025 року № 1-0703 про перерахування 14 серпня 2024 року 02:32:22 на суму 12 000,00 грн, номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 480313548, призначення платежу: видача за договором кредиту № 14.08.2024-100000139. Відповідно до розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 14.08.2024-100000139 від 14 серпня 2024 року заборгованість станом на 15 грудня 2024 року становить 39 840 грн 00 коп., з яких: 12 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 18 600 грн - заборгованість по процентам, 1 080 грн - комісія за надання кредиту, 6 000 грн - неустойка, 2160 грн- додаткова комісія. У відповідності до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Ст. 207 ЦК України вказує, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, 612 ч. 1 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Ст. 612 ч. 1 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, встановлені договором. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису усіма сторонами електронної правової угоди; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до правових висновків, викладених у Постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Щодо посилання відповідача що кредитний договір між сторонами не укладався та кредитні кошти не перераховувалися. Підписання кредитного договору електронним підписом свідчить про те, що відповідач ознайомилася з умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у кредит та прийняла запропоновані умови. На заперечення відповідача про відсутність належних доказів укладення між сторонами договору суд зауважує, що самі по собі заперечення даного факту без надання належних доказів не може бути прийнято судом як доведений факт. Відповідачем за первинним позовом не надано суду жодного доказу про те, що її персональні дані були протиправно використані третіми особами, а відтак суд на підставі сукупності досліджених доказів вважає доведеним факт укладання між кредитором та відповідачем кредитного договору. Також в клопотанні, яке перебуває в матеріалах справи, [PERSON] посилається на те, що заявлену грошову суму в позові у розмірі 39 840 грн вона не може сплатити, оскільки має єдиний дохід, пенсію по інвалідності, тобто фактично підтверджує факт наявності грошового зобов`язання, також у зустрічному позові [PERSON] будь-які посилання на те, що нею відповідний кредитний договір не укладався, відсутні. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала, у передбачений у договорі строк кредитні кошти не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за тілом кредиту 12 000 грн, 1 080 грн - комісія за надання кредиту, тому вимога позивача в цій частині є доведеною та підлягає задоволенню. Що стосується суми заборгованості за процентами. Позивач просить стягнути з відповідача за кредитним договором № 14.08.2024-100000139 заборгованість по нарахованим та несплаченим процентам у розмірі 18 600,00 грн за період з 14 серпня 2024 року по 15 грудня 2024 року, що нараховані відповідно до кредитного договору. Разом з тим, суд не погоджується з розміром процентів за користування кредитом, які просить стягнути позивач, з таких підстав. Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. 22 листопада 2023 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, який набрав чинності 24 грудня 2023 року, та яким внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема до ст. 8 цього Закону. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» з відповідними змінами, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. В той же час, пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державногорегулювання ринківфінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Позивач, не зважаючи на те, що кредитний договір № 14.08.2024-100000139 від 14 серпня 2024 року було укладено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, не привів умови вказаного договору у відповідність до вимог чинного законодавства в частині нарахування щоденної процентної ставки і продовжив нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитними коштами у розмірах, що перевищували максимально допустимий розмір щоденної відсоткової ставки, визначений законодавством. З огляду на викладене, дії позивача безумовно порушували права відповідача порівняно з іншими споживачами фінансових послуг, а положення кредитного договору в частині нарахування щоденної відсоткової ставки були несправедливими, а тому при вирішенні даного спору розмір заборгованості за процентами підлягає зміні з урахуванням положень законодавства. За розрахунком суду з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» необхідно стягнути заборгованість за процентами в сумі 15 300 грн. Такий розмір заборгованості за процентами нараховано судом за процентною ставкою 1,5% в період з 14 серпня 2024 року по 20 серпня 2024 року включно (180*7д= 1 260 грн), за процентною ставкою 1 % в період з 21 серпня 2024 року по 15 грудня 2024 року(120*117 д=14 040 грн). Щодо вимоги про стягнення з відповідача неустойки суд зазначає наступне. 17 березня 2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ, яким були внесені зміни до Цивільного кодексу України та Закону України «Про споживче кредитування», а Національним банком України прийнято «Правила роботи банків у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, затверджені постановою правління НБУ від 25 березня 2022 року № 23 «Про деякі питання діяльності банків України та банківських груп». Зокрема, «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи викладене, позов в частині стягнення з відповідача неустойки в розмірі 6 000 грн задоволенню не підлягає. Що стосується позовної вимоги про стягнення комісії за обслуговування (додаткової комісії ) в розмірі 2 160,00 грн, суд зазначає наступне. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Разом з тим, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Окрім того, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 06 листопада 2023 року по справі № 204/224/21 виклала висновок щодо застосування норми права, а саме якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У кредитному договорі № 14.08.2024-100000139 від 14 серпня 2024 року, укладеному між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] , не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена комісія, також ТОВ «Споживчий центр» не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». За вказаних обставин, вимога про стягнення комісії за обслуговування задоволенню не підлягає. Щодо зустрічної позовної заяви про визнання кредитного договору № 14.08.2024-100000139 від 14 серпня 2024 року недійсним, суд прийшов до наступного. На думку [PERSON] у зустрічному позові умови кредитного договору щодо процентів у розмірі 18 600 грн є несправедливими у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені ст. 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (постанова Верховного Суду по справі № 463/2891/21 від 21 червня 2023 року). Відповідно до п.п. 7-8 заявки кредитного договору №14.08.2024-100000139 від 08 серпня 2024 року сторонами було погоджено всі умови та порядок нарахування процентів, Так, згідно п. 16 заявки кредитного договору №14.08.2024-100000139 від 08 серпня 2024 року орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 12 185,37%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 33 840,00 грн. Загальні витрати за споживчим кредитом 21 840,00 грн. Відповідна заявка кредитного договору № 14.08.2024-100000139 від 08 серпня 2024 року була підписана позичальником одноразовим ідентифікатором Е918 14 серпня 2024 року о 02:32. Розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. [PERSON] , підписуючи договір, була ознайомлена з його умовами, відповідно його умов надання кредиту та його повернення, розмір процентів, і надала свою згоду на отримання кредитних коштів. За змістом ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 цього Закону несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15 Верховний Суд України наголосив, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. У постанові Верховного Суду України від 11 веерсня 2013 року у справі №6-40цс13 зроблені такі висновки: «Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві». Крім того, проценти за користування кредитом визначено відповідно до ст.ст. 1048, 1056-1 ЦК України, вони не є компенсацією за невиконання зобов`язань за договором в розумінні вищевказаного положення закону. Судом встановлено, що [PERSON] отримала кошти за кредитним договором, не дотримувалась строків, визначених кредитним договором, щодо їх повернення, що і призвело до виникнення заборгованості, а ТОВ «Споживчий центр» було нараховано проценти у межах строків, встановлених кредитним договором. Зазначене у сукупності свідчить про безпідставність зустрічної позовної вимоги про визнання кредитного договору недійсним та є підставою для відмови у задоволенні зустрічного позову через його необґрунтованість. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги те, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені кредитним договором, не виконала, суд знаходить позовні вимоги ТОВ «Споживчий Центр» обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню в розмірі 28 380 (двадцять вісім тисяч триста вісімдесят) грн 00 коп., з яких: 12 000 грн - тіло кредиту, 15 300 грн - проценти, 1 080,00 грн - комісія. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, ч. 8 цієї статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 725,60 грн (28 380 х 2 422,40 / 39 840).

Outcome: partial