Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-15 00:00:00

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходилась вищевказана цивільна справа. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що у період з 2006 року по 2010 рік, він проживав без реєстрації шлюбу з [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . [INFO] у них народилась донька - [PERSON] , що підтверджується медичним свідоцтвом про народження №525 від 12.11.2007 року. Сімейне життя між позивачем та відповідачем не склалося, що призвело до фактичного припинення відносин у 2010 році, при цьому, відповідач [PERSON] залишила позивача самого з дитиною та почала нове життя окремо від них. З того моменту й до часу звернення до суду із позовом, не надає належної уваги, турботи та піклування дитині, самоусунулась від виконання належним чином своїх батьківських обов`язків. До 2023 року свідоцтво про народження дитини не було видане, оскільки, позивач вважав, що його отримала та забрала з собою мати дитини [PERSON] після виїзду з їх будинку. В подальшому, на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28.11.2023р. у справі №361/1381/23, позивач довів своє батьківство щодо доньки та отримав свідоцтво про її народження серії [NUMBER] , видане 20.09.2023р. Броварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Києв), актовий запис №15 від 31.12.2022р. На теперішній час, донька продовжує проживати разом із ним за вищевказаною адресою, навчається в 11 класі Великодимерського ліцею, її вихованням та матеріальним забезпеченням займається одноосібно позивач, тому й просить суд встановити факт, що він самостійно виховує та утримує доньку. Встановлення вказаного факту йому необхідно для оформлення документів щодо відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Сповіщені належним чином про час та дату розгляду справи позивач та його представник до зали суду не з`явились, від останньої надійшла заява про проведення судового засідання за їх відсутності. Відповідач, сповіщена належним чином про час та дату розгляду справи до зали суду не з`явилась, правом на подачу відзиву не скористалась. Сповіщений належним чином представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області - до зали суду не з`явився, пояснень щодо позову не надав. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. В судовому засіданні встановлені наступні обставини справи. За змістом свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20.09.2023р. Броварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Києв), актовий запис №15 від 31.12.2022р. - батьками [PERSON] , [INFO] зазначені - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно акту обстеження матеріально-жилових умов проживання, складеного депутатом селищної ради смт Велика Димерка від 17.12.2024р., [PERSON] та його донька [PERSON] мешкають за адресою: [ADDRESS] . Довідкою керівника ТОВ «Метиз Бровари» від 15.01.2025р. встановлено, що [PERSON] працює у вказаному ТОВ на посаді намотувальника дроту та має сукупний дохід за період з 01.11.2024р. по 18.12.2024р. у розмірі 20190,93 грн. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28.11.2023р. у справі №361/1381/23 [PERSON] визнано батьком [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи по суті позовні вимоги [PERSON] суд виходив з наступного. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Як визначено частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Підставою для встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої дитини батьком, обсяг прав матері дитини обмежується або припиняється. Суд вважає, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). У вихованні та утриманні дитини мають брати участь як мати так і батько. Проживання одного з батьків окремо від дитини не свідчить про те, що мати самоусунулась від виховання та утримання дитини, а визначення місця проживання дитини з батьком не звільняє матір від її обов`язку виховувати та утримувати дитину. За невиконання, чи неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей батьки можуть бути притягненні до відповідальності. Згідно ст. 12 Закону України « Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Заявником не надано доказів того, що в питанні виховання чи утримання неповнолітньої доньки мати умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з виховання дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Сімейним кодексом України встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст. 14, ч.1 ст. 15 СК України). Разом з тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), котрі мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. Отже, відсутні підстави для встановлення факту самостійного виховання та утримання заявником доньки [PERSON] . Крім того, системний аналіз положень СК України, Закону України «Про охорону дитинства» та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» свідчить, що передбачене абзацом 12 підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, під час дії воєнного стану, у зв`язку з самостійним виховуванням дитини (дітей) віком до 18 років - стосується військовозобов`язаних, які є одинокими батьками (одинока матір/одинокий батько), оскільки застосування такого заходу покликане з метою недопущення залишення без батьківського нагляду (опіки та піклування) неповнолітніх дітей. А тому до категорії чоловіків, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років відносяться чоловіки, які є батьками дитини (дітей) відповідного віку і виховують дитину, яка позбавлена можливості материнського виховання. Це стосується випадків, коли мати дитини померла, безвісно відсутня, позбавлена батьківських прав щодо дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків або не здатна їх виконувати в силу об`єктивних обставин тощо. Як виснувала Велика Палата Верховного Суду у цивільній справі за № 201/5972/22 від 11.09.2024р. - оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Доказів того, що [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно доньки [PERSON] , що вона не здатна їх виконувати в силу об`єктивних обставин, суду не надано. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення заяви. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed