Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-17 00:00:00

У Заводський районний суд м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення сплаченого авансу. Вимоги мотивовано тим, що 10.04.2025 між сторонами було укладено договір на виготовлення меблів по індивідуальному проекту, загальною вартістю 69500,00 грн. Позивач під час укладення договору здійснила оплату авансу в розмірі 48600,00 грн. Відповідач зобов`язався виконати роботи на протязі 30 робочих днів. За закінченням вказаного строку відповідач умови договору не виконав. На телефонні дзвінки, письмові звернення відповідач не відповідає та уникає будь-якого контакту. А тому позивач звернулася до суду та просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача сплаченої суми авансу в розмірі 48600,00 грн та судові витрати по справі. 18 липня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 15 серпня 2025 року відповідачем подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про стягнення боргу за договором про виготовлення меблів по індивідуальному проекту (а.с. 94, том 1). Позовні вимоги мотивовано тим, що 10.04.2025 між сторонами був укладений Договір б/н на виготовлення меблів по індивідуальному проекту. Строк виконання обов`язку по даному договору становить 30 робочих днів з моменту сплати Замовником авансового платежу, вказаного у п.2.2. розділу 2 Договору, про що вказано у п. 3.1. розділу 3 Договору. Остання дата виготовлення меблів становить 22.05.2025 року. Разом з тим, замовлені Меблі (Кухня) були повністю виготовлені 06.06.2025, про що з вказаної дати [PERSON] неодноразово намагався сповістити [PERSON] у телефонному режимі та домовитися про дату поставки та установки. Натомість, на телефонні дзвінки [PERSON] не відповідала. А тому, 09.06.2025 [PERSON] був змушений повідомити її про готовність меблів смс повідомленням у мобільному додатку «Вайбер». Оскільки [PERSON] так і не виходила на зв`язок для погодження дати доставки, поважні причини не пояснювала, [PERSON] 17.06.2025, через те, що зволікання у прийнятті Меблів/Кухні призводить до порушення [PERSON] умов Договору, був змушений направити Лист-вимогу про готовність доставки Меблів/Кухні на адресу, вказану у п.1.3. розділу 1 Договору з наступною установкою та з урахуванням умов п.5.2. розділу 5 Договору. Даний Лист вимога був доставлений на адресу [PERSON] 20.06.2025. Однак, до теперішнього часу, [PERSON] не тільки не погодила дату та час установки замовлених Меблів, а й звернулася з позовом до [PERSON] про повернення сплаченого авансу, тим самим відмовляючись від Договору в односторонньому порядку та без поважних причин. Остаточний платіж в розмір 20 900,00 гривень Замовник сплачує на протязі доби після виконання всіх своїх обов`язків в повній мірі (п.2.3. розділу 2 Договору). Оскільки обов`язки Виконавця за Договором виконані у повному обсязі, меблі за індивідуальним замовленням повністю виготовлені, а доставка та установка зупиняється з вини Замовника, [PERSON] звертається до суду з позовом для стягнення з [PERSON] залишку боргу за вказаним Договором в розмірі 20 900,00 грн, судового збору в розмірі 1211,20 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. 20 серпня 2025 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позов (а.с.111, том 1). 27 серпня 2025 року [PERSON] подано відзив на зустрічний позов (а.с. 137, том 1). 01 вересня 2025 року зареєстровано відповідь [PERSON] на відзив (а.с. 177, том 1). Ухвалою суду від 11.09.2025 прийнято до провадження зустрічний позов фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором про виготовлення меблів, об`єднано із первісним позовом та здійснено перехід розгляду справи №487/4756/25 зі спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 07.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду (а.с. 218, том 1). У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] заявлені вимоги підтримала. Суду пояснила, що відповідачем порушено строк виготовлення меблів. Сплативши аванс, позивач вдавалася до заходів спонукання відповідача виконати умови договору, оскільки щоразу відповідач, обіцяючи незабаром виконати роботи, зволікав з виготовленням замовлених меблів. В червні місяці [PERSON] телефонував та вони намагалися домовитися про день встановлення меблів, позивач йшла на поступки, однак, усі запропоновані нею дні йому не підходили. Наразі позивач вже не довіряє обіцянкам відповідача, адже він вичерпав ліміт довіри. Нею належно виконні вимог укладеного Договору, однак [PERSON] строки виготовлення меблів порушені, а тому вона наполягає на задоволенні позовних вимог. Зустрічний позовний позов не визнає із тих же підстав, з яких заявлений нею позов. У судовому засіданні 11.12.2025відповідач [PERSON] позов не визнав та підтримав заявлені ним вимоги за зустрічним позовом. Суду пояснив, що порушення строків виконання робіт по виготовленню меблів дійсно мали місце, але це пов`язано із обставинами, які від нього не залежали, адже в той період часу в місті були вибухи через воєнні дії, та було влучання в приміщення, де працівники виконували роботи по виготовленню меблів. Як тільки меблі були виконані, він намагався поспілкуватися з [PERSON] , однак, вийти на зв`язок в телефонному режимі не вдалося, про що він написав їй повідомлення у застосунку «Вайбер» та надіслав фото виготовлених меблів її матері. До цього часу [PERSON] відмовляється прийняти виготовлені меблі і з цих підстав він не визнає заявлені нею вимоги та наполягає на задоволенні свого позову. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Дідух К.О., яка діє на підставі ордера серія ВЕ №1164005 від 01.08.2025, підтримала позицію [PERSON] . Додатково суду пояснила, що дійсно має місце порушення строків виготовлення меблів, однак [PERSON] виконано усі умови договору, станом на 06.06.2025 меблі були виготовленні та [PERSON] мав час для їх поставки в межах 20 робочих днів після 22.05.2025, однак [PERSON] ухиляється від їх прийняття та встановлення. Окрім того, [PERSON] при зверненні до суду невірно обрала спосіб захисту. А тому її позовні вимоги є безпідставними та задоволенню підлягають заявлені [PERSON] позовні вимоги. Заслухавши доводи сторін, дослідивши подані письмові докази та надавши їм оцінку, суд ураховує наступне. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 10.04.2025 між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір б/н, відповідно до якого Виконавець ФОП [PERSON] зобов`язався виконати за замовлення Замовника [PERSON] дизайн-проект корпусних меблів (кухня), забезпечити їх доставку та встановлення, а Замовник зобов`язалася прийняти виготовлене замовлення та здійснити відповідну оплату (том 1, а.с. 9-11). Згідно п. 2 Договору сторони погодили загальну вартість робіт - 69500,00 грн зі сплатою авансу в розмірі 48600,00 грн у день укладення договору та сплатою решти суми 20900,00 грн протягом доби після виконання робіт виконавцем замовлення в повному обсязі. Пунктом 1.2. Договору визначено обов`язки Виконавця, відповідно до яких останній зобов`язався: виготовити, забезпечити доставку та установлення меблів у відповідності з ескізом. Цим же пунктом визначено і обов`язок Замовника прийняти виконану роботу, здійснити її оплату в порядку та строки згідно з Договором. Також п. 5.2 Договору передбачено, що Виконавець самостійно організовує виготовлення та доставку продукції в погоджені терміни за адресою, вказаною в п. 1.3 Договору. Погодження термінів передбачені п. 3 Договору. Так відповідно до п.3.1 Виконавець зобов`язався виконати свої обов`язки по даному Договору протягом 30 робочих днів з моменту сплати Замовником авансу, вказаного у п. 2.2. Договору. Аванс було сплачено 10.04.2025, що не заперечується сторонами. Отже, відповідно до п.3.1 Договору [PERSON] повинен був у строк по 22.05.2025 включно виконати взяті на себе зобов`язання, передбачені п.1.2, п. 5.2 Договору, а саме: виготовити та доставити виготовлені меблі на вказану в Договорі адресу. Однак, зазначені зобов`язання [PERSON] у зазначений строк, тобто, станом на 22.05.2025, виконані не були. Доказів у протилежне суду не надано. Більше того, у судовому засіданні відповідач визнав, що замовлені позивачкою меблі були виготовлені з порушенням домовленого терміну та вказав у зустрічному позові (а.с. 95 том І), що меблі були повністю виготовлені повністю 06.06.2025. Суд не залишає поза увагою зазначення [PERSON] в судовому засіданні, що меблі були виготовленні із порушенням строків у зв`язку із обстрілами мебельного складу. При цьому суд ураховує п. 7 Договору, який містить застереження про звільнення сторін від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання умов договору за наявності форс-мажорних обставин. Однак, на підтвердження зазначених [PERSON] обставин саме в період виконання укладеного договору доказів суду не надано. Також суд ураховує, що п. 6.2.2. Договору передбачено право замовника на розірвання Договору в односторонньому порядку у разі прострочення поставки замовлення більше ніж на 20 робочих днів. Як вбачається з умов Договору, узгоджених сторонами, поставка меблів є складовою частиною зобов`язання Виконавця, визначеного п. 1.2, п.5.2 Договору та мало бути виконане в строк, визначений п. 3.1, тобто, по 22.05.2025, але сторони узгодили можливість прострочення поставки меблів в межах 20 робочих днів. Вказане застереження стосується саме поставки, а не виготовлення меблів. Однак, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності виготовлених меблів станом на 22.05.2025 та здійснення відповідачем їх поставки позивачці протягом 20 робочих днів від вказаної дати. Твердження представника відповідача про те, що саме позивачка ухиляється від виконання умов Договору, оскільки, починаючи з дати виготовлення меблів, а саме з 06.06.2025, [PERSON] не виходила на зв`язок в телефонному режимі, що унеможливило погодження дати поставки меблів, не узгоджуються з умовами Договору (п.3.1), погодженими сторонами, якими чітко визначені строки виготовлення та доставки меблів 30 робочих днів з моменту сплати авансу - по 22.05.2025 включно і станом на вказану дату меблі виготовлені не були. Тобто, в даному випадку першочергово має місце порушення строків виготовлення меблів. При цьому п.6.2.2. Договору стосується порушення строків поставки вже виготовлених меблів, допустимий строк поставки яких сторони узгодили в межах 20 робочих днів за межами узгодженого строку їх поставки. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст.526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 ЦК одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. За змістом ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст. 849 Цивільного Кодексу України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Частина 2 статті 570 ЦК України визначає презумпцію авансу, який не виконує забезпечувальної функції, а є лише способом платежу і фактично попередньої оплати, а також підлягає поверненню у всіх випадках у разі не виконання або неналежного виконання договору, або його не укладення. Аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19, постанова Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17). Відповідно до частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Окрім наданої суду копії укладеного Договору, сторонами надані скриншоти листування (том 1, а.с. 21-23, 64-77, 129-135, 143-168). З аналізу змісту вказаних доказів є очевидним, що вони слугують підтвердженням факту контактування сторін та відсутності виготовлених меблів і їх поставки [PERSON] станом на 22.05.2025, а також відсутності узгодження між сторонами дати поставки меблів поза межами строків виконання зобов`язання Виконавцем. Щодо наданого [PERSON] флеш-носія із звукозаписом, суд зазначає, що вказаний доказ не є належним та допустимим, оскільки суд не може ідентифікувати належність голосів учасників розмови, дату фіксування розмови та встановити обставини здійснення звукозапису, а сам звукозапис було здійснено приховано та без попередньої згоди особи, щодо якої він здійснювався. За результатом розгляду даної справи, суд, дослідивши подані сторонами докази та надавши їм оцінку, висновує, що між сторонами було укладено Договір, умови виконання якого були узгоджені сторонами, але які були порушені Виконавцем ФОП [PERSON] внаслідок невиконання взятих на себе зобов`язань у строк, визначений укладеним Договором. Аргументи та доводи позивача за первісним позовом [PERSON] знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, що вказує на небезпідставність позову, доведеність заявлених вимог належними, допустимими, а в сукупності достатніми доказами, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за первісним позовом, а заявлені вимоги за зустрічним позовом є недоведеними, відповідно у задоволенні зустрічного позову, поданого ФОП [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором про виготовлення меблів, слід відмовити. Вирішуючи питання судових витрат, суд ураховує наступне. Відповідно до ч. 1, ч. 3 с. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволенні в повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову ФОП [PERSON] відмовлено повністю, з останнього на користь [PERSON] підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved