Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк (далі АТ КБ) «Приватбанк» про захист прав споживача банківських послуг шляхом відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги, враховуючи відповідь на відзив, обґрунтовує тим, є клієнтом АТ КБ «Приватбанк» та користувалася платіжною кредитною карткою «Універсальна». Вказує, що 26.07.2024 року без її відома та згоди відповідач списав з її кредитної картки кошти у мексиканських песо на загальну суму в еквіваленті 29720,27 грн., всього було здійснено 100 платежів. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.05.2025 року зобов`язано відповідача: повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованих платіжних операцій в розмірі 14348 гривень 60 копійок на рахунок [PERSON] шляхом їх відновлення на банківському рахунку [NUMBER] ; сплатити пеню за здійсненою неакцептованою платіжною операцією в розмірі 2413 гривень 81 копійка шляхом перерахування коштів на банківському рахунку [PERSON] [NUMBER] ; відшкодувати [PERSON] 7700 гривень 73 копійки утриманих з неї у період з 01 серпня 2024 року по 01 лютого 2025 відсотки за користування кредитом, нараховані внаслідок здійснення в період з 25 липня 2024 року по 26 липня 2024 року неакцептованих платіжних операцій, шляхом їх перерахунку на банківський рахунок [PERSON] [NUMBER] ; списати у повному обсязі заборгованість всіх видів нараховану після 26 липня 2024 року за рахунком [NUMBER] , який відкритий на ім`я [PERSON] . Постановою Волинського апеляційного суду від 06.08.2025 року, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.05.2025 року в частині зобов`язання відповідача списати у повному обсязі заборгованість всіх видів нараховану після 26 липня 2024 року за рахунком [NUMBER] , який відкритий на ім`я [PERSON] скасовано та відмовлено в задоволенні позову в цій частині, в решті рішення залишено без змін. Зазначає, що вказаними судовими рішеннями встановлено факт списання без її згоди коштів, а тому, на її думку, таке списання відбулось працівниками банку та за їх вини. Вважає, що саме відповідач не забезпечив належне збереження інформації щодо її індивідуальної облікової інформації та не забезпечив належне функціонування системи внутрішнього контролю, що призвело до списання невідомими особами коштів з її картки, тим самим призвівши до порушення її майнових прав та завдання моральної шкоди. Вказує, що невиконання відповідачем ряду своїх обов`язків, в тому числі і в частині негайного, після виявлення порушення, зарахування коштів на її рахунок, вона вимушена була звертатися до суду, правоохоронних органів, доводити свою невинуватість при наявності усіх підтверджуючих фактів та обставин про відсутність її вини. Внаслідок цього, в неї виникло безсоння, депресія, постійний стан тривожності. Крім того, відповідач вніс інформацію щодо неї до бюро кредитних історій, в зв`язку з чим їй було заблоковано картку відкриту в АТ «А-Банк» через негативну кредитну історію в інших банках та неможливістю укласти кредитний договір в жодному із банків. Така ситуація позбавила її можливості вирішувати нагальні питання соціально-побутового характеру, позичати кошти у знайомих, що викликало в неї негативні емоції, хвилювання, втрату спокою, приниження. Тоді як у випадку дотримання банком вимог чинного законодавства в частині організації та забезпечення належного функціонування системи контролю, таке б списання коштів не відбулося і вона б мала змогу погашати самостійно заборгованість по користуванню кредитними коштами. Позивач оцінює загальну суму спричиненої їй моральної шкоди в розмірі 30000 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст. 1167 ЦК України, просить суд, стягнути з відповідача 30000 грн. на відшкодування моральної шкоди шляхом перерахування коштів на її банківський рахунок. У відзиві на позовну заяву, відповідач зазначає, що згідно норм закону, необхідною умовою для стягнення моральної шкоди є доведення позивачем факту протиправної поведінки відповідача, наявність самої моральної шкоди, її розмір та причинно-наслідковий зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Вважає, що позивач не довела обставин щодо вини у діях чи бездіяльності банку, що свідчить про відсутність трьох складових, за яких можливе виникнення права на відшкодування моральної шкоди. Крім того, вказує, що судовими рішеннями, які повністю виконанні відповідачем та на які посилається позивач як на підставу заподіяння їй моральної шкоди також не встановлено факт, що саме з вини банку відбулось несанкціоноване списання коштів. Просить відмовити в задоволенні позову. Ухвалою суду від 07 січня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння моральної (немайнової) шкоди іншій особі. Згідно частини першої статті 15, статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі і відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Судом встановлено, що [PERSON] приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг та отримала платіжну картку «Універсальна» № [NUMBER] (рахунок [NUMBER] ) із встановленим лімітом 90000,00 грн. У зв`язку із несанкціонованим списанням коштів з вищезазначеного рахунку, що мало місце 26.07.2024 року, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.05.2025 року у справі 161/21744/24 зобов`язано АТ КБ «Приватбанк»: повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованих платіжних операцій в розмірі 14348 гривень 60 копійок на рахунок [PERSON] шляхом їх відновлення на банківському рахунку [NUMBER] ; сплатити пеню за здійсненою неакцептованою платіжною операцією в розмірі 2413 гривень 81 копійка шляхом перерахування коштів на банківському рахунку [PERSON] [NUMBER] ; відшкодувати [PERSON] 7700 гривень 73 копійки утриманих з неї у період з 01 серпня 2024 року по 01 лютого 2025 відсотки за користування кредитом, нараховані внаслідок здійснення в період з 25 липня 2024 року по 26 липня 2024 року неакцептованих платіжних операцій, шляхом їх перерахунку на банківський рахунок [PERSON] [NUMBER] ; списати у повному обсязі заборгованість всіх видів нараховану після 26 липня 2024 року за рахунком [NUMBER] , який відкритий на ім`я [PERSON] Постановою Волинського апеляційного суду від 06.08.2025 року, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.05.2025 року в частині зобов`язання відповідача списати у повному обсязі заборгованість всіх видів нараховану після 26 липня 2024 року за рахунком [NUMBER] , який відкритий на ім`я [PERSON] скасовано та відмовлено в задоволенні позову в цій частині, в решті рішення залишено без змін. Вищезазначеними судовими рішеннями встановлено, що [PERSON] , як користувач карток, своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з рахунку [PERSON] відбулося не за її розпорядженням і, тому вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Як вбачається з листа АТ КБ «Приватбанк» від 15.09.2025 року, рішення суду у справі №161/21744/24 виконано банком, грошові кошти зараховано 02.09.2025 року на рахунок позивача (а.с. 21). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач внаслідок неналежного надання АТ КБ «ПриватБанк» фінансових послуг вона змушена була відстоювати свою невинуватість в суді, звертатись до правоохоронних органів, неможливістю розпоряджатися кредитними коштами та сплачувати відсотки в тому розмірі, які сама використовувала, що спричинило сильні душевні хвилювання, безсоння, депресію, постійний стан тривожності. На підтвердження, погіршення здоров`я [PERSON] надала виписку із медичної картки амбулаторного хворого від 09.10.2025 року, із якої вбачається діагноз [PERSON] , гіпертонічна хвороба І, ст1, ССЗ2, дислипідемія, тінітус, тривожно-депресивний синдром, ГЕРХ без езофагіту, хронічний гастрит ст. н/ремісії (а.с. 14). З даного приводу, суд зазначає наступне. За змістом статті 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, яка вимагає її відшкодування, що відповідає змісту частини третьої статті 12 та статті 81 ЦПК України. Відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Разом з тим, ані рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.05.2025 року у справі 161/21744/24, ані постановою Волинського апеляційного суду від 06.08.2025, якими зобов`язано банк повернути кошти на рахунок, не встановлено, що списання грошових коштів з рахунку [PERSON] відбулось в результаті саме винних дій відповідача. Враховуючи, що не встановлено вину відповідача у таких діях, тому відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу з цих підстав. При цьому, суд враховує також правила пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. У контексті даної справи, з урахуванням її фактичних обставин, позивач не довела завдання їй моральної шкоди відповідачем у силу вимог вказаного закону. З огляду на те, що вимоги позову про відшкодування моральної шкоди ґрунтуються на тому, що неправомірними діями АТ КБ «ПриватБанк» позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у значних душевних стражданнях, яких вона зазнала та розвитку гіпертонічної хвороби у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, тому правові підстави для застосування правил про відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» відсутні. Надана позивачем виписка із медичної документації також не встановлює причинно-наслідковий зв`язок між діями банку та розвитком гіпертонічної хвороби, тривожно-депресивного синдрому, хронічного гастриту, оскільки, їх поява не збігається з часом вчинення дій із списання третіми особами коштів із рахунку позивача. Також, доводи позивача про те, що відповідач повернув на її картковий рахунок несанкціоновано списані грошові кошти, тим самим визнавши свої дії протиправними та причетність до незаконної банківської операції, не заслуговують на увагу з огляду на те, що грошові кошти були повернуті на виконання судових рішень, та з підстав, що позивачем не виконувалися спірні операції, а не тому, що відповідач сприяв списанню таких коштів із рахунку позивача. Відтак, суд вважає, що позивач належним чином не довела сам факт заподіяння їй моральної шкоди та наявність будь-якого причинно-наслідкового зв`язку із неправомірними діями відповідача. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed